Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Хмельницька АЕС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , Нетішинської міської ради Хмельницької області про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті комунальні послуги, інфляційних втрат за весь час прострочки та 3% річних. В обґрунтування позову зазначено, що АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» в особі філії «ВП «Хмельницька атомна електрична станція» є єдиним постачальником на території м. Нетішин послуг з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення. Відповідно до норм Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанов КМУ № 1182 від 11.12.2019, № 690 від 05.07.2019, № 830 від 21.08.2019 власник (наймач) квартири зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання, холодного та гарячого водопостачання. 17.11.2021 позивачем на офіційному сайті опубліковано публічні договори приєднання про надання комунальних послуг постачання теплової енергії та гарячої води, а 14.02.2022 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. 02.06.2022 на сайті Нетішинської міської ради також були опубліковані тексти вказаних договорів. Відповідач [PERSON] є споживачем комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: кімнати [ADDRESS] . Вказане житло перебуває у комунальній власності Нетішинської міської територіальної громади та забезпечується комунальними послугами з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання та водовідведення, які надаються філією «ВП «Хмельницька АЕС». На відповідача Нетішинську міську раду, як власника нерухомого майна кімнати [ADDRESS] , покладено обов`язок утримувати майно, а на відповідача [PERSON] , як споживача комунальних послуг, оплачувати їх. Відповідачі користуються вказаними комунальними послугами, жодних скарг із приводу їх надання не надходило, при цьому оплату таких послуг у повній мірі не здійснено, у зв`язку із чим за період з листопада 2020 року по 30 вересня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 10567,17 гривень. Також позивачем нараховано інфляційні втрати за весь час прострочки та 3 відсотки річних, за виключенням періоду з 24.02.2022 по 01.01.2024. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 10567,17 грн заборгованості за спожиті комунальні послуги; 155,98 грн інфляційні втрати за весь час прострочки; 41,64 грн три відсотки річних, а всього 10764,79 грн, здійснивши розподіл судових витрат. 13.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відповідачі про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлялися належним чином. До суду від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач [PERSON] відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. 17.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача Нетішинської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги, в частині їх пред`явлення до Нетішинської міської ради, не визнав посилаючись на те, що саме відповідач [PERSON] є споживачем комунальних послуг, які надаються позивачем, а тому у разі виникнення заборгованості по оплаті таких саме на нього, як споживача, покладено відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що 16.07.2008 відповідачу [PERSON] видано ордер № 1734 на право зайняття жилої площі ліжко місця у кімнаті [ADDRESS] . Також право на зайняття жилої площі кімнати № 724 у гуртожитку [ADDRESS] , у 22.10.2013 (ордер № 2010) отримав [PERSON] , а 24.09.2021 (ордер № 42/2021) отримав [PERSON] Згідно з довідкою (розрахунком) про стан заборгованості [PERSON] за надані комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , розмір заборгованості за період з 01.11.2020 по 30.09.2024 становить 10567,17 грн. Також позивачем були надані суду розрахунки інфляційних втрат в розмірі 155,98 грн та трьох відсотків річних в розмірі 41,64 грн, за період з 01.12.2021 по 23.02.2022, з якими суд погоджується. Відповідно до ч. 1. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 530, 610, 629 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як наголошується у п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). До комунальних послуг відносяться зокрема наступні послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення (ст.ст. 21-24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Позивачем доведено, а відповідачем [PERSON] не спростовано, що він користувався наданими позивачем житлово-комунальними послугами, однак плату вносив не у повному розмірі, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, що свідчить про порушення ним зобов`язань з оплати наданих послуг. За встановлених обставин порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача [PERSON] виниклої заборгованості з оплати комунальних послуг за період з 01.11.2020 по 30.09.2024 у розмірі 10567,17 грн. Що стосується позовних вимог до відповідача Нетішинської міської ради суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач посилається на положення ч. 4 ст. 319 ЦК України відповідно до яких власність зобов`язує. Так, ст. 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Тобто, комунальне майно належить територіальним громадам містам, селищам, селам тощо. Управління комунальним майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування місцева рада та її виконавчі органи департаменти, відділи тощо. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає таке визначення суб`єктивного права комунальної власності: це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Разом з цим відносини, що виникають у процесі постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення регулюються спеціальним Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закону). Відповідно до п. 1, 3, ч.1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. Статтею 9 Закону на споживача покладається обов`язок здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Судом встановлено, що споживачем комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення по кімнаті [ADDRESS] є [PERSON] , який отримав право на зайняття жилої площі у гуртожитку та який значиться зареєстрованими у вказаній кімнаті, що дає підстави для висновку, що саме на нього Законом покладено обов`язок з оплати таких послуг. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами наявності у нього порушеного права щодо предмета позову Нетішинською міською радою, а тому в задоволенні позовних вимог до Нетішинської міської ради слід відмовити. Таким чином,\~дослідивши матеріали\~справи та\~надані докази,\~суд вважає\~за необхідне\~задовольнити позов\~до [PERSON] \~повністю та стягнути з нього на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 10567,17, що з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 155,98 грн та трьох відсотків річних у розмірі 41,64 грн, загалом складає 10764,79 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 3028,00 гривень підтверджується платіжною інструкцією № 13262 від 17.12.2024. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність повного задоволення позову позивача до відповідача [PERSON] , то з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved