Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити рішеня про усиновлення повнолітньої особи - [PERSON] заявником [PERSON] . Заява обгрунтована тим, що він з 2017 року проживає однією сім`єю з [PERSON] 06.06.2020 між ними укладено шлюб. У [PERSON] є дочка [PERSON] , яку він сприймає як свою власну, а зі сторони [PERSON] завжди були взаємні почуття до нього як батька. [PERSON] виросла на його очах, вона завжди зверталась до нього і він намагався за будь-якої можливості допомагати їй як словом, так і фактично. У [PERSON] від попереднього шлюбу є двоє дітей: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1989 р.н., які проживають за кордоном і з яким він не підтримує тісних сімейних відносин. Зазначає, що саме [PERSON] завжди надає йому всю необхідну підтримку та піклування, у зв`язку з чим заявник бажає не лише фактично, а й юридично оформити їхні родинні відносини, які фактично склалися на протязі багатьох років. Просить заяву задоволити. В судовому засіданні заявник заяву підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним у заяві та просив таку задоволити. Інші учасники процесу проти задоволення заяви не заперечили та просили суд таку задоволити. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про усиновлення. З свідоцтва про шлюб вбачається, що з 06.06.2020 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №797 /а.с. 20/. Згідно свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , а батьками останньої вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] /а.с. 29/. Рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі № 2-3729/04 [PERSON] , 1960 р.н., визнано безвісно відсутнім /а.с. 25-26/. 09.10.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.04.2024 розірвано /а.с. 30, 31-33/. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 207 СК України визначено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.208 Сімейного кодексу України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положень ст. 211 СК України, у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Стаття 217 СК України регламентує, що усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згідно із ч.1 ст. 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. З аналізу положень частин 1, 3-5 статті 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням, та виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» повнолітня особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією особою, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 218 СК України встановлено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Відповідно до ч.1 ст.220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява [PERSON] , про те, що вона не заперечує проти усиновлення [PERSON] , з яким вона з 06.06.2020 перебуває у зареєстрованому шлюбі, її доньки [PERSON] , [INFO] /а.с. 24/. Згідно заяви [PERSON] , [INFO] , від 31.01.2025 вона надає свою згоду на її усиновлення [PERSON] , [INFO] /а.с. 42/. На підставі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається заявник, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявник має бажання усиновити [PERSON] , між ними дійсно протягом тривалого часу, більше 25 років, існують близькі сімейні відносини як між батьком та дочкою, рішення про усиновлення є свідомим вибором як усиновлювача [PERSON] , так і усиновленої [PERSON] , вказані особи не мають на меті іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку між собою, а тому заява про усиновлення повнолітньої особи підлягає задоволенню в повному обсязі. Обставини, передбачені ст. 212 СК України, наявність яких виключала б для заявника можливість бути усиновлювачем - відсутні. Статтею 225 СК України, передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. На підставі наведеного,

Outcome: approved