Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 серпня 2018 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3864. Обґрунтовує позов тим, що в шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стосунки між ними не склались, проживають окремо, у них немає порозуміння, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні відносини. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Ухвалою від 27.01.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою від 13.02.2025, після усунення недоліків, прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Вказала, що рішення розірвати шлюб нею усвідомлене, остаточне, добровільне та безпосередньо пов`язане з її бажанням припинити подальше подружнє життя, продовження якого суперечить її інтересам, примирення з відповідачем є неможливе. Навела причини, котрі виключають можливість збереження шлюбу. Просить суд позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову, просить розглянути справу у його відсутності. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 29 серпня 2018 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3864. В шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З`ясовано, що сторони тривалий час не проживають разом, фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, втратили почуття любові та поваги одне до одного. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини не суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати. Крім цього, зважаючи на те, що позивач не настоювала на поверненні їй частини судових витрат, а також на стягненні з відповідача на її користь іншої частини судових витрат, суд не застосовує вимоги ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі статей 105, 109, 112 СК України,

Outcome: approved