Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

02 жовтня 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі - ТОВ "БІЗПОЗИКА", позивач) до\~ [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач зазначив, що 13 червня 2023 року між ТОВ "БІЗПОЗИКА" та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 459974-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 19 000 гривень, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю протягом 24 тижнів, тобто до 28.11.2023 року та сплатити відсотки за користування ними (далі - Договір) в розмірі фіксованої процентної ставки: - 1,15159869% в день (фіксована знижена), - 2,00000000 (фіксована стандартна). Кредитодавець на виконання умов Договору надав [PERSON] грошові кошти. Проте позичальник своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 14.09.2024 року становить 80 533 гривні 60 копійок, з яких: 19 000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 58 683,60 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 2 850 грн. - сума прострочених платежів за комісією. За наведеного, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь загальну заборгованість за наданим кредитом в розмірі 80 533 гривні 60 копійок, та судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень. Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України\~відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та через свого представника - адвоката Венделя О.М. 02 грудня 2024 року подав до суду відзив на позовну заяву та 09 грудня 2024 року подав письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, а саме: визнає розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 000 гривень та заборгованість за відсотками в розмірі 31 918,40 гривень, що разом становить 50 918,40 гривень. Вказав, що відповідач не визнає заборгованість за комісією в розмірі 2850 гривень, як таку, що є незаконною, а положення п.\~2.5.\~Кредитного договору\~щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними. Щодо відсотків зазначив, що позивач не мав права в односторонньому порядку збільшувати фіксовану процентну ставку з 1,15159869% в день на 2,00000000% в день, в зв`язку із чим відповідач визнає заборгованість за відсотками лише частково. Представник позивача Виноградов Ю.Е. 03 грудня 2024 року подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, оскільки умовами кредитного договору, які погоджені з відповідачем, передбачено два види фіксованої процентної ставки: знижена - 1,15159869% на день, та стандартна - 2,00000000% на день. Таким чином, оскільки відповідач порушив строки повернення кредитних коштів та сплати відсотків, позивачем правомірно було застосовано для нарахування відсотків фіксовану стандартну процентну ставку. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] комісії в розмірі 2 850 гривень, то така комісія також передбачена умовами договору. Розгляд справи проводиться без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, 13 червня 2023 року між ТОВ "БІЗПОЗИКА" та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 459974-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 33-41). Договір кредиту підписано одноразовим електронним ідентифікатором як аналог власноручного підпису позичальника. Згідно з договором передбачено всі істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. За умовами договору відповідачу надано кредитні кошти в сумі 19 000 гривень, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю протягом 24 тижнів, тобто до 28.11.2023 року та сплатити відсотки за користування ними в розмірі зниженої фіксованої процентної ставки - 1,15159869% в день, та стандартної фіксованої процентної ставки - 2,00000000; в день. За умовами п. 3.2. договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, у залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, і розраховується в порядку, описаному нижче. Згідно з п. 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору. Відповідно до умов п. 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, та до закінчення терміну дії договору. На думку позивача відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 14.09.2024 року становить 80 533 гривні 60 копійок, з яких: 19 000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 58 683,60 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 2 850 грн. - сума прострочених платежів за комісією. Також судом встановлено, що зазначений вище кредитний договір не оскаржений і є чинним. За змістом ст.\~207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст.\~627\~ЦК\~України відповідно до статті 6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст.\~628\~ЦК\~України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України). Згідно зі ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст.\~1046\~ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Факт отримання кредитних коштів в розмірі 19 000 гривень підтверджено представником відповідача в поданому до суду відзиві на позовну заяву, де він частково визнає позовні вимоги. Крім того, відповідачем було частково погашено заборгованість та здійснено оплату в розмірі 1900 гривень, що також свідчить про визнання відповідачем існування кредитних відносин із позивачем. Також відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису було підписано договір про надання кредиту № 459974-КС-002 від 13.06.2023 року, паспорт споживчого кредиту, пропозицію укласти договір про надання кредиту та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору про надання кредиту № 459974-КС-002 (а.с. 29-59). Таким чином, з відповідачем було погоджено всі істотні умови кредитування. Згідно з розрахунком заборгованості та довідкою про стан заборгованості (а.с. 20-28) сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 459974-КС-002 від 13.06.2023 року станом на 14.09.2024 року становить 80 533 гривні 60 копійок, з яких: 19 000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 58 683,60 грн. - сума заборгованості по процентах, 2 850 грн. - сума заборгованості за комісією. Вказані докази не спростовані відповідачем і на думку суду є достатніми на підтвердження розміру боргу відповідача за кредитним договором. При цьому, судом встановлено, що за кредитним договором № 459974-КС-002 від 13.06.2023 року відповідачу було нараховано проценти в межах строку кредитування, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 22). Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що ним було погашено суму заборгованості по процентах, а отже, не спростував зазначений розмір заборгованості за кредитним договором. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальником договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: фіксована знижена процентна ставка у розмірі 1,15159869% за кожен день користування кредитом та фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 2,00000000%, якщо буде допущена прострочка сплати заборгованості. Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що заборгованість по процентах за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 58 683,60 гривень. Щодо доводів представника відповідача про неправомірність стягнення заборгованості за комісією, то суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у\~Законі України "Про захист прав споживачів"\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей\~Закон\~застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~ з набуттям чинності \~Закону України "Про споживче кредитування"\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України "Про споживче кредитування"\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України\~"Про\~споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті\~1\~та частини 2 статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~ постановою\~ визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті\~1, частини 2 статті\~8, частини 1 статті\~1, статті\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в тому числі і в судовому порядку). За такого, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2 850 гривень, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною немає. Таким чином, вимоги позивача про стягнення комісії є правомірними. Отже, внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору утворилася загальна заборгованість позичальника перед позивачем, яка станом на 14.09.2024 року становить 80 533 гривні 60 копійок, з яких: 19 000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 58 683,60 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 2 850 грн. - сума прострочених платежів за комісією, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. \~ \~ \~ \~ Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено повністю, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 2 422,40 гривень судового збору. На підставі\~викладеного,

Outcome: approved