Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 27.12.2024 представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що позивач та відповідачка проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2019 року у справі №583/5444/18 змінено розмір стягнення аліментів, стягуваних за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23 серпня 2017 року у справі №588/896/17 з [PERSON] , та призначено стягувати з позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття. Дитина проживає разом відповідачем. Вважає, що розмір аліментів, визначений судом для стягнення на сьогоднішній день є необ`єктивним та такими, що порушує баланс щодо захисту прав усіх малолітніх дітей позивача, зважаючи на наступне. Позивач не проживає з донькою та відповідачем, проте від участі у вихованні та утриманні [PERSON] не ухиляється. Нерухомого чи рухомого майна у власності позивач не має. Житловий будинок, в якому зареєстроване місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , належав за життя його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину після смерті матері оформляє сестра позивача. Позивач отримує доходи у Військовій частині [NUMBER] , проходить військову службу за контрактом у [NUMBER] прикордонному загоні Державної прикордонної служби. Також, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . 14 липня 2012 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 66, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області. Від спільного життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 22.06.2015 у справі № 588/770/15-ц шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.07.2015 року у справі №588/1001/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що він має проблеми зі здоров`ям, потребує оперативного втручання при лікуванні лівого ока. На даний час з позивача утримуються аліменти, що складають 75 % від його доходу. На підставі вищевикладеного просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2019 року у справі №583/5444/18 на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі та аргументи сторін. 27.01.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цього ж дня копія ухвали разом з позовною заявою була надіслана [PERSON] . Відповідачці був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їй копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов, однак, поштовий конверт адресоний [PERSON] з вищевказаними матеріалами повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідачка повідомлена, у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України. Вказане твердження узгоджується з висновками викладеними в Постанові Верховного Суду України від 10.05.2023 року у справі № 755/179/18. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст. 279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2019 року у справі №583/5444/18 змінено розмір стягнення аліментів, стягуваних за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23 серпня 2017 року у справі №588/896/17 з [PERSON] , та призначено стягувати з позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття (а.с.12-14). 14 липня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 66, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області (а.с.22). Від спільного життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 22.06.2015 у справі № 588/770/15-ц шлюб між сторонами було розірвано (а.с.23). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.07.2015 року у справі №588/1001/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.24-25). В провадженні Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області перебуває виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2019 року (а.с.11). Також в провадженні Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області перебуває виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.09.2015 року (а.с.26). Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.21, зворотній бік). Згідно витягу з наказу начальника [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11.01.2024 року за № 43-ОС [PERSON] зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, прийнято на військову службу за контрактом з 11.01.2024 року (а.с. 20, зворотній бік). Згідно виписки №651 з медичної картки стаціонарного хворого Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» [PERSON] встановлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку з антено-вегетативним синдромом і цефалгією. Супутні захворювання: інсомнічний синдром, ВСД за змішаним типом, СН 0 ст., хронічний холецистит, викривлення носової перетинки, травма шкіри обличчя біля лівого ока, розбіжна косоокість, міопія слабкого ступеню (а.с.21-22). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 3, 4 ст. 232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі №682/2454/22 (провадження №61-10748св23), а також від 19.06.2024 року № 686/22677/23 (провадження 61-5022св24). Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він має проблеми зі здоров`ям, потребує лікування, зокрема оперативного втручання при лікуванні лівого ока, крім того загальний розмір аліментів, які позивач сплачує на утримання неповнолітніх дітей складає 75 %. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає доведеним те, що сімейне та матеріальне становище позивача змінилося, внаслідок народження сина [PERSON] , на утримання якого позивач сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини, а також значне погіршення стану здоров`я позивача, враховуючи те, що він потребує лікування (оперативного втручання), що потребує додаткових фінансових затрат. Зазначене, підтверджує наявність підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів. Висновок суду. Аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також зміну матеріального стану відповідача, суд приходить до висновку, що слід зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2019 №583/5444/18 і стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів буде пропорційним, розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуватимуться права та інтереси сторін. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо судових витрат. Судові витрати залишити за позивачем, про що він зазначає в позові. На підставі викладеного,

Outcome: approved