Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 27.11.2024 року було відкрито провадження по даній справі (а.с.63-64). 1.11.2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява позивача [PERSON] та його представника [PERSON] , яка була сформована в системі „Електронний суд" 31.10.2024 року, про відмову від частини позовних вимог позивача до ПАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" про стягнення 4 150 грн. 13 коп. недоплаченої суми страхового відшкодування у зв`язку з повною сплатою вказаної суми страховиком позивачу (а.с.83; 156-158). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2024 року була прийнята відмова позивача від частини його позовних вимог до ПАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" про стягнення 4 150 грн. 13 коп. недоплаченої суми страхового відшкодування, а провадження по справі в цій частині було закрито (а.с.164-165). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову у незакритій його частині підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 29.06.2023 року близько 18-23 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „HYUNDAI", д.н.з. [NUMBER] по вул. Короленка, 1 в м. Вінниці, перед перестроюванням не надав перевагу в русі автомобілю „Renault", д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , що рухався в попутному напрямку в тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.10.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Працівниками поліції було складено два адміністративних матеріали за даною ДТП на [PERSON] та на [PERSON] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2023 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення в розмірі 850 грн. Постановою Вінницького апеляційного суду від 18.10.2023 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2023 року було залишено без змін. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2023 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Постановою Вінницького апеляційного суду від 7.11.2023 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2023 року було скасовано та постановлено нову; провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.7, ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.2, ст.38 КУпАП. Даною Постановою апеляційна інстанція зазначила, що на підставі п.7, ч.1, ст.247 КУпАП вона не вправі встановлювати винуватість чи невинуватість [PERSON] в даному ДТП. Власником автомобіля „Renault", д.н.з. [NUMBER] є позивач [PERSON] . Автомобіль відповідача [PERSON] був застрахований в ПАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта". Після ДТП позивач звернувся до ПАТ „НАСК „ОРАНТА" про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи. Страховик сплатив позивачу тільки 1 650 грн., пояснивши, що за розрахунком страхового відшкодування матеріальний збиток завданий транспортному засобу позивача складає 8 300 грн. 13 коп. Але оскільки заподіяння шкоди відбулось взаємопов`язаними сукупними діями кількох осіб, тому розмір страхового відшкодування розраховується на кількість таких осіб. Оскільки в своєму листі страховик не включає до страхового відшкодування 2 500 грн. розміру франшизи, тому просить вказану суму стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в судовому порядку разом з 5 000 грн. вартості проведення авто-технічної експертизи, 10 000 грн. моральної шкоди, а також судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи. Представник відповідача ПАТ „НАСК „ОРАНТА" Лінкевич О.В. в судовому засіданні позов в частині вимог до страховика не визнала, однак в подальшому ПАТ „НАСК „ОРАНТА" сплатила 4 150 грн. 13 коп. недоплаченої суми страхового відшкодування позивачу [PERSON] і провадження по справі в цій частині було закрите ухвалою суду від 27.11.2024 року за заявою позивача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог до відповідача [PERSON] , пояснивши, що позивач [PERSON] був також визнаний винуватим судом першої інстанції в даному ДТП, однак Вінницьким апеляційним судом постанова Вінницького міського суду Вінницькому області була скасована, а провадження у справі було закрите на підставі п.7, ч.1, ст.247 КУпАП, яка є нереабілітуючою обставиною. Позивачем не надано доказів про його невинуватість в даній події, як і документ, що автомобіль „Renault", д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності саме [PERSON] , а не іншій особі, що дає право на подвійне стягнення шкоди з винуватця ДТП. Крім того, позивач та його представник не надали суду договір страхування або його копію, укладений між [PERSON] та ПАТ „НАСК „ОРАНТА", який діяв на момент ДТП, а також не заявляли судові клопотання про його витребування у страховика. Таким чином, розмір 2 500 грн. франшизи є недоведеним у судовому засіданні. Також будь-якими доказами не підтверджується нанесення моральної шкоди позивачу відповідачем [PERSON] та її розмір. За таких обставин позов є безпідставним та необгрунтованим. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „Renault Logan", д.н.з. [NUMBER] , 2015 року випуску, бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , про що свідчить запис у протоколі огляду транспортного засобу, складеного 3.07.2023 року ПАТ „НАСК „ОРАНТА" (а.с.85). Інформація щодо власника автомобіля „HYUNDAI", д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] 29.06.2023 року в момент вчинення ДТП, у суду відсутня, оскільки учасники справи не надали належних документів щодо власника вказаного рухомого майна. Відповідно до ч.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено у судовому засіданні, 29.06.2023 року близько 18-23 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „HYUNDAI", д.н.з. [NUMBER] по вул. Короленка, 1 в м. Вінниці, перед перестроюванням не надав перевагу в русі автомобілю „Renault", д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , що рухався в попутному напрямку в тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.10.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. За змістом ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Працівниками поліції було складено два адміністративних матеріали за даною ДТП на [PERSON] та на [PERSON] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2023 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення в розмірі 850 грн. (а.с.11-12). Постановою Вінницького апеляційного суду від 18.10.2023 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2023 року було залишено без змін (а.с.13-14). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2023 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням (а.с.15-17). Постановою Вінницького апеляційного суду від 7.11.2023 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2023 року було скасовано та постановлено нову; провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.7, ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.2, ст.38 КУпАП (а.с.18-21). Даною Постановою апеляційна інстанція зазначила, що на підставі п.7, ч.1, ст.247 КУпАП вона не вправі встановлювати винуватість чи невинуватість [PERSON] в даному ДТП. Описані вище обставини були визнані у судовому засіданні учасниками справи, тому не доказуються в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно висновку експерта за результатами проведеного автотехнічного дослідження від 29.04.2024 року №СТ/108Д-24 в дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, водій автомобіля „Renault Logan", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України; в дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, водій автомобіля „HYUNDAI", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.3; 13.1, 13.3 ПДР України; в дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, в діях водія автомобіля „HYUNDAI", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п.10.3; 13.1, 13.3 ПДР України, які, з точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди; в дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, в діях водія автомобіля „Renault Logan", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам ПДР України, які б, з точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди не вбачається (а.с.23-28). Позиція представника відповідача [PERSON] про те, що даний висновок екперта є неналежним доказом, оскільки не містить повідомлення експерта про його попередження про кримінальну відповідальність за ст.384; 385 КК України і не зазначено у висновку, що він підготовлений для подачи до суду, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вона спростовується самим змістом даного висновку експерта, в якому на аркуші справи №23 зі зворотнього боку зазначено, що судовий експерт обізнаний щодо кримінальної відповідальності за ст.384; 385 КК України, а нижче зазначено: висновок експерта підготовлений для подачи до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказів винності позивача [PERSON] в даній ДТП сторонами та їх представниками судові не надано і безпосередньо судом не встановлено. Тобто, винуватість в даній ДТП встановлено судовим рішенням, описаним вище, тільки щодо [PERSON] . За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 5 000 грн. вартості проведення зазначеного автотехнічного дослідження від 29.04.2024 року №СТ/108Д-24, яка документально підтверджена представником позивача (а.с.30-32), за заявою якого було здійснено дане дослідження. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Автомобіль „HYUNDAI", д.н.з. [NUMBER] на день ДТП був застрахований ПАТ „НАСК „ОРАНТА" відповідачем [PERSON] згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ №3911198 від 19.04.2023 року, за яким встановлено ліміт страхової відповідальності за заподіяну шкоду майну, при цьому розмір франшизи складає 2 500 грн. Дана інформація міститься у повідомленні про ДТП (а.с.84) та у листі №09-02-17/ від 22.01.2024 року, направленому страховиком [PERSON] (а.с.37). Ствердження представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що вказані документи є неналежними доказами для підтвердження розміру франшизи, а позивач та його представник не надали суду договір страхування, укладений між [PERSON] та ПАТ „НАСК „ОРАНТА", який діяв на момент ДТП, а також вони не заявляли судові клопотання про його витребування у страховика, суд не може покласти в основу рішення, оскільки описана інформація міститься в офіційних документах страховика і не спростована даним представником відповідача, довіритель якого був стороною вказаних договірних відносин. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"статтею 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього Закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 Закону України №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачає ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами п.3, ч.1, ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Системний аналіз вказаних норм права, а також інших норм, пов`язаних з даними правовідносинами наголошує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону України, цей страховик набуває зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму, виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Як регламентує п.35.1, ст.35 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п.35.2, ст.35 цього ж Закону України до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). 10.01.2024 року [PERSON] звернувся до ПАТ „НАСК „ОРАНТА" з повідомленням про ДТП та Заявою про страхове відшкодування (а.с.37; 84). За змістом п.34.4, ст.34 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Страховиком ПАТ „НАСК „ОРАНТА" було оглянуто пошкоджений автомобіль позивача та розраховано розмір страхового відшкодування в сумі 8 300 грн. 13 коп., з яких позивачу було сплачено 1 650 грн. (а.с.37). Як встановлено судом, ПАТ „НАСК „ОРАНТА" після звернення позивача до суду з даним позовом сплатила останньому 4 150 грн. 13 коп. за мінусом 2 500 грн. франшизи (а.с.83). Вказані обставини також підтвердили у судовому засіданні позивач та його представник. Таким чином, ПАТ „НАСК „ОРАНТА" повністю виконала перед позивачем [PERSON] обов`язок по відшкодуванню страхового відшкодування, пов`язаного з винними діями страхувальника [PERSON] , в результаті чого ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2024 року була прийнята відмова позивача від частини його позовних вимог до ПАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" про стягнення 4 150 грн. 13 коп. недоплаченої суми страхового відшкодування, а провадження по справі в цій частині було закрито (а.с.164-165). Відповідно до п.12.1, ст.12 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За приписами ст.29 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з описаних норм права з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню розмір франшизи 2 500 грн., на суму якої завжди зменшується розмір страхового відшкодування. Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки моральна шкода позивача, що полягає у його психологічних переживаннях і моральних стражданнях, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні і не підтверджена будь-якими доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України, тому її розмір в 10 000 грн. не підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Згідно ст.133; 137; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 1 211 грн. 20 коп. судового збору, що є пропорційним розміром від задоволеної частини позову, та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з принципу розумності, справедливості та достатності, а в задоволенні стягнення решти суми судових витрат необхідно відмовити. Також підлягає поверненню [PERSON] 605 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого по платіжній інструкції 0.0.3783988533.1 від 21.06.2024 року, отримувач: ГУК у м. Києві/Дарницький р-н/22030101, код отримувача 37993783, рахунок отримувача UA728999980313101206000026003 в порядку ст.142 ЦПК України.

Outcome: partial