Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

26 квітня 2024 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому останній просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № б/н від 25 червня 2021 року в розмірі 128\~449,48 доларів США. В обґрунтування позову зазначає, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 120\~000,00 доларів США, що підтверджується його власноруч написаною розпискою. Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зазначений строк грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 30.04.2024 року в справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 06.09.2024 року справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про заочний розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відзив на позов чи зустрічний позов не подав. При таких обставинах, враховуючи позицію представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого 25 червня 2021 року відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти, в розмірі 120 000,00 (сто двадцять тисяч) доларів США та зобов`язався повернути вказані грошові кошти у термін до 20 грудня 2021 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позивач надав оригінал розписки від 25.06.2021 року , яка додана до матеріалів справи . Проте, в порушення умов договору, зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідач, ані в строк визначений договором, ані станом на день розгляду справи, не виконав. Відповідно до частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно частин 2, 3 статті 545 Цивільного кодексу України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, оскільки борговий документ (розписка) знаходиться у позивача (кредитора), то ця обставина підтверджує факт невиконання відповідачем (боржником) своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів за договором. Згідно із частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо можливості стягнення грошових коштів в іноземній валюті. У постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 Верховний Суд України зазначив, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 Цивільного кодексу України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Натомість Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що борг в розмірі 120 000,00 доларів США, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача саме у доларах США. Згідно із частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу, окрім суми основного боргу, три відсотки річних від суми боргу. Нарахування 3% річних здійснюється в іноземній валюті. Якщо рішенням суду стягнута сума у доларах США, це не змінює валюту зобов`язань і не передбачає стягнення 3% у гривні. До такого висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у своїй Постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16. Таким чином, нарахування та стягнення трьох відсотків річних можливе в доларах США. Відповідно до розрахунку: Таким чином, судом встановлено 857 днів прострочення боргу, а тому 3% річних від основної суми боргу (120 000,00 доларів США) складають суму в розмірі 8 449,48 доларів США. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики складає 128 449,48 доларів США, яку суд вважає доведеною та обґрунтованою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 12 112,00 грн.

Outcome: approved