Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] з жовтня 2022 року по лютий 2024 року перебувала з відповідачем [PERSON] у відносинах. [INFO] у неї з відповідачем народився син [PERSON] . Місце народження Турецька Республіка, м. Афшін, провінція Кахраманмараш. Ерджан є громадянином України. Свідоцтво про народження видано Консульством України в місті Афшін 26.12.2023 року. Свідоцтво № 3266 від 26.12.2023 року. Також, дитина має Довідку про реєстрацію особи громадянином України. До народження сина та після його народження, позивачка та батько сина проживали в Турецькій Республіці в м. Афшін, провінція Кахраманмараш. Помешкання в якому вони проживали було орендованим, свого житла відповідач не має, в якому помешканні він офіційно зареєстрований, їй теж не відомо. В кінці 2023 року, позивачка з чоловіком та сином переїхали до України та проживали разом за адресою: [ADDRESS] . З лютого 2024 року перестали проживати разом, відповідач поїхав з України, його місце проживання на даний час не відомо. На даний час вона проживає в квартирі, 7/8 частин якої є в її приватній власності, та яка добре обладнана, створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Має змогу оплачувати всі розходи пов`язані з дитиною, піклуватися про неї та виховувати. З самого народження сина позивачка постійно піклується про дитину, повністю матеріально забезпечує, займається її духовним, культурним та фізичним розвитком. Спиртними напоями вона не зловживає, на диспансерному та наркологічному обліку не перебуває, не палить, за місцем свого проживання характеризується позитивно. На сьогоднішній день особистих стосунків та спільного проживання з іншими особами я не має, весь вільний час приділяє дитині. Таким чином, проживання сина [PERSON] разом зі нею відповідає його інтересам. Вона має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням. Відповідач не забезпечував та не має наміру забезпечувати дитину, неодноразово висловлював думку щодо вивезення дитини за межі України та передачі [PERSON] на виховання своїм родичам. Дані наміри відповідач може вчинити, оскільки їх спільний син має кімлік - посвідчення особи, який видають громадянам, які народжуються на території республіки Туреччина, не зважаючи на те, що дитина може мати інше громадянство. [PERSON] , як батько, може взяти дублікат даного посвідчення та на підставі цього документу вивезти дитину за межі України без її відому та дозволу. Оскільки відповідач на даний час взагалі не приймає участі в утриманні дитини, догляд за нею здійснюю тільки вона, відповідно, вважає за доцільне визначитись з місцем проживання дитини разом з матір`ю. З огляду на викладене, позивачка просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження Турецька Республіка, провінція Кахраманмараш, м. Афшін разом із його матір`ю - [PERSON] та заборонити перетинання кордону України малолітнього [PERSON] в напрямку виїзд з України, у будь-чиєму супроводі без дозволу матері [PERSON] , до повноліття дитини. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2024 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Гальченко Н.Г. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснили, що в зв`язку з введенням в Україні військового часу, перетинання дитиною кордону України можливо разом з одним з батьків, нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон іншого з батьків, прикордонна служба не вимагає. Просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради надав Висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] .. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст.223,280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення без учасників справи та фіксування судового процесу, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження за реєстраційним номером 3266, місце та номер реєстрації Афшін (Турецька Республіка),1107-0036-00021-0124. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, громадянство набуте на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України», відповідно до Довідки від 26.12.2023 року №536-241, що видана Посольством України в Турецькій Республіці. Встановлено, що позивачка зверталась до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради з метою реєстрації [PERSON] , [INFO] , разом із нею, за адресою [ADDRESS] , однак отримала відмову, оскільки п. 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), що затверджений Постановою КМУ № 265 від 07.02.2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування), відповідні обставини підтверджуються листом Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 05.01.2024 року № 01-12-05.1-05/175. [PERSON] належить 7/8 часток квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.12.2013 року за номером в реєстрі 1-1280, Свідоцтвом про право на спадщину від 17.12.2013 року за номером в реєстрі 1-1278 та аналогічним свідоцтвом від 17.12.2013 року за номером в реєстрі 1-1276, Договором купівлі-продажу від 23.07.2014 року за номером в реєстрі 2-517, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14777932 від 17.12.2013 року а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23742801 від 03.07.2014 року. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] проживає разом з сином, піклується про нього, батька дитини не бачили, а також підтвердили, що позитивно характеризують позивачку, яка утримує житло в чистоті, належним чином виховує свого сина [PERSON] . Згідно консультативного висновку спеціаліста від 07.08.2024 року, що виданий Обласною психоневрологічною поліклінікою зі стаціонаром КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавьскої обласної ради» та висновку психолога від 07.08.2024 року відносно [PERSON] , що складений клінічним психологом Обласної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» В. Назаренко, на момент огляду позивачки у останньої психічних розладів, будь-якого патопсихологічного симптомокомлексу не виявлено. Згідно довідки КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» від 08.08.2024 року №4743, [PERSON] до вказаного закладу за допомогою не зверталася. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Крім того, відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким неповнолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із досліджених в судовому доказів, з яких слідує, що дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , яка повністю займається його вихованням та утриманням самостійно, приймаючи до уваги інтереси дитини, а також враховуючи те, що батько дитини не позбавлений права в участі у вихованні та утриманні дитини, перешкод для чого не встановлено, суд вважає доцільним проживання дитини визначити з матір`ю. Крім того, з метою забезпечення належного виконання рішення, суд вважає, що позовна вимога про заборону перетинання кордону України малолітнього [PERSON] в напрямку виїзд з України, у будь-чиєму супроводі без дозволу матері [PERSON] , до повноліття дитини також підлягає задоволенню, оскільки дитина є громадянином України, проживає разом з матір`ю, а батько дитини за наявності свідоцтва про народження, що видане за реєстраційним номером 3266 в м. Афшін, Республіка Туреччина, може здійснити виїзд дитини без згоди матері, відповідно, право матері [PERSON] та дитини [PERSON] потребує захисту. Суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимоги і в цій частині. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved