Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно їхнього спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати просить покласти на відповідачку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він та відповідачка [PERSON] проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу з 2022 року. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, між подружжям виникали сварки, в ході яких відповідачка вчиняла домашнє насильство відносно позивача, а саме кидалася в бійку, ображала нецензурними словами. В лютому 2024 року відповідачка покинула позивача з дитиною. Відповідачка не спілкується з сином, не бачиться з ним, вихованням не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям. Відповідачка також не приймає матеріальної участі в утриманні дитини. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та бабусі дитини [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Позивачем та бабусею створені належні умов для проживання малолітньої дитини, так [PERSON] виділена окрема кімната з облаштованим місцем для відпочинку, дитина забезпечена всім необхідним, як-то засоби гігієни, сезонний одяг, іграшки, продукти харчування. Позивач дбає про фізичне здоров`я сина, регулярно проходить з ним медичні огляди. Стан здоров`я дитини задовільний, розумовий розвиток відповідає віку. Натомість відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , що є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Учасникам справи встановлено строки для подачі заяв по суті. Зобов`язано Згурівську селищну раду Броварського району Київської області, як орган опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітнього сина. На виконання ухвали суду Згурівською селищною радою Броварського району Київської області, як органом опіки та піклування, надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідачка [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України не подала, хоча судом їй було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згурівська селищна рада Броварського району Київської області, як орган опіки та піклування, заперечень проти позову до суду не подавала. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачка про причини неявки в судові засідання суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов до суду не подала. На підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подала та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14 - копія свідоцтва про народження). Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з батьком. Також за вказаною адресою зареєстрована та проживає мати позивача, бабуся дитини - [PERSON] (а.с. 13,15 - копії витягів з реєстру територіальної громади, а.с. 18 - довідка про зареєстрованих у житловому будинку осіб). Позивачем та бабусею дитини створені всі необхідні умови для проживання та виховання малолітнього [PERSON] . Дитина має задовільний стан здоров"я, її розвиток відповідає віку. Відповідачка з сином не проживає з лютого 2024 року, за місцем проживання його не відвідує, участі у вихованні не приймає, матеріально не забезпечує. Відповідачка 19.02.2024 року згідно постанови Згурівського районного суду Київської області у справі № 365/91/24 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-3 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно позивача (а.с. 26). Рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Броварського району Київської області № 12 від 17 січня 2025 року затверджено Висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 48 - Рішення, а.с. 49-50 - Висновок). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Приймаючи рішення про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Судом не встановлені поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачкою. Відповідачка жодних заперечень проти позбавлення її батьківських прав до суду не подала. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дитини, окрім як розірвання їхніх сімейних зв`язків з біологічною матір`ю. Суд вважає за необхідне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав, не позбавляє відповідача від обов`язку щодо утримання сина. Оскільки відповідачка добровільно кошти на утримання дитини не надає, про матеріальний добробут дитини не дбає, з неї мають бути присуджені аліменти на утримання сина, які за вибором позивача визначаються у частці від доходу відповідачки. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В силу ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів з відповідачки у межах суми платежу за один місяць. В частині розподілу судових витрат суд приходить до наступного висновку. Позивачем сплачено судовий збір за вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн (а.с. 27 - квитанція). Позивач просив стягнути судовий збір із відповідачки. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір за вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи те, що на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів,

Outcome: approved