Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки, у якому просив стягнути суму заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в розмірі 22 105,59 грн, інфляційні витрати, 3 % річних, судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка є власником квартири, де позивач надає послуги з управління будинком, надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, надання комунальних послуг, однак відповідач не виконує покладений на неї обов`язок сплати за надані послуги утримання будинку і прибудинкової території, у зв`язку з чим виникла за період з 31.03.2023 по 31.12.2023 заборгованість. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму основного боргу разом з сумою інфляційної складової боргу, 3 % річних, вирішити питання розподілу судових витрат Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні 19.11.2024 представник позивача, просив задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідачка позовні вимоги не визнала, зазначала, що рішенням загальних зборів власників житлових та нежитлових приміщень будинку за адресою: [ADDRESS] від 01.08.2019 було визначено «тариф», але наступні зміни та підвищення тарифів, зокрема за утримання будинку та прибудинкової території, приймались ТОВ «Рада 5» односторонньо, що закріплювалися «Розпорядженнями». Зазначає, що відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертає увагу, що позивач у цій справі вказує саме на односторонні розпорядження, які є підставою для збільшення договореної вартості. Вважає, що для збільшення цієї вартості у позивача є лише два варіанти: 1) або долучати до позовної заяви підписані відповідачкою додаткові угоди про зміну вартості; 2) або рішення загальних зборів власників житлових та нежитлових приміщень будинку. Інші варіанти, на її думку, суперечать чинному законодавству. Тому, на переконання відповідачки, зміна розміру внесків ТОВ «Рада 5» є незаконною та такою, що не підлягає виконанню та не може бути підставою для примусового стягнення коштів у судовому порядку. Сторони додатково надсилали до суду письмові пояснення щодо своєї позиції у справі. Представник позивача Фоменк Д. А. просив розглянути справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно розпоряджень Печерської районної у місті Києві державної адміністрації №588 від 31.05.2002 року, № 1788 від 29.12.2002 року, № 994/1 від 3.07.2003 року, затверджено акти державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також передано на баланс ТОВ «Рада 5», як експлуатаційної організації, житловий будинок [ADDRESS] . Крім того, відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада- 5» затвердженого протоколом № 1 від 23 серпня 2002 року загальних зборів учасників, встановлено, що ТОВ «Рада 5» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Рада» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку [ADDRESS] . Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 361014629 від 05.01.2024) право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] з 31.03.2023 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 45, виданий 31.03.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпко В.О. Поперднім власником квартири за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] , з якою у ТОВ «РАДА 5, був укладений Договір участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 29.01.2002. Новий власник [PERSON] із пропозицією щодо укладення договору про на надання житлово - комунальних послуг до ТОВ «Рада 5» не зверталась, документи щодо права власності не надавала, тому між сторонами відповідний договір не підписувався. ТОВ «РАДА 5» наразі обслуговує будинок [ADDRESS] та надає його мешканцям послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується укладеними позивачем договорами з підрядними організаціями на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, ліфтів, надання послуг дезінфекції, диспетчеризації, технічного обслуговування та ремонту систем протипожежної автоматики тощо. Крім того фактичне надання послуг підтверджується відповідними актами виконаних робіт (наданих послуг) за спірний період, копії яких додано до пояснень позивача. Після створення ОСББ «Печерська хвиля» співвласниками батоквартирного будинку не приймалось рішення про форму (зміну форми) управління багатоквартирним будинком (самостійно співвласниками, обрання управителя або управління ОСББ), тому ТОВ «РАДА 5» не припинило свою діяльність щодо обслуговування будинку [ADDRESS] та надалі надає його мешканцям послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Станом на 09.01.2024 відповідачка має перед позивачем заборгованість в розмірі 22 105,59 грн, яка утворилась в період з 31.03.2023 по 31.12.2023 стягнення якої є предметом даного позову. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За положеннями частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. З набранням чинності Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» та втратою чинності на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1977 від 14 листопада 2019 року розпоряджень про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тариф на послугу з управління багатоквартирним будинком не підлягає державному регулюванню та визначається виконавцями цих послуг згідно фактичних витрат. Згідно з статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунаньної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. У відповідності до частини другої ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Таким чином обов`язок відповідача сплачувати вартість одержаних послуг випливає з прямої вказівки Закону, а також із правовідносин в силу яких особа не може відмовитись від прийняття житлово-комунальних послуг, та зобов`язує до певної поведінки стосовно оплати. У відповідності до положень статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з частиною першою ст. 4 Закону України від 14 травня 2015 року «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Відповідно до частини першої ст. 5 Закону «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Пунктом 10 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до частини першої-третьої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Згідно з частиною другою ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розпoділу витрат. Відповідно до частини третьої ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Відповідно до ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що позивач є виконавцем послуг з утримання будинку і прибудинкової території, який обслуговує будинок за адресою: [ADDRESS] , у період часу, який досліджується судом та був виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, у тому числі відповідачеві, проте за які оплату останньою не було внесено. Суд критично ставиться до позиції відповідача щодо необхідності сплачувати за послуги згідно встановленого тарифу в розмірі 6,27 грн з огляду на наступне. Останній тариф для ТОВ «РАДА 5» по будинку [ADDRESS] на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території був затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 386 від 03.04.2017 в розмірі 6,27 грн (при оплаті до 20-го числа місця) і 6,39 грн (при оплаті після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим). Після введення в дію Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIIІ «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо встановлення ціни на послугу з управління багатоквартирним будинком. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 1977 від 14.11.2019 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради» визнано такими, що втратили чинність розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 19.06.2015 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 386 від 03.04.2017. Отже, з набранням чинності Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIIІ «Про житлово-комунальні послуги» та втратою чинності на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1977 від 14.11.2019 розпоряджень про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тариф на послугу з управління багатоквартирним будинком не підлягає державному регулюванню та визначається позивачем згідно фактичних витрат. Водночас факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житловокомунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15. Рішенням загальних зборів власників житлових та нежитлових приміщень будинку за адресою: [ADDRESS] від 01.08.2019, яке було оформлено Протоколом № 1, мешканці самостійно вирішили встановити тариф на послугу контрольно-пропускного режиму (далі - «послуги Консьєрж») в розмірі 332,00 грн. Отже в даному випадку питання щодо вартості послуги контрольно-пропускного режиму (далі - «послуги Консьєрж») вирішувалось самостійно співвласниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», шляхом прийняття відповідного рішення на загальних зборах співвласників. Водночас не надано суду доказів визнання недійсним, нечинним чи скасування у встановленому законом (судовому) порядку, рішення загальних зборів власників будинку за адресою: [ADDRESS] від 01.08.2019, оформленого протоколом № 1. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача становить 27 274, 91 грн. за період з 31.03.2023 по 31.12.2023, 3 % річних - 477,84 грн., суму інфляційних нарахувань - 239,63 грн. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 3028,00 грн., у відшкодування витрат з оплати судового збору, та 5000,00 грн. - витрати, пов`язані із отриманням правничої допомоги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved