Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~У 2014 році [PERSON] звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Гостомельської селищної ради Київської області про поділ житлового будинку в натурі як об`єкта права спільної часткової власності, про припинення права власності на частку у спільному майні. В процесі розгляду справи до участі у справі було залучено правонаступника позивача [PERSON] [PERSON] . 23.10.2024 позивач змінила предмет позову та подала позовну заяву в новій редакції. Первісний позов та позовна заяву у редакції від 23.10.2024 обґрунтовані наступним. На підставі договору купівлі-продажу від 09.05.1958 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] стала власницею 1/6 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ). Право власності зареєстровано за [PERSON] в установленому порядку. Співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] 1/6 частина, [PERSON] 1/24 частки, [PERSON] 1/8 частки, [PERSON] 1/12 частки, [PERSON] 1/6, [PERSON] 1/6 частки, [PERSON] 1/6 частки, [PERSON] 1/12 частки. Власник [PERSON] помер [INFO] , однак, спадкова справа після його смерті не заводилась. Правонаступником його майна є територіальна громада селища Гостомель в особі Гостомельської селищної ради. Власник [PERSON] помер [INFO] . Правонаступником його майна була дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина після смерті [PERSON] не відкривалась. Правонаступником його майна є територіальна громада селища Гостомель в особі Гостомельської селищної ради. Власник [PERSON] померла [INFO] , правонаступником якої є донька [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину, але не зареєструвала його в установленому порядку. Позивач, діючи через свого представника, оскільки проживала в Канаді, звернулась до співвласників з пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки як об`єктів права спільної часткової власності. Однак, така пропозиція була залишена без розгляду. Окрім того, на таку пропозицію категорично не погоджується відповідач [PERSON] . Зазначала про те, що договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності не укладався. Внаслідок того, що свого часу у [PERSON] була багатодітна сім`я, в 1993 році їй покращувались житлові умови (для часткового покращення житлових умов надавалась двокімнатна квартира), однак, без зняття з квартирного обліку. Двокімнатна квартира, яку отримала [PERSON] для покращення житлових умов за адресою: [ADDRESS] , заселена сім`єю у складі семи чоловік. Вказувала також про те, що частина будинку [PERSON] ніколи не переходила на баланс Гостомельської селищної ради та власниця ніколи не мала наміру її продавати. Скориставшись станом здоров`я, віком та тимчасовою відсутністю [PERSON] , співвласник [PERSON] захопила частку будинку [PERSON] , приміщення, які займала власниця [PERSON] . На вимогу власника звільнити частину будинку, [PERSON] не відреагувала, а натомість звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на частину будинку [PERSON] , в задоволенні якого було відмовлено. Так, згідно позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, вбачається, що [PERSON] протягом 16 років була орендарем частки [PERSON] , яка складає 1/6. Підтверджує, що у зв`язку з порядком користування, що був складений з моменту заселення [PERSON] до будинку, за останньою було закріплено двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що відповідає 1/6 частці. У [PERSON] є лише 1/24 частки, що аж ніяк не може відповідати площі квартири [ADDRESS] . Відтак, [PERSON] не заперечувала того факту, що без достатніх правових підстав протягом тривалого часу користується нерухомим майном [PERSON] та немає наміру його звільняти. [PERSON] зверталась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. В задоволенні даного позову було відмовлено, оскільки, будинок в натурі не поділений та не відомо, які приміщення ким займаються. Разом з тим, зазначала про те, що між власниками вже склався порядок користування будинком і кожен займає відокремлену квартиру. Відтак, [PERSON] купила та користувалась квартирою [ADDRESS] (коридор) площею 6,2 кв.м.; 2-2 (кухня) площею 7,9 кв.м; 2-3 (житлова) площею 12,7 кв.м; 2-4 (житлова) площею 13,7 кв.м. У заяві про зміну предмету позову позивач [PERSON] зазначала про те, що згідно висновку технічно можливо виділити 1/6 частину житлового приміщення, а саме: 2-1 (коридор) площею 6,2 кв.м.; 2-2 (кухня) площею 7,9 кв.м; 2-3 (житлова) площею 12,7 кв.м; 2-4 (житлова) площею 13,7 кв.м. Таким чином, позивач вважає, що відповідно до ст. 364 ЦК України, можливо виділити позивачу її 1/6 частину житлового будинку. Просить виділити [PERSON] 1/6 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: 2-1 (коридор) площею 6,2 кв.м.; 2-2 (кухня) площею 7,9 кв.м; 2-3 (житлова) площею 12,7 кв.м; 2-4 (житлова) площею 13,7 кв.м. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Від відповідача [PERSON] надходили заперечення на позов, в яких зазначав про те, що проти позовних вимог заперечує. На даний час фактично існує тільки частина житлового будинку по [ADDRESS] . Порядку користування цим житловим будинком не існує. [PERSON] в будинку не проживала, станом будинку не цікавилась. [PERSON] взагалі позбавлена права власності на частину будинку по [ADDRESS] , оскільки, замість своєї частини у цьому будинку вона та її сім`я отримали квартиру. До суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надходила заява про визнання первісного позову, в якому позивач просила поділити майно в натурі між співвласниками спірного будинку як об`єкта права спільної часткової власності. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надходили пояснення по справі, в яких зазначає про те, що відповідач вважає даний позов безпідставним. [PERSON] має право власності на частину спірного будинку. Право власності на інші частини будинку зареєстровані за особами, які померли. Докази прийняття спадщини у встановленому порядку відповідними спадкоємцями відсутні. На даний час фактично існує тільки частина спірного будинку. Встановити, які саме частини будинку буди зруйновані не можливо за відсутності відповідних підтверджуючих документів. Вказує про те, що не існує доказу наявності встановлення порядку користування спірним будинком та надвірними спорудами між співвласниками. [PERSON] не проживала в будинку з 1993 року, не несла витрат на його утримання, проживала за межами України. Рішенням виконавчого комітету Гостомельської селищної ради народних депутатів №119 від 16.12.1992 позивачу та її сім`ї було виділено квартиру [ADDRESS] та право власності на кв. [ADDRESS] спірного будинку, яка належала позивачу - анульовано. З невідомих причин вказане рішення позивачем виконано не було. Відповідач вважає, що виділити (поділити) в натурі спірний будинок не є можливим. Крім того, вказує про те, що згідно технічного паспорта на будинок, частки співвласників підлягають уточненню. З огляду на викладене, відповідач вважає, що право позивача не порушене та даний факт підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області від 29.11.2012. Просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 01.10.2021 справу прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.12.2021 замінено позивача\~-\~ [PERSON] на\~правонаступника -\~ [PERSON] по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Гостомельської селищної ради Київської області про поділ житлового будинку в натурі як об`єкта права спільної часткової власності, про припинення права власності на частку у спільному майні. Ухвалою суду\~від 23.10.2024\~прийнято заяву\~предсатвника [PERSON] \~-\~адвоката Павленко\~Г.М.\~ про зміну предмету позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності. Ухвалою суду від 11.12.2024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Миненко О.А. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на пояснення, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду від її представника адвоката Майко М.В. надходила заява про розгляд справи у їх відсутність за наявними матеріалами. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина друга\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Так, судом при дослідженні матеріалів справи встановлено наступне. Відповідно до дубліката договору від 09.05.1958, [PERSON] продала, а [PERSON] купила належну [PERSON] одну шосту частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та складається це домоволодіння в цілому з одноповерхового будинку на 8 кімнат, 5 кухонь, 5 кладових, 2 тамбури, 6 сіней та 5 сараїв, розташованих на ділянці садибної землі. 1/6 частина домоволодіння належить продавцеві [PERSON] на праві свідоцтва, виданого Гостомельською селищною Радою депутатів трудящихся 19/ІУ-1951 та зареєстровано в органах інвентарбюро під №116. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] від 26.12.2011, [PERSON] належить 1/6 частина вказаного будинку, [PERSON] 1/8 частини, [PERSON] 1/12 частини, [PERSON] 1/6 частини, [PERSON] 1/24 частини, [PERSON] 1/6 частини, [PERSON] 1/6 частини, [PERSON] 1/12 частини. З матеріалів спадкової справи №103/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається наступне. 29.03.2017 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ангеловської О.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В заяві зазначила про те, що інших спадкоємців І,ІІ,ІІІ черг немає. З довідки №389 від 20.06.2013 вбачається, що згідно архівної справи за адресою: [ADDRESS] ) станом на 31.12.2012 право власності зареєстровано за [PERSON] 1/6 частина будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений Першою Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою від 09.05.1958 №2034. З листів Гостомельської селищної ради, які містяться в матеріалах справи, вбачається наступне. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №9/3 від 26.01.1987р. було визнано, що спірний будинок [ADDRESS] не відповідає санітарно-технічним вимогам. Рішенням Гостомельської селищної ради №119 від 16.12.1992\~року [PERSON] , якій на праві власності належить 1/6 частина будинку, була виділена двокімнатна квартира на сім`ю із 5 чоловік з припиненням її власності у будинку. Встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] в різних долях на праві власності належав: [PERSON] - 1/24 частини, [PERSON] - 1/8 частини, [PERSON] - 1/12 частини, [PERSON] - 1/6 частини, [PERSON] - 1/6 частини, [PERSON] - 1/6 частини, [PERSON] - 1/6 частини та [PERSON] - 1/6 частини спірного будинку. В\~1993\~році [PERSON] з членами сім`ї виселилась з кв. [ADDRESS] та вселилась в нове житло по [ADDRESS] . Комунальні послуги та інші витрати [PERSON] не оплачувала до виникнення спору і звернення [PERSON] до суду. Зазначали про те, що з огляду на зазначене, права [PERSON] не порушені у зв`язку з тим, що їй було надано житло замість 1/6 частини спірного будинку, з припиненням права власності на нього та обов`язку знести власником дану споруду, яка не відповідає санітарно-технічним вимогам. Суд зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладеного вище, а саме рішення Гостомельської селищної ради №119 від 16.12.1992\~року, яким припинено право власності [PERSON] на 1/6 частину спірного будинку, відсутнє. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 26.09.2023 №409, підготовленого інженером з інвентаризації нерухомого майна відділу архітектури та інвентаризації ТОВ «Підприємства Агрофон» за технічними показниками в об`єкті за адресою: [ADDRESS] , може бути виділено об`єкт загальною площею 61,4 кв.м., житловою 39,0 кв.м. в межах 1/6 частини вказаного будинку. Крім того, рішенням Апеляційного суду Київської області від 29.11.2023 в задоволенні позову [PERSON] до Гостомельської селищної ради, [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про припинення права власності на частку у спільному майні та про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку набувальної давності відмовлено. Статте 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За замістом\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. У відповідності до ч.ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 355 ЦК України\~передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Так, відповідно до вимог\~ст. 356 ч. 1 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог\~ст. 358 ч. ч. 1 - 3 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог\~ст. 364 ч. ч. 1 та 3 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог\~ст. 367 ч. ч. 1 та 2 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За положеннями п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» 37 від 04 жовтня 1991 року у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відповідно до роз`яснень п.14\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року\~(з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму. Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України,\~право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Виділ частки з майна припиняє право спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частку. Отже, поділом є вихід з кола співвласників всіх суб`єктів права, а виділом - лише одного співвласника зі складу більше двох співвласників. Відповідно до ч. 4\~ст.357 ЦК України,\~співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Як встановлено судом при розгляді справи, стороною позивача доведено факт належності права власності [PERSON] на спірну квартиру, протилежного суду доведено не було, оскільки, рішення про припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру в матеріалах справи відсутнє. Відповідно до статей\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог\~статті 68 Закону України «Про нотаріат»\~при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Статтею 1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом, позивач є єдиною спадкоємицею померлої матері та в передбачений законом термін звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, а відтак є заінтересованою особою щодо майнових прав спадкодавця. Крім того, суд звертає увагу на те, що вирішення спору шляхом виділення частки позивачу у спільному майні не порушує права інших співвласників, оскільки, припиняє право спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частку. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, наведені у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, протилежного суду не доведено, а отже позов підлягає захисту судом у спосіб, що визначений законодавцем. Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved