Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

23 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в порядку ч.2 ст.46 ЦК України, в якій просить оголосити померлою з 29.03.2022 громадянку України [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з воєнними діями, викликаними повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України. В обґрунтування заяви зазначив, що внаслідок військової агресії російської федерації на території України від 24.02.2022 року місто Маріуполь потрапило у зону бойових дій. Військовослужбовці рф, в порушення вимог п.4-5 ст.51 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що застосовується до захисту жертв міжнародних конфліктів, а саме: умисні напади на цивільні об`єкти, які не є військовими цілями, внаслідок ракетних обстрілів, обстріляли будинок, де проживала його мати [PERSON] . 29 березня 2022 року вона вийшла з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , біля неї впав снаряд. Від отриманих травм вона померла на місці, де пролежала майже три дні. Одразу організувати поховання можливості не було, ніхто цим не займався. Трохи пізніше всіх загиблих поховали у загальній могилі. Свідками цих подій є сусіди, які в момент загибелі знаходились у безпосередній близькості від будинку, де проживала його мати. Від них заявник і дізнався про обставити загибелі матері. Документи про смерть [PERSON] відсутні, відтак відділом ДРАЦС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заявнику було відмовлено у реєстрації смерті матері. Ухвалою суду від 09.10.2025 відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Залучено до участі у цивільній справі як заінтересовану особу [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано заявника направити заінтересованій особі заяву разом з доданими до неї матеріалами. Витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано з Головного управління Національної поліції в Донецькій області відомості про місцеперебування громадянки України [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано з Головного управління ДМС України у Донецькій області інформацію про місце проживання та реєстрацію [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано із Маріупольської міської ради інформацію про місце проживання та реєстрацію, склад сім`ї, дані щодо наявності відомостей щодо [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про реєстрацію народження, смерті, шлюбу, народження дітей, зміну імені громадянки України [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області\~відомості щодо отримання пенсії громадянкою України [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] , у період з 2022 року і до сьогодні. В судовому засіданні заявник [PERSON] повідомив, що на час повномасштабного вторгнення проживав у місті Маріуполь. З першого дня війни почалися масові бомбардування міста і враховуючи те, що він проживав з матір`ю в різних частинах міста, не мав можливості спілкуватися та бачитися з нею. Тільки орієнтовно з травня 2022 року, коли трохи вщухли обстріли, було можливим потрапити в район де проживала мати, у зв`язку з чим вирішив із сином провідати її. Місце, де був розташований будинок в якому вона проживала, був майже зруйнований, навкруги все згоріле та понівечене. [PERSON] не було. Знайшов місце, де колись розташовувалась квартира матері. Там теж все згоріло. Підійшли знайомі люди із сусідніх будинків та повідомили, що мати загинула під час бомбардувань. Почав оглядати територію біля будинку щоб знайти могилу. Однак, нічого не знайшов. Знайомі повідомили, що було багато загиблих під час обстрілів та бомбардувань і їх усіх похоронили в одній великій могилі за містом. Вказану інформацію він також почув і від інших містян, які збиралися біля супермаркету Метро, де роздавали гуманітарну допомогу. Свідок [PERSON] , [INFO] , сусід [PERSON] , який на час повномасштабного вторгнення проживав у [ADDRESS] , а на даний час проживає в Німеччині, штат Хальвер, повідомив, що жив з [PERSON] на одній площадці. 24.02.2022 почалися бойові дії, масові бомбардування. З метою збереження життя та здоров`я люди були змушені спускатися в підвали. З початку березня вже не було ні світла, ні води, ні опалення. Люди готували їжу на вогнищах біля будинків, збирали дощову воду. Оскільки [PERSON] була в поважному віці то в укриття не спускалась. Намагався кожний день її провідувати, приносити воду, їжу. Після 15 березня армія рф підійшла в притул до міста, обстріли та бомбардування посилились. Десь у двадцятих числах березня, точну дату не пам`ятає, [PERSON] спустилась у двір. Вона трималась за опору. В цей час відбувся вибух і вона впала на землю. Підійти до неї було неможливо, оскільки тривали інтенсивні обстріли, і вона пролежала там десь три дні. Загиблих було дуже багато, їх не можна було похоронити. Потім уже не бачив тіло загиблої. Судом встановлено, що відповідно до інформації, наданої Східним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції від 14.10.2024 на запит суду, [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] (актовий запис складений 18.09.1960 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (назва відділу на теперішній час Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). [PERSON] помер [INFO] (актовий запис про смерть №689 від 07.06.1971 по Жовтневому відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.) 11 січня 1973 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] . Прізвище [PERSON] після шлюбу змінено на [PERSON] (актовий запис №94, складений 11.01.1973 міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області). Вказаний шлюб розірвано 25.09.1980, про що складено актовий запис №696 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Після державної реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . У [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №908 складений 07.08.1961 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області) та [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №760 складений 10.06.1965 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області). Актових записів про народження, зміну імені та смерть відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. З інформації наданої управлінням з питань паспортизації, реєстрації та еміграції від 17.10.2024 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . З інформації наданої центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 18.10.2024 відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою [PERSON] не виявлено. З інформації Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком і отримує пенсію по день надання відповіді (21.10.2024). З відповіді Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 16.10.2025 встановлено, що територія м.Маріуполь є тимчасово окупованою територією, у зв`язку з чим встановити місцеперебування гр. [PERSON] не є можливим. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що заявою [PERSON] зареєстроване кримінальне провадження №12024071030000451 від 27.03.2023 за ч.2 ст.438 КК України. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1 та 3\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Оголошення фізичної особи померлою це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності. У такому випадку у разі події, а саме обстрілу території м.Маріуполь під час окупації, що мають прямий зв`язок з воєнними діями та підтверджуються показами свідків, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. Перевіривши, чи пройшов шестимісячний строк від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи (ч.2 ст.46 ЦК України), суд встановив, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004, бойові дії у Маріупольському районі, за винятком с.Заїченко, с.Пікузи, розпочалися 24.02.2022 року та закінчилися 04.03.2022 року (підпункт 2.2 пункту 2 Розділу І «Території активних бойових дій»). Починаючи з 05.03.2022 року ця територія віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території України (пункт 2 розділу ІІ «Тимчасово окуповані російською федерацією території України»). Таким чином, оскільки активні бойові дії у м.Маріуполь Донецької області припинилися 04.03.2022 року та з 05.03.2022 року ця територія є тимчасово окупованою, відлік шестимісячного строку для оголошення [PERSON] померлою слід проводити від дня настання події, яка спричинила її загибель, а саме з 29.03.2022 року, так як дана подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про оголошення його матір`ю [PERSON] померлою [INFO] . Отже на момент звернення заявника до суду з такою заявою сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, а тому з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22, подана ним заява про оголошення особи померлою має бути задоволена, оскільки судом встановлено наявність правових підстав для оголошення померлою [INFO] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з воєнними діями, викликаними повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved