Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до Рівенського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , згідно з яким просив суд : припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання сина, [PERSON] , [INFO] по досягненню дитиною повноліття, за виконавчим провадженням № 62741885 починаючи з 06.08.2020 року ; виключити відомості про неправильну дату народження сина у ВП № 62741885 та визнати неправомірними дії державного виконавця Герцаївського відділу виконавчої служби Сіротян Г.С.; звільнити позивача від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] та нарахованої заборгованості у сумі 12751, 50 грн. та 69,00 грн. виконавчого провадження ; стягнути з відповідачки на користь позивача сплачені (переплачені) аліменти за ВП №62741885 з 06.08.2020 року у розмірі 38 650,50 грн.; закрити наявні виконавчі провадження ВП № 55078449 - 07.11.2017 року, ВП № 55638378\~25.01.2018 року, ВП № 62741885\~06.08.2020 року; Також позивач просив стягнути з відповідачки понесенні ним витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовував тим, що протягом 2008- 2020 року проживав разом з відповідачкою за місцем проживання останньої у с. Тернавка Чернівецького (колишнього Герцаївського) району Чернівецької області. За час спільного проживання в них, [INFO] народився син [PERSON] . 01 вересня 2017 року Герцаївським районним судом Чернівецької області ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідачки. На підставі вказаного судового рішення, було відкрито виконавче провадження. Оскільки дитина проживає з ним, просив задовольнити його позивні вимоги. За ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2024 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судові засідання позивач не з`явився, проте надав суду заяву за якою просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] будучі належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася без поважних причин, відзив на позов не надала. Третя особа, начальник Герцаївського відділу виконавчої\~служби Сіротян\~Г.С. в судове засідання не з`явився. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 березня 2024 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області, актовий запис № 34. Відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. З інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 вересня 2017 року в справі № 2/714/108/17 (провадження № 714/138/17) позов [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини : [PERSON] , [INFO] в розмірі 800 грн., починаючи з 17 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вказаним рішенням встановлено, що дитина проживає з позивачкою окремо від відповідача. За постановами ВП №55638378 від 25 січня 2018 року та ВП 62741885 начальником Герцаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Сіротян Г.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 21/714/108/17 від 14 грудня 2017 року, виданого Герцаївським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] в розмірі 800 грн. до досягнення дитиною повноліття. За інформацією Герцаївського районного відділу державної виконавчої\~служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, заборгованість по стягненню аліментів у [PERSON] станом на серпень 2024 року становить 11153.50 грн. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За умовами ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22). З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала. На підтвердження факту проживання неповнолітнього сина [PERSON] з позивачем, останнім надано Витяг з Реєстру територіальної громади №2025/002804368 від 27.02.2025, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , що також є зареєстрованим місцем проживання позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності та диспозитивності (п. 4, п. 5 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України). Тож, слід зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою зокрема судів першої інстанцій (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами що дитина перестали проживати разом з тим з батьків з ким вона проживала на момент ухвалення такого рішення, та постійно проживає з тим, хто сплачує аліменти. Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] як доказ подав Витяг з Реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання сина [PERSON] . Водночас будь-яких доказів на обґрунтування своїх вимог щодо постійного проживання дитини з ним не надав, а відтак відсутні підстави для припинення стягнення аліментів. Водночас, суд звертає увагу, що за означеним Витягом, за заявою самої дитини [PERSON] останнім було обрано реєстрацію місця проживання з позивачем, що узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 160 СК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ненадання позивачем до суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів про постійне проживання сина з ним, вказує про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому його вимога про припинення стягнення аліментів задоволенню не підлягає задоволенню. Також позивачем заявлено вимогу про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на підставі статті 197 СК України. Водночас, вирішення питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам залежить від обставин щодо періоду нарахування аліментів, який суду встановити не представляється можливим через відсутність на те належних та допустимих доказів про що зазначено вище. Відтак, відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині припинення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, то відсутні підстави для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідачки зайво сплачених (переплачених) позивачем аліментів на утримання сина. Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~42,\~ЦПК України,\~у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред`явивши позов щодо предмета спору з метою захисту своїх особистих суб`єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 52 ЦПК України). А згідно ст. 53 ЦПК України третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб`єкти цивільно-процесуальних правовідносин, які можуть вступити у справі на стороні позивача або відповідача, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Як вбачається з позовної заяви у [PERSON] існує спір із [PERSON] щодо припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів, які стягуються з позивача на підставі виконавчого провадження № 62741885 відкрите за постановою начальника Герцаївського районного відділу державної виконавчої служби Сіротян Г.С. 25 січня 2018 року. З огляду на предмет спору, державний виконавець в розумінні статей 42, 48, 52, 53 ЦПК України не є особою, прав і обов`язків, яких стосується спір сторін, оскільки відсутня його заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Оскільки позивачем в частині вимог про включення відомостей про неправильну дату народження сина у виконавчому провадженні, визнання неправомірними дії державного виконавця та закриття виконавчих проваджень обрано неправильний спосіб захисту, то таки вимоги суд знаходить безпідставними, які також не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладаються на позивача.

Outcome: dismissed