Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.07.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] , було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 4526520724. Даний договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 14000,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.2.6.1, , п. п. 41-4.2 та п.4.4. цього договору, його додатків. Позивач вказує, що умовами вказаного договору позики передбачено: тип позики - кредит; мета отримання кредиту - споживчі ( особисті) потреби; строк позики (строк дії договору) 360 днів; дата надання позики 05.07.2024; тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,5 в день і застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. договору. Позивач зазначає, що свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 14000,00 грн. Однак, відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, має заборгованість у розмірі 55650,00 грн, з яких: 14 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 34650,00 грн. заборгованість за процентами, які нараховані на дату підготовки позовної заяви включно та 7000 грн. неустойка за кожен день прострочення повернення позики або прострочення сплати процентів у строки. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки вказану суму кредитної заборгованості. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві зазначив про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути з відповідача заборгованість відповідно до наданого розрахунку та судові витрати по справі. Відповідачка та її представниця в судове засідання не з`явилися, проте представниця позивача подала заяву про розгляд справи в їх відсутності. Крім того, представник відповідача адвокат Скользнєва В.В. надала додаткові пояснення у справі, в яких позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивачем не надано доказів, на підтвердження позовних вимог, а саме не долучено належних доказів на підтвердження перерахунку коштів на рахунок відповідача, в матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості, також заперечує щодо стягнення неустойки . Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, оголосивши заяву представниці відповідача, дослідивши подані докази, приходить до таких висновків. Так, судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено Договір надання грошових коштів у позику №4526520724, який підписаний останньою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 7086 ( а.с.14-24). Розрахунок заборгованості за даним Договором відображений безпосередньо у тексті позовної заяви. В п.10.6.10.7.\~ договору зазначено, що позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписано відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови Договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «підписати». Відповідно до Договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 14 000,00 грн., шляхом перерахунку позичальнику на поточний рахунок (платіжну картку) за реквізитами [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.2.6.1, , п.п. 41-4.2 та п.4.4. цього договору, його додатків. тип позики - кредит; мета отримання кредиту - споживчі ( особисті) потреби; строк позики (строк дії договору) 360 днів; дата надання позики 05.07.2024; тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,5 в день і застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. договору. Орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 05.07.2024 року . Дата повернення позики 30.06.2025 року. Відповідно до п.2.5 Договору, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит , що є Додатком №1 до Договору. Згідно п. 2.1. Договору, укладення Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (в т.ч через месенджери). Сторони погодили права та обов`язки (Розділ 5 Договору) та відповідальність сторін (Розділ 7 Договору). Згідно п. 10.17.\~Договору сторони\~дійшли згоди,\~що у\~всіх відносинах\~між позичальником\~та товариством\~в якості\~підпису позичальника\~буде використовуватись\~електронний підпис\~одноразовим ідентифікатором,\~відповідно до\~правил та\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~що має\~таку саму\~юридичну силу\~як і\~власноручний підпис. Також, під час укладення вищевказаного договору позики, відповідачем [PERSON] 05.07.2024 року підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів відповідачу, Додаток №1 до Договору №4526520724 від 05.07.2024 року, яким є Графік платежів, в якому відображені: дата видачі позики/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума позики/сума платежу за розрахунковий період, сума позики за договором/погашення суми позики, проценти за користування позикою, реальна річна процентна ставка, загальна вартість позики. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що відповідно до умов Оферти на укладання договору від 05.07.2024 року кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 14000,00 грн. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с.27). Дана довідка містить інформацію про транзакцію перерахунку коштів на картку [NUMBER] , проте не містить інформації щодо підстави проведеної транзакції, не містить дана довідка посилання на договір про надання грошових коштів у позику. Окрім того, дана довідка не є первинним бухгалтерським документом, відтак суд критично оцінює інформацію зазначену у довідці ФК «Контрактовий дім», як доказ підтвердження перерахунку коштів на банківський картковий рахунок позичальника. Суд наголошує на тому, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Іннова Фінанс» не були надані докази на підтвердження надання відповідачу кредиту у розмірі 14 000,00 грн. В той час, як відповідач заперечує факт перерахування йому грошових коштів. З наданих позивачем доказів, жоден не містить інформації, що кредитні кошти за кредитними договорами були переведені відповідачу. Також відсутні докази того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, відсутні докази отримання, саме ним цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації, саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання ним коштів за вказаним кредитним договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed