Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

21 березня 2024 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла на розгляд позовна заява АТ "Сенс Банк" до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого являється акціонерне товариство "Сенс Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 228Д, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування кредит у розмірі 119 015 швейцарських франків на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, зі сплатою 9,85 процентів річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6. цього договору та порядком погашення суми основної заборгованості. 25.02.2008 сторонами укладено додатковий договір № 1 до договору кредиту № 228Д від 17.07.2007. Відповідно до заяви про видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 кредитні кошти було отримано позивачем в сумі 119 015 швейцарських франків через касу банку, про що свідчить особистий підпис позивача. 04.11.2021 рішенням Рівненського міського суду Рівненської області, яке набрало законної сили 07.12.2021 було визнано недійсним договір кредиту № 228Д від 13 липня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] .. Згідно з розрахунком заборгованості позивачем протягом строку користування кредитними коштами повернула на рахунок банку 15980,26 швейцарських франків на рахунок тіла кредиту, 5950,71 швейцарських франків у рахунок простроченої заборгованості за тілом кредиту, 34424,43 швейцарських франків у рахунок відсотків всього 40375,14 швейцарських франків. Тобто сума, яка має бути повернута кредитору як наслідок визнання правочину недійсним становить (119 015-40375,14) 78639,86 швейцарських франків. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що єдиним доказом отримання кредитних коштів [PERSON] є заява про видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 року. При цьому позивач вказує, що у позовній заяві, з посиланням на висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 08 травня 2018 року № 8/9/18-22, що підпис на Договорі № 228/Д від 13 липня 2007 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою. При цьому позивачем не надано доказів того, що підпис на заяві про видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 року виконано відповідачем - [PERSON] . Тобто, з урахуванням того, що кредитний договір підписувала не [PERSON] , а інша особа, існує обгрунтований сумнів в тому, що і заяву на видачу готівки підписувала, саме, [PERSON] . Відтак, позивачем не доведено належними доказами отримання відповідачем коштів, а відтак і можливість їх стягнення в порядку реституції. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства "Сенс Банк" до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2024 року здійснено перехід до загального позовного провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства "Сенс Банк" до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2024 року витребувано у Акціонерного товариства "Сенс Банк" оригінал заяви на видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 року. Ухвала Рівненського міського суду Рівненської області про витребування доказів виконано не було, в судове засідання оригінал заяви на видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 року не надано. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12.12.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до рогляду. У судовому засіданні представник позивача Ременюк Т.О. зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Нікольченко Б.Б. у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що в банку при укладенні кредитного договору не була, жодних документів не підписувала, заявку на отримання готівки не підписувала. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 13 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого являється акціонерне товариство "Сенс Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 228Д, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування кредит у розмірі 119 015 швейцарських франків на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, зі сплатою 9,85 процентів річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6. цього договору та порядком погашення суми основної заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості сума, яка має бути повернута кредитору як наслідок визнання правочину недійсним становить 78639,86 швейцарських франків. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.11.2021 року у справі № 569/18383/17 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Альфа- Банк" про визнання недійсним кредитного договору позов було задоволено, визнано недійсним договір кредиту №228Д від 13 липня 2007 року укладений між акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] ( а.с. 26) Задовільняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що : «вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними представником позивача належними та допустимими доказами; у висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 08 травня 2018 року №8/9/18-22 чітко зазначено, що підписи від імені [PERSON] на першій, другій, третій, четвертій, п`ятій та шостій сторінках договору кредиту №228Д від 13 липня 2007 року, що укладений з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» від імені [PERSON] виконано не позивачем [PERSON] , а іншою особою. Вказаних обставин представником відповідача спростовано не було, а тому вони підлягають до повного задоволення». Враховуючи положення ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.11.2021 року, яке набрало законної сили є преюдиціальними, тому не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (Постанова ВС від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц). Таким чином, обставини встановлені у рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 04.11.2021 року по справі № 569/18383/17, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення щодо розгляду цієї справи. З огляду на викладене, єдиним доказом отримання кредитних коштів [PERSON] є заява про видачу готівки №15-004 від 13.07.2007 року. З дослідженої в судовому засіданні цивільної справи № 2-5133/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що у вказаній справі на підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 08.12.2017 року було витребувано у ПАТ " Укрсоцбанк " кредитну справу № 228Д , в тому числі і заяву на видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 ( том 1 а.с. 261-265) За результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 08 травня 2018 року №8/9/18-22, у вказаній цивільній справі встановлено, що підпис на Договорі №228Д від 13 липня 207 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою. ( том 1 а.с. 264-269) При цьому позивачем не надано доказів того, що підпис на заяві про видачу готівки №15-004 від 13.07.2007 року виконано відповідачем [PERSON] . Тобто, з урахуванням того, що кредитний договір підписувала не [PERSON] , а інша особа, існує обґрунтований сумнів в тому, що і заяву на видачу готівки підписувала [PERSON] . Відтак, Позивачем не доведено належними доказами отримання Відповідачем коштів, а відтак і можливість їх стягнення в порядку реституції. З заяви про повернення документів, яка міститься в матеріаліх цивільної справи № 2-5133/2011 вбачається, що представником АТ " Альфа- Банк" Мелянчуком В.А. було отримано кредитну справу щодо [PERSON] , в тому числі і заяву на видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 року.( а.с. 300 том 1) Проте, під час даного судового розгляду оригінал вказаної заяви на видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 року суду надано не було. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 2 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Позивач не надав суду належних доказів, що підтверджують існування заявленої заборгованості з позовною заявою. Крім того, позовна заява не містить даних щодо неможливості подання належних доказів на підтвердження заявленої заборгованості. Відтак, суд приходить до висновку, що єдиними доказами, що підтверджують існування заборгованості [PERSON] є заява на видачу готівки від 13.07.2007 р. Однак, оригінал вказаного доказу відсутній, а відтак встановити його достовірність неможливо, а копія вказаного документу не є належним та допустимим доказом, в силу приписів статтей 78, 79 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Враховуючи встановлені судами у справі № 2-5133/11 та у справі № 569/18383/17 обставини, а саме встановлення, що кредитний договір № 228 Д від 13.07.2007 року укладений між АКБСР "Укрсоцбанк" та [PERSON] визнано недійсним у зв`язку із відсутністю підпису [PERSON] у спірному договорі, а також те, що в судовому засіданні не надно оригінал заяви на видачу готівки № 15-004 від 13.07.2007 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Акціонерного товариства "Сенс Банк" до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених при зверненні до суду.

Outcome: dismissed