Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстрованого 20 жовтня 2007 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), посилаючись на те, що з березня 2022 року подружжя не проживає разом, сторони не ведуть спільне господарство, оскільки стосунки та подальше подружнє життя з відповідачем стало неможливим через взаємну втрату порозуміння та любові один до одного. За таких обставин позивач вважає, що подальше життя з відповідачем неможливе, в зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб. Від шлюбу у подружжя є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Наполягав на задоволені позову. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову в частині розірвання шлюбу не заперечувала. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 04 жовтня 2024 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),20.10.2007\~року сторони\~зареєстрували шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №892. Судом також встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved