Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому було неодноразово уточнено, до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] стоматологічний кабінет вбудоване приміщення № 60, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м.; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на стоматологічний кабінет вбудоване приміщення № 60, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м.; визнати за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на 1/2 частину нерухомого майна: на вбудоване приміщення під [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., іншу 1/2 частину залишити у власності [PERSON] ; визначити порядок користування спірним нерухомим майном, а саме: вбудоване приміщення [ADDRESS] , наступним чином: [PERSON] в користування стоматкабінет площею 11,0 кв.м, а відповідачу [PERSON] стоматкабінет площею 11,3 кв.м., інші приміщення у вигляді тамбуру площею 1,5 кв.м., інвентарної вбиральні та дезінфекуючих засобів площею 1,7 кв.м, санвузлу персоналу площею 2,7 кв.м, очікувальної площею 11,5 кв.м., стерилізаційної площею 5,4 кв.м, гардеробу персоналу площею 6,2 кв.м. залишити у спільному користуванні; стягнути з [PERSON] на його користь усі понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених уточнених позовних вимог вказано, що він з 24.04.2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.07.2018 року по справі № 207/1547/18, шлюб було розірвано. За час шлюбу подружжям за спільні кошти було набуте наступне майно, а саме: 25.11.2010 року було придбано стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2562. Спірне нерухоме майно було зареєстроване за відповідачкою та було придбане за спільні кошти подружжя, що підтверджується копією нотаріально посвідченої його згоди на придбання майна. Зазначає, що значну частину коштів на придбання спірного нерухомого майна та обладнання для облаштування стоматологічного кабінету було надано його батьком [PERSON] . Також, під час шлюбу ними було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску. Зазначений автомобіль перебуває в його користуванні та було зареєстровано за ним. Просить уточнені первісні позовні вимоги задовольнити. Від відповідачки за первісним позовом [PERSON] до суду надійшов відзив на первісний позов та надійшла зустрічна позовна заява, яка неодноразово змінювалась. В останній редакції уточненої зустрічної позовної заяви [PERSON] просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію у сумі вартості 1/2 частки відчуженого автотранспортного засобу марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску у сумі 91038,50 грн.; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно: вбудоване приміщення під №60, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., що складається із: №1 тамбур 1,5 кв.м.; №2 стоматологічний кабінет 11,3 кв.м.; №3 інвентарна вбиральні та дезинікуючих засобів 1,7 кв.м.; №4 санвузол персоналу, №5 очікувальна 11,5 кв. м.; №6 стерилізаційна 5,4 кв.м.; №7 стоматологічний кабінет 11,0 кв.м.; №8 гардероб персоналу 6,2 кв.м.; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на нерухоме майно: вбудоване приміщення під [ADDRESS] загальною площею 51,3 кв.м., що складається із №1 тамбур 1,5 кв.м.; №2 стоматологічний кабінет 11,3 кв.м.; №3 інвентарна вбиральні та дезинікуючих засобів 1,7 кв.м.; № 4 санвузол персоналу, № 5 очікувальна 11,5 кв. м.; №6 стерилізаційна 5,4 кв.м.; №7 стоматологічний кабінет 11,0 кв.м.; № 8 гардероб персоналу 6,2 кв.м.; стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію у сумі вартості 1/2 нерухомого майна: вбудоване приміщення під №60, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 51,3 кв.м. що складається із №1 тамбур 1,5 кв.м.; №2 стоматологічний кабінет 11,3 кв.м.; №3 інвентарна вбиральні та дезинікуючих засобів 1,7 кв.м.; № 4 санвузол персоналу, № 5 очікувальна 11,5 кв. м.; №6 стерилізаційна 5,4 кв.м.; №7 стоматологічний кабінет 11,0 кв.м.; № 8 гардероб персоналу 6,2 кв.м. у сумі 654176,16 грн.; стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати. В обґрунтування уточненої зустрічної позовної заяви зазначила, що вона з 24.04.2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.07.2018 року по справі № 207/1547/18, шлюб між ними було розірвано. Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. За час шлюбу ними було набуте наступне майно, а саме: 25.11.2010 року було придбано стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2562. Спірне нерухоме майно було зареєстроване за нею, оскільки вона є дипломованим спеціалістом-стоматологом і наразі працює за фахом «стоматолог» як ФОП та має відповідні дозволи та ліцензії. Зазначає, що значну частину коштів на придбання спірного нерухомого майна та обладнання для облаштування стоматологічного кабінету було придбано за її кошти, які вона взяла в борг у рідної сестри. Також, під час шлюбу ними було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску. Зазначений автомобіль перебуває в користуванні [PERSON] та було зареєстровано за ним. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та просила відмовити в його задоволенні. Уточнену зустрічну позовну заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком [PERSON] . Зазначив, що ним було надано значну частину грошових коштів на придбання стоматологічного кабінету та обладнання для нього, а також на виконання ремонтних робіт. Вислухавши пояснення учасників справи та свідка, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.04.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.07.2018 року по справі № 207/1547/18, шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано наступне майно: 25.11.2010 року було придбано стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2562. Спірне нерухоме майно було зареєстроване за відповідачкою та було придбане за спільні кошти подружжя, що підтверджується копією нотаріально посвідченої згоди [PERSON] на придбання майна. Також, під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску. Зазначений автомобіль перебуває в користуванні [PERSON] та було зареєстровано за ним. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1244/2018/840430 від 24.02.2018 року, автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, було продано [PERSON] його матері [PERSON] . Згоди щодо варіанту поділу спірного майна сторони під час судового розгляду не дійшли. За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У ч.1 ст. 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України передбачено, що д ружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК України). При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Так, поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-1327цс15 від 18 травня 2016 року, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, встановлено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що спірне майно, а саме: стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., а також автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купувались у період перебування сторін у шлюбі для потреб сім`ї та підлягає поділу. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майна: стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення 60), загальною площею 51,3 кв.м., розташоване на першому поверсі п`яти поверхової жилої будівлі за адресою: [ADDRESS] , складеного ФОП [PERSON] . Бюро судових експертиз та оцінки майна 18.12.2018 року, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 270518,00 грн. В матеріалах справи міститься Звіт про проведення незалежної оцінки для визначення ринкової вартості нерухомого майна: стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення №60), загальною площею 51,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , складений ТОВ «Сервіспромексперт», в якому зазначено, що на дату оцінки: 26.06.2018 року, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 189628,00 грн. Також, в матеріалах справи міститься Довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості №201-20241013-0008573894 від 13.10.2024 року, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки: нежитлової нерухомості-приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,30 кв.м., складає 1308352,32 грн. Згідно Звіту №01/06 про оцінку транспортного засобу від 26.06.2018 року, складеного експертом ТОВ Сервіспромексперт», ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 1.8, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки складає 182077,00 грн. Інших доказів на підтвердження вартості зазначеного спірного майна суду не надано. Статтею 110 ЦПК України передбачено, що в исновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.\~89 цього Кодексу. У Пленумі Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-81гс18) зробила висновок, що «звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України». Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів». Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації на зазначене майно для проведення оцінки. Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Відповідно до статті 3 цього Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування. За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження. При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку. Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільше повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення. Таким чином, в даному спорі визначенню підлягає саме ринкова вартість спільного майна подружжя, на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами суду від 18.07.2023 року та від 16.10.2023 року по вказаній справі були призначені судово-товарознавчі експертизи, однак експертизи проведені так і не були, що підтверджується повідомленням судових експертів про неможливість проведення судової експертизи від 27.10.2023 року №СЕ-19/104-23/30873-ТВ та повідомленням судових експертів про неможливість проведення судової експертизи від 15.01.2024 року №СЕ-19/104-23/40593-ТВ. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір суми вартості 1/2 частки від загальної вартості автомобілю Volkswagen Passat 1.8, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яка підлягає стягненню, суд приймає за основу Звіт №01/06 про оцінку транспортного засобу від 26.06.2018 року, складеного експертом ТОВ Сервіспромексперт», згідно якого ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 1.8, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки складає 182077,00 грн. Отже, розмір суми вартості 1/2 частки складає 91038,50 грн. Визначаючи розмір суми вартості 1/2 частки від загальної вартості нерухомого майна: стоматологічного кабінету (вбудоване приміщення №60), загальною площею 51,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , суд приймає за основу Довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості №201-20241013-0008573894 від 13.10.2024 року, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки: нежитлової нерухомості-приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,30 кв.м., складає 1308352,32 грн. Отже, розмір суми вартості 1/2 частки складає 654176,16 грн. Також суд враховує те, що позивачем за первісним позовом [PERSON] не було заявлено позовних вимог стосовно визнання за ним права власності в цілому на нерухоме майно з виплатою грошової компенсації. Отже, суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами частково. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що між адвокатом Деміновим О.І. та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги №1-12.04/19 від 12.04.2019 року, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість якої зазначено в Додаткових угодах та Актах до договору. Також, між [PERSON] та АО «Лекс Експерт» було укладено договір про надання правничої допомоги №70-12/06-19 від 12.06.2019 року, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість якої зазначено в Договорі та Актах. Окрім того, між [PERSON] та адвокатом Іванченко А.Л. було укладено договір про надання правничої допомоги №07/2023 від 15.02.2023 року, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість якої зазначено в Договорі та Актах. Враховуючи те, що первісні та зустрічні позовні вимоги задоволені частково, суд вважає необхідним усі судові витрати покласти на сторони, які їх понесли. На підставі викладеного,

Outcome: partial