Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує вчиненням відповідачем відносно дитини [PERSON] , [INFO] ,злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України. Представник відповідачки адвокат Бороденко К.О. подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач копію позовної заяви та додані до неї документи отримав, відзив на позов не подав. Представник третьої особи до суду не прибув, подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав суду, судовий розгляд просив проводити у відсутність представника третьої особи. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане Победненською сільською радою Джанкойського району Автономної республіки Крим. Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 10 січня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів відносно дитини [PERSON] ,передбачених ч.4 ст.152 ч.2 ст.156 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Правовий висновок Верховного суду у справі № 320/4938/17 вставновлює, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів У відповідності до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частина 1 ст. 155 СК України передбачає здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси мають бути першочерговими. Аналізуючи позовні вимоги, наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини - [PERSON] з підстав визначених п.6 ч.1 ст 164 Сімейного кодексу України, а саме, з підстав вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп., сплачений позивачем за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved