Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

У листопаді 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів, згідно з якою позивач просила суд: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі: 3000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі: 3000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього тезову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказано, що 21 серпня 2015 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №1279, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2019, що видано повторно. Від спільного подружнього життя позивач та відповідач мають двох дітей: - сина, [PERSON] , [INFO] ; - доньку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 23 квітня 2020 у справі №754/2489/20, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. У позовній заяві зазначено, що за спільною домовленістю позивачки з відповідачем місце проживання дітей після розірвання шлюбу визначено з позивачем - з матір`ю. Сторони домовились, що батько дітей - відповідач буде добровільно брати участь в їх утриманні в грошовій формі в розмірі по 3000 (три тисячі) грн. на одну дитину. На виконання вищевказаної домовленості та обов`язку щодо утримання дітей, Відповідач щомісячно сплачував суму грошових коштів, проте протягом значного періоду часу, починаючи з повномасштабного вторгнення РФ в Україну, відповідач не надає матеріальної підтримки своїм дітям. Позовна заява мотивована тим, що позивач вимушена власними силами шукати можливості, щоб забезпечити дітям повноцінні умови для навчання та гармонійного розвитку. Так, зокрема, на даний час діти повністю знаходяться на утриманні та проживають разом із позивачем. Позивач регулярно сплачує всі витрати, пов`язані з їх вихованням, лікуванням, забезпеченням комунальними послугами, покупкою одягу, продуктами харчування, а також всіма іншими необхідними витратами для їх повноцінного фізичного та духовного розвитку. У той же час, відповідач не забезпечує своїх дітей матеріально жодним чином, чим ставить їх у скрутне становище. У зв`язку з чим виникла необхідність у поданні даного позову до суду для захисту прав спільних дітей сторін в судовому порядку. Окрім того, позивачем вказано, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25 листопада 2024 року №405264229 вбачається, що відповідач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку набув 03.12.2021 року на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, враховуючи домовленість позивача та відповідача про оплату відповідачем щомісячного внеску на утримання кожної дитини, а також задовільний майновий стан відповідача, позивач вважає за можливе стягнення з відповідача щомісячно аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень на одну дитину. У зв`язку із викладеним, позивач просить позовну заяву задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням. 24.02.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву у якому відповідач просив відмовити у вимогах [PERSON] до [PERSON] , щодо ціни позову в сумі 36000,00 грн. та підтримує вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] [INFO] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі 3000,00 (три тисячі) гривень на кожного з дітей (загальною сумою аліментів на двох дітей 6000,00 (шість тисяч) гривень). У відзиві вказано, що відповідач вже є платником аліментів на сина [PERSON] [INFO] , від першого шлюбу. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року сплачує аліменти на його утримання. На даний час Відповідач не має постійного доходу, постійного місця роботи та стабільного заробітку. З свого боку докладає всіх зусиль для надання фінансової підтримки дітям не дивлячись на те, що аліменти в судовому порядку не стягувалися. Відповідач розуміє про необхідність фінансової підтримки дітей, не ухиляється від сплати аліментів, та не проти сплати аліментів у сумі 3000,00 грн. на кожну дитину, у твердій грошовій сумі. 03.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив у якому представник позивач просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача зазначила., що визнає позовні вимоги, по 3000,00 грн. на кожну дитину. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 23 квітня 2020 у справі №754/2489/20, яке набрало законної сили 26.05.2020 року, шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №1279, - розірвано. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: - сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцта про народження серії [NUMBER] , виданим 19.01.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис про народження №148; - доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 24.01.2017 Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис про народження № №139. Як вбачається з позовної заява та не заперечувалось відповідачем, що діти проживають разом з матір`ю (позивачкою). Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для його задоволення, вказувала, що відповідач не надає останнім часом матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей, хоча вказаний обов`язок відповідача, як батька, передбачений ст. 180 СК України. Також, позивачка вказує, що сторони усно домовились, що батько дітей - відповідач буде добровільно брати участь в їх утриманні в грошовій формі в розмірі 3000 (три тисячі) грн., однак відповідач не виконує вказану домовленість. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано. При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік установленои з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років - 2563 гривні; - дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; - працездатних осіб - 3028 гривень. Відповідно до ст. 184 ЦК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (стаття 12 Закону). Згідно із ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, вимогами СК України визначено, що стягнення аліментів присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову в безальтернативному порядку. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов, про що безпосередньо зазначено в поданому відзиві і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. При цьому, судом враховано, що відповідач зазначає що відповідає вже є платником аліментів на сина [PERSON] [INFO] , від першого шлюбу. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року сплачує аліменти на його утримання Разом з тим, суд зауважує, що ціна позову не є позовною вимогою, проте, має важливе значення, насамперед, для правильного визначення судового збору, що підлягає сплаті під час звернення до суду. Неправильне визначення ціни позову може призвести до необґрунтованого відкриття провадження у справі або, навпаки, до необґрунтованої відмови у відкритті провадження. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Оскільки позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, то визначення ціни позову для позивача не має істотного значення. Однак ціна позову у такій справі визначається для розподілу судових витрат та стягнення судового збору з відповідача. У справі, що розглядається позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 6000 грн. щомісячно, а саме по 3000 грн. на кожну з двох дітей. Враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову зазначена позивачем у позові складає 36 000 грн., тобто у сукупному розмірі виплат за 6 місяців ( 6000 грн. * 6 місяців = 36 000 грн.). З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, враховуючи вимоги діючого законодавства, зокрема положення ст. 183 Сімейного кодексу України, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню та підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи із 29 листопада 2024 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] повноліття, а вподальшому - в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону - до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. В порядку, визначеному 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved