Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади міста Сєвєродонецька в особі Сєвєродонецької міської військової адміністрації Луганської області, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , яка має загальну площу 30,94 кв.м., житлову площу - 15,84 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20 квітня 2022 року через початок бойових дій вона вимушено перемістилась із м. Сєвєродонецька Луганської області на тимчасове місце проживання до м. Хмельницького, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа та отримала відповідну довідку № 68254-5001235187. 30 травня 1997 року позивачка набула у власність квартиру [ADDRESS] за Договором дарування, що зареєстрований в Сєвєродонецькому БТІ і занесений в реєстрову книгу 17.06.1997 за № 268. Відповідно до технічного паспорту на вищевказану квартиру, виданим Сєвєродонецьким БТІ квартира має загальну площу 30,94 кв.м., житлову - 15,84 кв.м. та складається з однієї кімнати, кухні, санвузла, коридора, кладовки. 11.04.2024 позивачка звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради із заявою № 60425237 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . У відповідь позивачка отримала Рішення відмову в проведенні реєстраційних дій 27.05.2024 за № 73335703. В обґрунтуванні прийнятого рішення, зазначено наступне: державним реєстратором було призупинено розгляд заяви через відсутність інформації про зареєстровані речові права на даний об`єкт нерухомості та подано відповідний запит. Після спливу 30 денного терміну, відповіді про зареєстроване право власності державним реєстратором не отримано. Позивачка вважає, що єдиним прийнятним способом захисту її права власності є звернення до суду з позовом про визнання права власності на квартиру та в подальшому реєстрація цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухомість, що дасть можливість реалізовувати свої права як власника майна. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровського району від 26 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 22). Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 28). Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач у призначене судове засідання не з`явилась, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача за наявними матеріалами, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.23). Представник відповідача - Сєвєродонецької міської військової адміністрації Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Фактичні обставини справи встановлені судом. Суду надано копію Договору дарування, серія ААК №096918, посвідченого 30 травня 1997 року державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1601, у відповідності до якого [PERSON] подарував квартиру [PERSON] , яка знаходиться за адресою: в [ADDRESS] (а.с.14). Вказаний договір було зареєстровано 17.06.1997 у Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації в Реєстрову книгу за № 268, де зазначено право особистої власності на вищевказану квартиру за гр. [PERSON] . Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,84 кв.м., кухні 6,6 кв.м., санвузла 3,0 кв.м., коридору 5,1 кв.м., кладовки0,4 кв.м. Житлова площа квартири 15,84 кв.м., загальна площа квартири 30,94 кв.м. (а.с. 18-19). 20 квітня 2022 року через початок бойових дій позивачка вимушено перемістилась із м. Сєвєродонецька Луганської області на тимчасове місце проживання до м. Хмельницького. Суд переконався, що [PERSON] , [INFO] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2022 за № 6825-5001235187, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.12). До матеріалів справи позивачкою долучено копію паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] з відміткою про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17). З метою подальшої реалізації прав власника 11.04.2024 позивачка звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради з заявою про державну реєстрацію права власності (а.с.11). Однак 27.05.2024 Державним реєстратором прав на нерухоме майно Савчук Н.С. Хмельницької міської ради Хмельницької області надано відмову в проведенні реєстраційних дій № 73335703 у зв`язку з тим, що на запит про надання інформації про реєстрацію права власності, хто є власником квартири та в яких частинах за адресою: [ADDRESS] , протягом 30 робочих днів не надійшла відповідь. (а.с.10). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Як встановлено судом позивачка набула право власності на квартиру шляхом укладення договору дарування 30.05.1997. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved