Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вище зазначеною заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання, у період з 01 червня 2003 року по 20 червня 2024 року. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що більше 20 років вона проживала однією сім`єю разом із [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою по [ADDRESS] . Протягом всього спільного життя вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов"язки подружжя. В 2024 році [PERSON] був мобілізований до Збройних Сил України. У жовтні 2024 року вона отримала сповіщення [INFO] про те, що [PERSON] зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Гірник Покровського району Донецької області. Встановити факт її постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] потрібно для реалізації прав, передбачених Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", як члену сім`ї особи, зниклої безвісти, а саме як дружини. 09 грудня 2024 року представник заінтересованої особи Міністерство оборони України подала пояснення, просила залишити без розгляду заяву [PERSON] . Зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне заявниці для отримання грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, визнаних безвісно відсутніми. Однак заявницею нічого не зазначено про родичів зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] , які також мали б право на отримання грошового забезпечення, тому у справі можливо вбачається спір про право. За наявності спору про право, встановлення юридичного факту повинно вирішуватися не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні. Крім того також зазначає, що заявниця не скористалась правом позасудового порядку встановлення статусу члена сім"ї зниклого безвісти військовослужбовця (а.с. 25-29). Аналогічні пояснення надійшли 23 січня 2025 року представника заінтересованої особи військової частини [NUMBER] (а.с.81-85). В судовому засіданні заявниця та її представник вимоги заяви підтримали, посилаючись на обставини викладені у заяві, вважають викладені вимоги належним чином обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Також представник заявника повідомила, що окрім виплати соціальних виплат заявниці встановлення факту також потрібно для можливості звернення до відповідних державних органів та громадських організацій для отримання відомостей щодо долі зниклого безвісти [PERSON] . Представник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] у судовому засіданні проти вимог заяви заперечував, просив залишити без розгляду заяву Представник заінтересованої особи Снігурівської міської ради, до суду не заявився, згідно поданої заяви просив слухати справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України про причини неявки судне повідомив. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заявниця [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Снігурівської міської ради від 25 жовтня 2024 року (а.с. 6). Заявниця та її представник вказують, що вона з чоловіком вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов"язки подружжя. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Зокрема, свідок [PERSON] суду показала, що вона є тіткою зниклого безвісти [PERSON] . З 1995 по 2002 рік він спільно проживав з Білою, а з літа 2003 року почав спільно проживати однією сім`єю з заявницею. [PERSON] познайомим їх з заявницею, вони спільно святкували свята. В [PERSON] та [PERSON] були стосунки. Бувала у них вдома. Вели себе як подружжя. Також разом з ними проживала мати заявниці. Свідок [PERSON] пояснила, що до 2002 року вона спільно проживала з [PERSON] , а через рік він почав спільно проживати з заявницею. Оскільки у них с [PERSON] є спільна дитина, вони продовжували підтримувати стосунки після того як перестали спільно проживати, в зв`язку з чим вона і знає про спільне проживання з заявницею. При цьому свідок зазначила, що відомості про батька дитини записано з її слів, оскільки у неї була інша дитини та вона хотіла аби у дітей було однакове прізвище та по батькові, та батьківство [PERSON] відносно дитини не встановлювалось. Також свідок [PERSON] пояснила, що заявниця є її донькою. Її донька з 2003 року спільно проживає з [PERSON] та вона також проживала разом з ними. Одного разу в неї з [PERSON] виникла сварка в зв`язку з чим вона викликала поліцію, однак чому в матеріалах вона вказана як співмешканка [PERSON] вона не пам`ятає. Згідно листа Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 16 січня 2025 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованих шлюбах не перебували (а.с. 78). Відповідно до додатку до трудового договору укладеного між працівником [PERSON] і фізичною особою, яка використовує найману працю, [PERSON] від 05 вересня 2012 року, а саме особової картки працівника [PERSON] вбачається в анкетних даних зазначено його родинні зв"язки , а саме "співмешканка [PERSON] " (а.с. 135-138). Згідно особової медичної книжки заявниці в графі «4. Домашня адреса» вказано " [ADDRESS]". У вказаній особовій медичній книжці не вказана дата її видачі, однак у вказаній книжці зазначено про проходження медичного огляду у відповідних спеціалістів в листопаді 2013 року та підписи лікарів засвідченні відповідними печатками (а.с. 171-172). З наданих заявницею фотознімків також вбачається спільне з [PERSON] проведення дозвілля (а.с. 182 (зворот) -183) Згідно з Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 69/2022, на території України оголошено мобілізацію. 20 червня 2024 року [PERSON] мобілізовано до Збройних Сил України, що підтверджується записами його військового квитка серії [NUMBER] та обліково-послужної картки. З дослідженої обліково-послужної картки до військового квитка серії [NUMBER] , військовослужбовець [PERSON] у обліковій картці зазначив близьку особу - цивільну дружину [PERSON] . Відповідно до сповіщення сім"ї № 146 від 07 жовтня 2024 року, начальником [INFO] 07 жовтня 2024 року за вих. № 3/2876 надіслано заявниці [PERSON] сповіщення про те, що старший сержант [PERSON] , [INFO] , командир бойової машини - командир третього механізованого відділення другого механізованого взводу першої механізованої роти механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Гірник Покровського району Донецької області, та зазначено що вказане сповіщення є підставою для подання документів для збереження грошового забезпечення і надання пільг в установленому законодавством порядку (а.с. 20). За даним фактом, заявниця звернулась 10 жовтня 2024 року з заявою до чергової частини ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про вжиття заходів до встановлення місця знаходження її співмешканця [PERSON] , відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2024 року за № 12024152310000480 за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 8). В судовому засіданні представник заявника заначила, що окрім оформлення соціальних виплат встановлення факту спільного проживання заявнику потрібно з метою можливості звернення до відповідних державних органів та громадських організацій для отримання відомостей щодо долі зниклого безвісти [PERSON] . Правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечує правове регулювання відносин, пов`язаних із встановленням та обліком, розшуком і соціальним захистом таких осіб та їхніх родичів визначає Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти". Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" встановлено, що цей Закон регулює суспільні відносини, пов`язані з набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. У ст. 6 вищевказаного Закону зазначено права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом в постанові від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц та в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 207/3371/17. Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. У Постанові Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; спільна участь у питанні життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту, спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, доглядом за місцем поховання, тощо. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати в сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі № 369/16486/18. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів, є обов`язком суду при їх оцінці. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну "сімейне життя", вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом". Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством. Факт спільного проживання заявниці з [PERSON] у період з 01 червня 2003 року по 20 червня 2024 року, однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Суд звертає увагу на те, що в обліково- послужній картці сам [PERSON] вказав про те, що він перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] . Окрім визнання самим [PERSON] того факту, що [PERSON] є його цивільною дружиною, надані докази та показання свідків підтверджують факт спільного проживання заявниці з [PERSON] , виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, піклування чоловіка та жінки один про одного. Також саме заявниці було адресоване сповіщення про зникнення безвісти [PERSON] . Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про встановлення факту того, що заявниця [PERSON] та [PERSON] проживали у період з 01 червня 2003 року до 20 червня 2024 року однією сім"єю як чоловік та дружина, а тому заяву підлягає задоволенню. Що стосується аргументів Міністерства оборони України та військової частини [NUMBER] про неможливість встановлення такого факту в окремому провадженні, то суд дослідивши матеріали справи, не знайшов підстав для залишення заяви без розгляду, адже наявність спору про право на отримання грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги між заявницею та Міністерством оборони України суд не вбачає. Міністерством оборони та військовою частиною наявність такого спору не доведено. При цьому суд застосовує висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 560/17953/21 (п. 106), де ВП ВС виснувала, що між [PERSON] та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач (міністерство) не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Посилання представника Міністерства оборони України та представника військової часини [NUMBER] на те, що заявниця не має права на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, на думку суду не є підставою для залишення заяви без розгляду чи відмові у задоволенні заяви, оскільки встановлення вказаного факту заявниці потрібно з метою реалізації прав передбачених Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти". З матеріалів справи не вбачається на етапі розгляду заяви про встановлення зазначеного юридичного факту, що існує спір про право між заявницею та заінтересованими особами. Також судом встановлено, що батьки та рідна сестра [PERSON] померли. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved