Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Суть справи \~ \~ \~ \~Представник позивача, адвокат Касьян М.С., звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь позивача заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 19096,62 гривень. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначено, що на підставі наказу №0/15/08/004 від 15 серпня 2022 року [PERSON] було прийнято на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» вантажником філії №2, департаменту з роздрібної торгівлі, з посадовим окладом згідно штатного розпису. \~ \~ \~ \~На підставі наказу №200/15/08/002 від 16 серпня 2023 року [PERSON] звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закриттям магазину. \~ \~ \~ \~Вказані обставини підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці серії [NUMBER] , виданій 17 серпня 2022 року на ім`я [PERSON] . В день звільнення, 16 серпня 2023 року, в порушення вимог передбачених ч.1 ст. 116 КЗпП України, відповідач не видав позивачу письмове повідомлення про нараховані суми заробітної плати та не провів повний розрахунок, не виплатив заборгованість по зарплаті та компенсації за не використані дні відпустки. Згідно з довідкою №20000000036 від 30.01.2024 року, виданою ТОВ «ДІЄСА» загальний дохід позивача у 2023 році становив 76 871, 97 гривень, однак - підприємством не було виплачено позивачу нараховану заробітну плату в липні року в розмірі 10 209, 65 гривень та у серпні 2023 року (включно з компенсацією за невикористану відпустку) в розмірі 8 886, 97 гривень. Таким чином, у відповідача перед [PERSON] - утворилась заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 19 096, 62 гривень, без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої з заробітної плати, які в позасудовому порядку підприємство сплатити відмовляється. На численні звернення позивача з проханням надати довідку про заборгованість по заробітній платі та здійснити розрахунок підприємство жодним чином не реагує. Так, 29 липня 2024 року представником позивача - адвокатом Касьяном Миколою Степановичем на офіційну електронну пошту позивача було направлено адвокатський запит №320 з проханням надати довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати, вказаний запит було продубльовано засобами поштового, докази чого додано до позовної заяви, але жодної відповіді на вказані запити отримано не було. В свою чергу, відповідно до виписки з АТ «ОЩАДБАНК» по заробітній картці позивача від 19.02.2024 року, на яку перераховувалась заробітна плата, остання виплата була проведена 09.08.2023 року у розмірі 3 285, 20 грн., призначення платежу: зарахування заробітної плати за червень 2023 року, жодних виплат з цього моменту відповідачем здійснено не було. Враховуючи вищевказані обставини та той факт, що відповідач уникає позасудового врегулювання спору, позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку. Процесуальні дії суду та учасників справи. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] станом на день його звільнення, а саме 16 серпня 2023, зазначивши середньоденний заробіток останнього. 28 жовтня 2024 року представник відповідача, надала до суду клопотання, в якому зазначила, що в зв`язку військовою агресією рф відповідач знаходиться під дією форс-мажорних обставин, що зумовило неможливість підтримання нормальної господарської діяльності та вивільнення значної кількості трудового персоналу, а отже, товариство може забезпечити роботою лише одного працівника юридичного департаменту, при надходженні, починаючи з 2024р. до підприємства більше 400 судових справ, з них більше 250 справ є трудовими спорами (згідно інфо Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/ ), що унеможливило оперативно надати відповідні відзиви, з документальним підтвердженням доводів товариства. Також вказане підтверджується ухвалою Господарського суду м.Києва від 24.04.2024 р. про затвердження плану санації ТОВ «Дієса» до відкриття про банкрутство, якою встановлено знаходження товариства в стані форс-мажору. Борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку становить 15 372,79 грн., що підтверджується розрахунковими листами. Згідно наданого клопотання представник відповідача просив: задовольнити позов в розмірі підтвердженого боргу без утримання податків і зборів та здійснити розподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог. Окрім того представник відповідача 27 січня 2025 року на адресу суду надіслав додаткові пояснення у справі в яких вважав за необхідне надати судову практику, що має значення для справи. В додаткових поясненнях зазначено, що Товариство знаходиться в під дією форсмажорних обставин звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Рішення господарських судів про стягнення з РФ збитків є додатковим доказом знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили що спричинили значну матеріальну шкоду. В Господарському суді міста Києва вже розглянутий позов Товариства до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення 3 868 247,99 дол. США заподіяних збитків (справа № 910/14555/23). Позов задоволений повністю. Виданий наказ на стягнення. 01.08.2024р. рішенням господарського суду м.Києва у справі №910/2735/24 (з врахуванням зменшення розміру позовних вимог), було стягнуто з рф матеріальну шкоду в розмірі 15 950 007, доларів США 61 цент, що також підтверджує факт знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили, яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із військовою агресією рф. Учасники в судове засідання не з`явились про дату час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що спір у справі виник у зв`язку з невиплатою відповідачем на користь позивача заробітної плати. Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). За змістом положень статей 115,116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. Матеріалами справи встановлено, що згідно з записами у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] у період з 15.08.2022 по 15.08.2023 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «ДІЄСА». Відповідно до наказу №Z00/15/08/002 про припинення трудового договору від 16 серпня 2023 [PERSON] звільнений з займаної посади вантажника за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Згідно з довідкою №Z0000000036 від 31 січня 2024 року нарахована заробітна плата [PERSON] за період з 01.01.2023 по 16.08.2023 складає 76871,97 грн у тому числі за: - липень 2023 року 10209,65 грн ; - серпень 2023 року 8886,97 грн. Згідно розрахункового листка, який надано відповідачем за червень-серпень 2023 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу станом на кінець місяця становить 15372, 79 грн. Згідно розрахунку за липень 2023 року всього нараховано 10209,65 грн. всього утримано 1990,88 грн., всього виплат 5393,50. Згідно з розрахунку за серпень 2023 всього нараховано 8886, 97 грн, всього утримано 1732,95 грн., всього виплат 3285,20. Згідно відповіді № 1134236 від 20.02.2025 року отримані доходи та утриманні податки за період 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року [PERSON] нарахована заробітна плата у липні 2023 року 10209,65 грн., у серпні 2023 року 8886,97 грн. Як вбачається з виписки по картковому рахунку 09.08.2023 на рахунок позивача здійснено останнє зарахування заробітної плати у сумі 3285,20 грн за червень 2023 року. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Як зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10.10.2019 у справі №243/2071/18, зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Згідно з частиною першою ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, встановлена ст. 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в п.п. 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц). Як зазначено у п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №905/857/19 виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Так, посилання відповідача на форс-мажорні обставини, не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. \~ \~ \~ \~Отже, положення ч. 1\~ст. 617 ЦК України\~не можуть бути підставою для звільнення ТОВ «Дієса» від обов`язку виплатити позивачу невиплачену при звільнені зарплату. \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 жовтня 2022 року по справі № 905/857/19. \~ \~ \~ \~Таким чином суд не приймає до уваги долучений до клопотання представником ТОВ «ДІЄСА» сертифікат № 3000-240827 від 23.04.2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Київської торгово-промислової палати. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. \~ \~ \~ \~Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року №2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац 2 підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). \~ \~ \~ \~Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. \~ \~ \~ \~Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини 3статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який отримав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Згідно матеріалів справи, борг роботодавця по заробітній платі за липень - серпень 2023 року перед [PERSON] становить 19096,62 грн., в тому числі нарахована компенсація за невикористану відпустку. При цьому, відповідачем ТОВ «ДІЄСА» не спростовано надану позивачем виписку з банку і не надано до суду належних і допустимих доказів сплати заробітної плати за липень серпень 2023 року. Сам по собі розрахунковий лист за липень серпень 2023 року, згідно якого працівнику було виплачено кошти за липень серпень, без доведення факту виплати цих коштів безпосередньо працівнику [PERSON] , правового значення для вирішення данного спору немає. Доказів про те, що кошти у липні, серпні 2023 року були виплачені позивачеві [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. При цьому, відповідно ж до пункту 6 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, суд зазначає у резолютивній частині рішення присудженні до стягнення кошти без утримання податків й інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством (тобто суму у 19096,62 грн), оскільки такі відрахування є обов`язком роботодавця. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене та

Outcome: approved