Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про визначення\~часток посилаючись\~на те,\~що їй\~на праві\~спільної сумісної\~власності належить\~квартира [ADDRESS] .\~Іншими співвласниками\~квартири є\~ [PERSON] \~та [PERSON] . Зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Вказала, що для оформлення права на спадщину після смерті матері, вона звернулася з заявою до нотаріуса про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в квартирі [ADDRESS] . Проте, постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Тумака А.М. від 16.05.2024р. №136/02-31 їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя матері не були визначені частки у спільній сумісній власності на квартиру. А тому просила визначити, що частка померлої [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] в цій квартирі становить 1/3, частка [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] в цій квартирі становить 1/3, частка [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] в цій квартирі становить 1/3 та припинити право спільної сумісної власності на цю квартиру. Ухвалою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці від\~ 28 січня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~ Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, позивачка звернулась з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.247\~ЦПК України\~у\~разі неявки\~в судове\~засідання всіх\~учасників\~\~справи\~\~чи в\~разі якщо\~відповідно до\~положень цього\~Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасниківсправи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим 25 жовтня 2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 12). [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] запис №627 (а.с.11). Позивач, як спадкоємиця після смерті матері подала до Приватного нотаріуса Тумака А.М. заяву про прийняття спадщини, заведена спадкова справа № 71583810, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74788996 (а.с. 21). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012 р., номер 847/26 (а.с. 13) та Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2013р., індексний номер Витягу 308541 (а.с. 14). Згідно з витягом 3-2024/006021282 від 23.05.2024 року [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими за адресою [ADDRESS] (а.с. 23). Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Тумака А.М.\~від 16.05.2024 року №136/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , у зв?язку з тим, що ними не визначені їх частки у спільній сумісній власності і що вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину без визначення часток у спільній сумісній власності суперечить чинному законодавству України. (а.с. 22). Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила ХА ». Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З правового аналізу положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріусами України слідує, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в суді. Як встановлено судом, померлій матері позивача, [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належала частка у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Перешкодою у реалізації права позивача на спадкування належної матері позивача частки у праві спільної сумісної власності на квартиру є те, що у свідоцтві на право власності на житло не визначена частка квартири, яка належить кожному із співвласників. Оскільки частки співвласників даної квартири не були визначені між сторонами, за життя померлої [PERSON] , то згідно вказаних вище норм законодавства вони вважаються рівними, тобто по 1/3 частки квартири кожному. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд також враховує, що відповідач у справі [PERSON] подала заяву про визнання позову. Згідноз ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність\~і взаємний\~зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог,\~з врахуванням\~визнання позову\~відповідачем,\~суд вважає,\~що є\~всі підстави\~вважати,\~що частка померлої [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] в цій квартирі становить 1/3, частка [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] в цій квартирі становить 1/3, частка [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] в цій квартирі становить 1/3, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] було сплачено судовий збір під час подання позовної заяви у розмірі 6446,11 грн. Положеннями ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. 07.01.2025 набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 №606 «Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», яким внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених ст.7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до нового порядку, органи Казначейства здійснюють повернення судового збору в усіх випадках виключно на підставі електронного подання, сформованого або Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом. Для повернення судового збору платнику необхідно звернутися із заявою або до Державної судової адміністрації України, або до її територіального управління, або до відповідного суду за місцем розгляду справи. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету платником подається до зазначених органів оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету. З цих підстав, сума сплаченого [PERSON] судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5234, 91 грн. підлягає поверненню, як такого, що помилково сплачений. На підставі викладеного та

Outcome: approved