Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

07 листопада 2024 року до Броварського районного суду Київської області надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якої діє представник - адвокат Філіпова Оксана Вікторівна, посилаючись на статті 55, 104-105, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 листопада 2017 року в Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2383. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2383. Від шлюбу сторони дітей не мають. Причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що подружнє життя між сторонами не склалося через різні погляди на спільне життя та ведення спільного господарства. Сторони втратили взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим з серпня 2019 року позивач та відповідач проживають окремо, відповідач зібрав свої речі та поїхав, де проживає відповідач, позивачу невідомо, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим (а. с. 1-3). Ухвалою судді Броварського районного суду Київської області від 13 листопада 2024 року, в порядку частини першої статті 31 ЦПК України, позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє представник - адвокат Філіпова Оксана Вікторівна, до [PERSON] про розірвання шлюбу, передано за підсудністю на розгляд до Славутицького міського суду Київської області, яка надійшла до канцелярії суду 07 січня 2025 року (а. с. 17-18). Ухвалою судді від 24 січня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 24 лютого 2025 року (а. с. 29-30). Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року судовий розгляд справи було відкладено на 11 березня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України (а. с. 38-39). Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. На електронну адресу суду від представника позивача адвоката Філіпової О.В. надійшло клопотання, в якому вона просила цивільну справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав, причини неявки суд не повідомив. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 11 березня 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до\~частини другої\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що згідно\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~ виданого\~28\~листопада 2017\~року Деснянським\~районним у\~місті Києві\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у місті\~Києві,\~копія якого\~долучена до\~матеріалів справи,\~ [PERSON] ,\~громадянин \~Азербайджанської Республіки,\~ та\~ [PERSON] ,\~громадянка України,\~ 28\~листопада 2017\~року зареєстрували\~шлюб у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 28 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис № 2383. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 5). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що подружнє життя між сторонами не склалося через різні погляди на спільне життя та ведення спільного господарства. Сторони втратили взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим з серпня 2019 року позивач та відповідач проживають окремо, відповідач зібрав свої речі та поїхав, де проживає відповідач, позивачу невідомо, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до паспорту громадянина України, копія якого додана до позовної заяви, [PERSON] , позивач у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 4). З інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла на адресу суду 24 січня 2025 року, видно, що відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.01.2018 по 24.09.2018 ( вибув до Азербайджану) ( а.с. 28). Згідно з частиною першою статті 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Як зазначено у частині другій вказаної статті, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених\~Конституцією\~та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» \~право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. За правилом частини першої статті 16 Закону \~України «Про\~міжнародне приватне\~право» особистим законом\~фізичної особи\~вважається право\~держави,\~громадянином якої\~вона є. Як зазначено\~у статті\~63 Закону\~ України\~«Про міжнародне\~приватне право»,\~припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Враховуючи, що подружжя мало останнє спільне місце проживання в Україні, і позивач проживає в Україні на час розгляду справи в суді, то справа з участю відповідача, який є громадянином Азербайджанської Республіки, розглядається судом відповідно до законодавства України. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Як зазначено у частині другій статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, спільних неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1\~211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved