Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 31.01.2022 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 1835050. Відповідно до укладеного договору, ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та станом на 23.12.2024 заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1835050 від 31.01.2022 становить 24000 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16000 грн. - заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позов підтримує з підстав, викладений у заяві, просить його задовольнити. У судове засідання, призначене на 13.03.2025 відповідач не з`явилась, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши докази по справі суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 31 січня 2022 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1835050. Кредитний договір № 1835050 від 31.01.2022 був укладений в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.1.1 договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 30 (тридцять) днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін, вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем (п.1.4 договору про споживчий кредит). Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач, в порядку встановленому п. 1.4. договору, свої зобов`язання виконав та на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 8000 грн., що підтверджується повідомленням № 1403/12 від 23.12.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач вказує, що відповідно до п. 1.1, 1.5 договору про споживчий кредит, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Веллфін» за договором № 1835050 від 31.01.2022 станом на 23.12.2024 становить 24000 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн., заборгованість за відсотками - 16000 грн. Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором про споживчий кредит № 1835050 від 31.01.2022, не повернув кредитні кошти, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач відсутність боргу належними та допустимими доказами не спростував, доказів повернення кредитних коштів відповідач суду не надав, а тому суд приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 8000 грн. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд приходить до наступного. Строк кредиту за договором № 1835050 від 31.01.2022 - 30 (тридцять) днів (п.1.3 договору). Згідно п. 1.5.1 договору про споживчий кредит, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; 1.8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього договору. Разом з цим, за змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16. Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів до 02 березня 2022 року, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач не скористався. Оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 1835050 від 31.01.2022, кредит надавався строком на 30 днів, а тому ТОВ «Веллфін» має право на стягнення процентів за користування позикою за вказаним договором лише протягом строку кредитування, тобто до 02 березня 2022 року. Таким чином, за період з 31.01.2022 по 02.03.2022 (30 днів) за процентною ставкою 1,8% за день сума процентів складають 4320 грн. (144 грн. за кожен день з відсотковою ставкою 1,8% х 30 календарних днів = 4320 грн.) Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 12320 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 8000 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 4320 грн. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає доведеними позовні вимоги на суму 12320 грн., отже позов задоволено на 51,33% (12320 х 100) : 24000). Сума судового збору в даній справі становить 2442,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1253,76 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: (2442,40 х 12320) : 24000 = 1253,76 грн.

Outcome: partial