Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Степанчук Олена Юріївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] в м. Харкові померла [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 8,7163 га, кадастровий номер 6323982500:01:000:0055, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Надеждівської сільської ради, КСП ім.Пархоменка. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної насмосту на землю серії I-XP №077145, виданого 01 квітня 2002 року. Влітку 2019 року позивачу стало відомо про наявність заповіту [PERSON] . За змістом заповіту від 01 жовтня 2009, посвідченого секретарем Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області Козловою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №36, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку площею 8,7163 га, належну згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1-XP №077145, виданого 01 квітня 2002 року, а саме заповіла йому, [PERSON] . Отримавши оригінал заповіту [PERSON] та детально ознайомившись зі змістом вказаного заповіту, позивач відразу звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Степанчук О.Ю. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв?язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Викладене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №213/02-31 від 25 червня 2019 року. За таких обставин, [PERSON] у зв?язку з тим, що не був присутній при складанні та посвідченні вказаного заповіту, не знав про існування заповіту, фактично був позбавлений можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Позивач додав, що інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом [PERSON] не мала та до його звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Враховуючи вище вказане, [PERSON] був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано час для подання відзиву, витребувано спадкову справу. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не зявилася, про причини не явки не повідомила. Приватний нотаріус у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити справу на розсуд суду згідно з чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вище вказане, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, ухвалою суду призначено у справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Документи, що не стосуються суті спору, досліджуватися не будуть. Судом встановлено, що [INFO] в м. Харкові померла [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія повторно виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 8,7163 га, кадастровий номер 6323982500:01:000:0055, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Надеждівської сільської ради, КСП ім.Пархоменка. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної насмосту на землю серії I-XP №077145, виданого 01 квітня 2002 року(а.с.12). Як вказав позивач, влітку 2019 року йому стало відомо про наявність заповіту [PERSON] . За змістом заповіту від 01 жовтня 2009, посвідченого секретарем Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області Козловою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №36, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку площею 8,7163 га, належну згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1-XP №077145, виданого 01 квітня 2002 року, заповіла [PERSON] (а.с.11). Позивач вказав, що отримавши оригінал заповіту [PERSON] та детально ознайомившись зі змістом вказаного заповіту, позивач відразу звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Степанчук О.Ю. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв?язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №213/02-31 від 25 червня 2019 року(а.с.14). За таких обставин, [PERSON] у зв?язку з тим, що не був присутній при складанні та посвідченні вказаного заповіту, не знав про існування заповіту, фактично був позбавлений можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Позивач у позові вказав, що інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом [PERSON] не мала та до його звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Так, як вбачається з витребуваних копій матеріалів спадкової справи №9/2019(а.с.23-40), спадкова справа була заведена 25.06.2019 року за заявою [PERSON] . Враховуючи вище вказане, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно зі ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець не дотримався вимог закону та після відкриття спадщини в шестимісячний строк не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутися до суду з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач, як на підставу поважності пропуску строку звернення вказував на те, що він був тривалий час не обізнаний про існування заповіту. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Визначення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є оціночним поняттям та оцінюється судом в залежності від конкретних обставин справи. Крім того, слід зазначити, що частиною 1 статті 268 ЦК України визначено перелік вимог на які позовна давність не поширюється. Серед таких вимог немає вимог спадкоємців про захист спадкових прав. Інші вимоги, на які не поширюється позовна давність, можуть бути встановлені лише Законом (ч.2 ст. 268 ЦК України). Опосередковано межі застосування позовної давності визначаються з урахуванням сутності пред`явленої вимоги. Так, у пункті 96 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову. У постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС відступив від висновку Верховного Суду першої судової палати КЦС, зробленого у постанові від 21.01.2020 у справі №396/2046/18, на яку послався представник позивачки, де зазначено, що цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, який прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутися до суду за захистом свого права, а тому немає підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин. Так, Об`єднана палата КЦС Верховного Суду у своїй постанові, вказала, що оспорення спадкоємцем, який прийняв спадщину, права інших осіб (спадкоємців), які оформили за собою спадкове майно, не є негаторним позовом. У цьому випадку строк захисту порушеного права обмежений законодавцем у три роки з моменту порушення такого права, чи з моменту, коли особі стало чи мало стати відомо про порушення права, та може бути поновлений лише у разі доведення поважності причин його пропуску. Необмеження спадкоємця, який прийняв спадщину, у строках оформлення своїх спадкових прав не має наслідком необмеження такої особи у строках захисту порушених спадкових прав. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності, зважаючи на те, що інші спадкоємці відсутні, свідоцтва ніхто не отримував, зважаючи на необізнаність позивача щодо існування заповіту, а також беручи до уваги карантин та воєнний стан, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved