Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у травні 2024 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що за час цивільного шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] зареєстрований разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2014 року дитина проживає разом із батьком. Відповідачка жодної участі у вихованні сина не приймає, дитиною не цікавиться. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні позивача. За глибоким переконанням позивача у відповідачки відсутнє почуття батьківського обов`язку відносно сина, оскільки об`єктивних перешкод хоча б у спілкуванні з дитиною немає. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13.05.2024 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.08.2024 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити вимоги та не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання повторно не з`явилася, поважних причин неявки не повідомила і не подала відзив. Представниця третьої особи у судове засідання не з`явилася, але подала заяву в якій зазначила, що просить розглянути справу без її участі, письмових пояснень щодо вирішення спору не подала. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] у м. Тростянець Сумської області (а.с. 4). Згідно довідки виданої адміністратором відділу «ЦНАП» апарату Тростянецької міської ради Манойленко Л.В. від 07.05.2024 за № 651 позивач разом із членами сім`ї, зокрема сином [PERSON] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Органом опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області 06.08.2015 складено висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з характеристики, складеної директором закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради від 07.05.2024 за № 06-01/332, [PERSON] навчається у закладі освіти з першого класу, виховується у неповній сім`ї та проживає із батьком [PERSON] . Мати [PERSON] не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні сина [PERSON] . За час навчання сина у школі мати жодного разу не відвідувала сина, не цікавилася його навчанням та не підтримувала зв`язок з класним керівником (а.с. 8). З довідки про доходи та характеристики виданої ТОВ «ВІК-СВ» вбачається, що позивач з 2016 року працює у ТОВ «ВІК-СВ» на посаді машиніста автогрейдера, має постійний офіційний заробіток, за місцем роботи характеризується виключно позитивно (а.с. 9, 10). Відповідачка притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення крадіжки та невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей (а.с. 62, 63). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 21.01.2025 за № 50 було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку[PERSON] пояснила, що за сімейними обставинами їй довелося лишити свою дитину на рідного батька, дитина проживає за батьком протягом десяти років, просить позбавити її батьківських прав (а.с. 76). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона давно проживає по сусідству із позивачем та його сином [PERSON] , які проживають з 2018 року по [ADDRESS] . За весь цей час вона жодного разу не бачила відповідачки. Позивач проживає разом із своїми батьками, які допомагають виховувати дитину. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2010 році вона стала класним керівником [PERSON] . Їй передали журнали, де були зазначені відомості про батьків та було зазначено лише відомості про батька [PERSON] - [PERSON] . Вона звернулася до вчительки, яка навчала [PERSON] у початкових класах та вчитель їй повідомила, що мати у житті дитини не бере участі. У позивача вона з`ясувала питання про те, чи не позбавлена мати батьківських прав. Нарікань щодо виховання позивачем дитини не було. Позивач відвідував усі батьківські збори, бере участь у навчанні дитини. Дитина вихована, чемна, завдання виконує. Коли вона телефонує, то позивач завжди на зв`язку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач проживає навпроти її двору. З шестирічного віку вона знає [PERSON] . Хлопчик проживає з батьком, бабусею та дідусем. Матір [PERSON] вона ніколи не бачила та їй нічого про неї невідомо. Вихованням дитини займається батько. Опитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що він не спілкується з матір`ю близько 5 років. Усі питання щодо його виховання вирішуються батьком. Мати не надає ніякої допомоги на його утримання, не телефонує. Вважає, що позбавлення матері батьківських прав буде в його інтересах. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що дитина постійно проживає разом із батьком, який піклується про дитину, займається її вихованням та утримує матеріально. Відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання, що свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Судом не установлено обставин про те, що відповідачці будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення нею від виконання батьківських обов`язків. Така поведінка [PERSON] є незмінною тривалий час. Суд розцінює поведінку відповідачки як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав. Відтак, позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved