Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, у якому просить суд: - визначити місце проживання дітей [PERSON] (надалі за текстом - донька) та [PERSON] (надалі за текстом - син) з позивачем. - стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей - доньки та сина, в розмірі 13 500 гривень, щомісячно, на кожну дитину, починаючи стягнення з «14» листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 03.01.2025 до суду від відповідача надійшов відзив. 14.01.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 15.01.2025 та 16.01.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 21.01.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення. За наслідками підготовчого засідання 21.01.2025 судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів та закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, що надалі було оформлено окремим документом. У судове засідання 14.03.2025 прибули представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. У судовому засіданні 14.03.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. 29.01.2011 між сторонами було укладено шлюб, від якого мають дітей - доньку та сина. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2023 у справі № 758/13842/23 було розірвано шлюб між сторонами. Сторонами визнається та матеріалами справи підтверджується, що діти проживають разом з позивачем. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дітей, оскільки батьки дітей не можуть самостійно дійти згоди з ким з них мають проживати діти. У частині стягнення аліментів вимоги обгрунтовані тим, що позивач несе витрати на утримання дітей у сумі приблизно 54000,00 грн., з огляду на що половину цієї суми просить покласти на відповідача. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у частині визначення місця проживання дітей, адже у цій частині між сторонами відсутній спір, оскільки відповідач не заперечує проти проживання дітей з позивачем. У частині стягнення аліментів заперечення відповідача обгрунтовані тим, що у відповідача відсутня фінансова можливість сплачувати вказану суму. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Як визнано сторонами та встановлено судом діти мешкають з матір`ю, проти чого не заперечує батько. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що обставина проживання дитини з матір`ю не оспорюється сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач вказує, що вона несе значні витрати на утримання дітей, близько 54 000 гривень щомісячно, що складаються з 15 000 гривень щомісячно на їжу, одяг, відпочинок дітей та дозвілля, 14 970 гривень щомісячно на навчання доньки та 15 996 гривень на навчання сина та 4 400 гривень щомісячно на харчування кожного з дітей, яке надається школою. При цьому, матір також вказує, що вона має належний та стабільний дохід, є здоровою та працездатною особою, а тому, батько дітей, який є здоровим та працездатним, повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 27 000 гривень - по 13 500 гривень, щомісячно, на кожну дитину. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить суд стягнути на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі, яка складає половину від витрат, які нею несуться щомісяця, виходячи зокрема з матеріального становища відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд також зважає на те, і цієї точки зору притримується Верховний Суд у своїй практиці в цій категорії справ, батьки зобов`язані утримувати малолітню дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Позивач вказує, а відповідач не заперечує, що останній є засновником та власником ТОВ «Клініка ЦСМ» та ТОВ «Центр Пріоритет», які отримують високий прибуток, що підтверджується Балансом (звітом про фінансовий стан) 2021-2023 рр; власником Торгової Марки «ЦСМ»; власником автомобіля NISSAN, модель: ROGUE; співвласником 1/4 частина квартири [ADDRESS] . Відповідач вказує, що вказані обставини не підтверджують обставину фінансової спроможності відповідача сплачувати аліменти у розмірі 27000,00 грн. на місяць. Відповідно до довідки ТОВ «Центр Пріоритет» від 26.12.2024 відповідач отримує щомісячний дохід у розмірі 16100,00 грн. Відповідно до довідки ТОВ «Клініка ЦСМ» від 26.12.2024 відповідач отримує щомісячний дохід у розмірі 1610,00 грн. Згідно з відомостями за 2024 рік, які надані Пенсійним фондом України, відповідач отримав дохід всього у сумі 180280,00 грн. За змістом Балансу на 31.12.2023 ТОВ «Клініка ЦСМ» має фінансовий результат до оподаткування у розмірі 509,8 тис. грн. При цьому, судом враховується, що за звітний період товариство мало прибуток у розмірі 17684,4 тис. грн., при тому, що за аналогічний період попереднього року прибуток склав 4397,3 тис. грн. Також судом враховується, що актив істотно перевищує пасив, які свою чергу за 2023 рік виросли втричі. За змістом Балансу на 31.12.2023 ТОВ «Центр Пріоритет» має фінансовий результат до оподаткування у розмірі 215,0 тис. грн. При цьому, судом враховується, що за звітний період товариство мало прибуток у розмірі 6128,4 тис. грн., при тому, що за аналогічний період попереднього року прибуток склав 1171,0 тис. грн. Також судом враховується, що актив істотно перевищує пасив, які свою чергу за 2023 рік виросли вдвічі. Виходячи з вказаних фінансових показників, суд критично оцінює доводи позивача про неспроможність останнього сплачувати 27000,00 грн. аліментів на утримання дітей, при тому, що тягар утримання дітей нестимуть обоє батьків у рівних частинах. Також, суд відхиляє доводи відповідача про те що розмір оплати за навчання дітей є значним, оскільки, як вірно відмічено позивачем, договір щодо навчання доньки укладався під час перебування сторін у шлюбі (31.08.2022), а відтак, сторони усвідомлювали вартість навчання. Доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, у зв`язку з наявністю дитини від нового шлюбу, суд відхиляє повністю виходячи з відомостей про доходи відповідача та про фінансовий стан підприємств власником яких є саме відповідач. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З урахуванням цього, рівності прав та обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дітей, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей . Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на вимоги чинного законодавства та надані сторонами докази, враховуючи право позивача обирати спосіб стягнення аліментів, з метою захисту інтересів дітей, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на дітей в розмірі 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень, щомісячно, на кожну дитину, починаючи стягнення з 15 листопада 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог. У відповідності до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Outcome: approved