Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

До суду через свого представника адвоката Козара М.В. звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначає таке. 28.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 28.04.2021 № З280421-02 та додаткову угоду до нього № 1 від 10.12.2021. [PERSON] за вказаним договором позики отримав 229\~ 248 грн, що за курсом, встановленим АТ КБ «Приватбанк» станом на день укладення договору є еквівалентом 8382 доларів США, що підтверджується розпискою Відповідача від 10.12.2021. Відповідно до вимог укладеної додаткової угоди від 10.12.2021 № 1 дo договору позики від 28.04.2021 № З280421-02, Відповідач (позичальник) зобов`язувався повернути вказані кошти до 28.04.2022. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором буде відповідати 8382 доларів США за курсом їх продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пізніше 28.04.2022. Крім того, вказаний Договір позики з урахуванням додаткової угоди від 10.12.2021 № 1 містить в своєму змісті графік повернення боргу, який був погоджений з Відповідачем, про що свідчить його підпис у додатковій угоді. Згідно з графіком Відповідач повинен був повертати борг частинами. Також, на підтвердження факту отримання коштів Відповідачем власноруч було складено й боргову розписку від 10.12.2021 з зазначенням факту отримання ним грошей в борг у Позивача, а також було укладено договір застави від 28.04.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саломатовою М.В. Станом на час складання цього позову Відповідач частково виконав боргові зобов`язання, передбачені Договором позики від 28.04.2021 З280421-02 з урахуванням додаткової угоди від 10.12.2021 № 1 виконаі частково на суму 900 доларів США, що визнається позивачем. Таким чином, сума основного боргу складає: 300\~776,40 гривень згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 23.12.2022 року (40,2) складає (8382-900) = 7482 долари США.\~ На підставі наведеного Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 300776,40, що згідно з курсом АТ КБ «Приватбанк» станом на 23.12.2022 складає 7482 доларів США, а також витрати на правничу допомогу та судовий збір. У відзиві (запереченні на позов) [PERSON] зазначає, що дійсно 28.04.2021 між ним та [PERSON] укладено договір позики, за яким позивач надав йому позику в розмірі 226\~339,10 грн, що є еквівалентом 8098 доларів США. Вказані грошові кошти були передані йому в приміщенні приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В., про що він написав\~ відповідну розписку. Також ж 28.04.2021 між Відповідачем та позивачем укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчений приватним Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. та зареєстрований в реєстрі за №586. Згідно з даним договором забезпечено заставою виконання Відповідачем зобов`язань за договором позики грошей від 28.04.2021 зі строком виконання зобов`язання 28.10.2021 в сумі 226\~339,10 грн. Відповідно до договору позики №з28,421-02 від 28.04.2022 [PERSON] повинний був повернути кошти у термін до 28.10.2021 в сумі 226 339,10 грн.. Відповідач зазначає, що він сплатив кошти у розмірі 5636 доларів США, що по курсу АТ КБ «Приватбанк» складає 226\~567,20 грн. Факт передачі грошових коштів підтверджується розписками про отримання цих коштів позивачем. Останню розписку [PERSON] не надав, посилаючись на перебої в роботі оргтехніки. При цьому факт передачі коштів у розмірі 5000 доларів США можуть підтвердити свідки, що були присутні при цій передачі. Стосовно додаткової угоди від 10.12.2021 Відповідач зазначає, що за даною угодою та розпискою він фактично не отримував грошових коштів (копія зазначеної угоди у відповідача відсутня). При цьому Відповідач визнає, що 10.12.2021 він написав таку розписку, але разом з тим не було внесено змін до нотаріально посвідченого договору застави транспортного засобу від 28.04.2021. На підставі викладеного вважає, що він свої зобов`язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі, а тому просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 38). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Карабак Л.Г. від 01.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2024 року № 135, у зв`язку із відрядженням судді Карбак Л.Г. для роботи в Національній школі судді України з 03.01.2024 року по 01.07.2024 року на підставі листа Національної школи судді України № 20-03/1805 від 14.11.2023 року та наказу голову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 25 від 28.11.2023 року, було здійснено автоматизований розподіл вище зазначеної справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи справа була передана судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєву Є.С. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєва Є.С., було прийнято справи до свого провадження та призначено судове засідання на 08.05.2024 року. 08.05.2024 року судове засідання відкладено на 08.08.2024 року за клопотанням відповідача. 08.08.2024 року у судовому засіданні судом встановлено, що 30.11.2023 суддя Карабак Л.Г. протокольною ухвалою здійснила перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, в зв`язку із чим судом прийнято рішення вважати судове засідання 08.08.2024 підготовчим, за наслідком якого постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 31.10.2024. 31.10.2024 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача на 23.01.2025. 23.01.2025 розгляд справи не відбувся через відсутність електропостачання у приміщення суду, судове засідання відкладено на 04.03.2025. 03.03.2025 від відповідача надійшло клопотання про повторне відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4. ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України). Враховуючи те, що відповідач двічі до судового засідання не з`явився, в своє право на подачу відзиву реалізував, суд доходить висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву.\~ Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 11.03.2025. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 28.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 28.04.2021 № З280421-02\~ та додаткову угоду до нього № 1 від 10.12.2021 (а.с. 10, зворот 12, 9,\~ 42-43). За змістом вказаного договору з додатковою угодою, позивач передав, а [PERSON] отримав у борг 229\~248 гривень, що є еквівалентом 8382 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, тобто не пізніше 28.04.2022. Сторони домовилися, що сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде відповідати еквіваленту 8382 доларів США за курсом їх продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Крім того, 20.12.2021 відповідач написав розписку, згідно з якою підтверджує, що він отримав від позивача позику в сумі 229\~248 грн, що є еквівалентом 8382 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та зобов`язується повернути їх до 28.04.2022 (а.с. 10). Також 28.04.2021 задля забезпечення виконання договору позики № З280421-02\~ від 28.04.2021 між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, що марки BMW, модель Х5, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2008, тип ЛЕГКОВИЙ -ЗАГАЛЬНИЙ УНІВЕРСАЛ, колір ЧОРНИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Відповідачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 2347, дата реєстрації 25.03.2021, дата першої реєстрації 20.10.2010 (а.с. 12, зворот 15, 39-41). Позивач виконав свої зобов`язання та передав Відповідачу обумовлені договором позики з додатковою угодою грошові кошти, що підтверджується змістом п.\~2 договору позики («Сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі»), розпискою відповідача про отримання грошових коштів у сумі 229\~248 грн, що є еквівалентом 8382 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також частково (у сумі 226\~339,10 грн, що є еквівалентом 8098 доларів США) визнається відповідачем. Свої ж зобов`язання за договором позики з додатковою угодою Відповідач виконав частково, а саме повернув [PERSON] грошові кошти, що еквіваленті 900 доларів США. Зазначена обставина визнається позивачем та частково, на суму 636 доларів США, підтверджується розписками, що долучив відповідач до відзиву (заперечень на позов).\~ Таким чином між сторонами склались відносини цивільно-правового характеру, що регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України про договір позики. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами статей\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною третьою статті 545 ЦК України\~передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта\~статті 545 ЦК України). Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що факт повернення відповідачем коштів за договором позики підтвердили у судовому засіданні свідки. З таким висновком погодитися не можна, оскільки суди дійшли його внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, у справі встановлено, що на час пред`явлення позову та виникнення спору оригінал договору позики з розпискою позичальника про отримання суми позики, знаходився у позивача (позикодавця), що згідно з положеннями\~статті 545 ЦК України\~є одним із свідчень того, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Згідно з абзацом 2 частини першої\~статті 218 ЦК України\~заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Аналогічні положення містяться й у\~статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно з частиною частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.\~ Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17.\~ За приписом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За наведеного суд відхиляє посилання Відповідача на те, що він фактично отримав позику у сумі 226\~339,10 грн, що є еквівалентом 8098 доларів США (тобто, у меншій сумі, ніж зазначає позивач), а також те, що свої зобов`язання Відповідач виконав у повному обсязі, повернувши суму позики.\~ Щодо можливості визначення зобов`язання у іноземній валюті.\~ Велика Палата\~ Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц (постанова від 16.01.2019) зробила такі з правові висновки Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду висловила правову позиція з цього приводу у постанові від\~04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, вказавши на те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово.\~ Отже, судом встановлено, що відповідач на підставі договору позики з додатковою угодою отримав грошові кошти у сумі, що еквівалента 8382 доларів США, свої зобов`язання виконав частково, повернувши заборгованість на суму, що еквівалентна 900 доларів США, залишок заборгованості становить еквівалент 7482 доларів США. Саме така сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без зазначення її еквівалента у національній валюті, оскільки інакше вносить двозначність у розмінні суті обов`язку боржника. Що стосується судових витрат.\~ Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, звернувшись до суду сплатив судовий збір у розмірі 3007,76 грн (а.с. 23, 25), тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У позовній заяві приведений розрахунок витрат на правничу допомогу, яка складає 40% відсотків від основної суми заборгованості за договором позики: (300\~776,40 х 40 / 100 = 120\~310,40 грн). Також позивачем надано договір про надання правової допомоги у\~ цивільній справі від 02.09.2022 із додатковою угодою № 17 від 23.12.2022 до нього, в якій клієнт [PERSON] та Адвокатське бюро «Адвокатська контора Козаря» погодили, що гонорар адвокатського бюрок із надання правової допомоги Клієнту у цивільній справі про стягнення заборгованості із [PERSON] за договором позики складає 40 відсотків від основної суми заборгованості за договором позики (за повний супровід даної справи в суді першої інстанції (первинний наданих документів, підготовка позовної заяви та необхідних документів, їх оформлення та подання до суду згідно ЦПК України, участь (за потребою) у судових засіданнях під час розгляду справи (в тому числі й режимі відеоконференції), складання процесуальних заяв та документів тощо); розмір гонорару при розгляді справи є остаточним та не підлягає збільшенню. Відповідач, скориставшись правом надання відзиву, не зазначив про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу, не довів вказану обставину належними доказами, а тому суд в силу ч. 6 ст. 137 ЦПК України не має право самостійно зменшувати розмір витрат на правову допомогу, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати поизвача на правничу допомогу у вищевказаному розмірі.\~ На підставі викладеного та

Outcome: approved