Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська на підставі Ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2024 надійшла цивільна справа № 205/10405/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за підсудністю. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 6912312 від 26.08.2021 у розмірі 60155, 25 грн, судовий збір у розмірі 2422, 40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. Короткий зміст позовних вимог та стислий виклад позицій сторін. В обґрунтування позову зазначено, що 26.08.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 691231. Власноручним підписанням договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит» в повному обсязі з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів та складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. Відповідач погодив та зобов`язався виконувати його умови. Згідно договору про надання споживчого кредиту № 691231 від 26.08.2021 відповідачу надається кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 691231 від 26.08.2021 року з ТОВ «Слон Кредит» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 25000,00 грн. 28 серпня 2023 року на підставі договору факторингу №2808-23 ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором №691231 від 26.08.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», у зв`язку з чим ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] . Вказує, що відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 691231 від 26.08.2021 у розмірі 60155,25 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір - 2 422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 15 січня 2025 року о 11.30 годині. Ухвалою суду від 15.01.2025 відкладено розгляд цивільної справи на 03.02.2025 о 10.15 год. Ухвалою суду від 03.02.2025 за заявою відповідача розгляд цивільної справи відкладено 19.02.2025. Ухвалою суду від 19.02.2025 за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Жежель С.С. розгляд справи було перенесено на 26 лютого 2025 року. У судовому засідання 26 лютого 2025 року розгляд справи було перенесено на 05.03.2025. Доводи учасників справи. 24 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - адвокат Жежель С.С. скерував відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 691231 від 26.08.2021 у розмірі 36244,02 грн, яка складається з тілу кредиту у розмірі 23,744 грн та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12500 грн. Також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Свій відзив обґрунтовує тим, що сума кредиту становить 31 250, однак сума яку відповідач тримав в борг 25000 грн, тому вважає, що нарахування процентів за кредитом повинно розрахуватись з суми 25000 грн, яку фактично отримав відповідач у користування. Зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач сплатив по тілу кредиту 1255,98 грн, тому вважає, що заборгованість по тілу кредиту має складати 23,744,02 грн. Вказує, що сума відсотків, яку позивач просить стягнути з відповідача, а саме у сумі 30,191,23 явно завищена не відповідає нормам ЦК. Також просить суд врахувати, що відповідач є інвалідом 3 групи на даний час перебуває у пошуках роботи у відповідності до наявних обмежень по стану здоров`я. Просить задовольнити вимоги вказані у відзиві. 26 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача Чуприної К.В. подано відповідь на відзив, в якій заначено, не погоджуються з доводами представника відповідача, щодо неправомірності здійснення нарахування відсотків, оскільки порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів визначені розділом 3 кредитного договору. Вказують, що на підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, сформований та підписаний станом на 28.08.2023 первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит». Зазначають, що за період перебування права вимоги за кредитним договором у позивача не здійснювалось жодних додаткових нарахувань і не здійснювалося жодних штрафних санкцій до боржника. Також не погоджуються з доводами представника відповідача, щодо зменшення розміру правової допомоги, оскільки зазначають, що позивачем надані усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив розглядати справу без участі представника, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] адвокат Жежель С.С. у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду скерував заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Просять суд винести рішення з урахуванням позицій викладеної у відзиві на позовну заяву. Відповідно до вимог ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, назначає наступне. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до п.8-9 ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. 26.08.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 691231, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» надало кредит у гривні, а він зобов`язався одержати та повернути кошти по кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором про надання споживчого кредиту (далі договір). Пунктами 1.3., 1.4. договору встановлена сума кредиту (загальний розмір) 31250 грн, строк кредиту - 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 26.08.2024 (включно) (а.с. 14). Згідно п. 1.5. договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних. Пунктом 2.1. передбачено, що кошт кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 25000,00 грн за реквізитами платіжної картки або іншої картки, реквізити якої надані споживачем товариству у будь-який спосіб; 6250,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору. Відповідно до п. 3.1. договору кредиту нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Пунктом 3.2. договору кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Позивачем на виконання умов договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума кредиту в розмірі 25000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 8147 від 26.08.2021 (а.с.24). Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, заборгованість не погасив, що підтверджується розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, згідно якого загальна заборгованість складає 60155,25 грн., з яких 29964,02 грн. заборгованість за тілом кредиту, 30191,23 грн - заборгованість за відсотками (а.с.23) 03.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 0308-23, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги (а.с.25-27). Відповідно до витягу з Додатку Договору відступлення прав вимоги № 0308-23 від 03.08.2023, ТОВ «Слон Кредит» набуло права грошової вимоги до відповідач за кредитним договором № 691231 від 26.08.2021 у сумі 60155,25 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 24102,14 грн; заборгованість за відсотками 36053,11 грн (а.с.38). Відступлення права вимог ТОВ «Слон Кредит» щодо відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 512 та 513 ЦК України. Отже, позивач, який набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] згідно з указаним кредитним договором, має право вимагати виконання відповідачем, як боржником, зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків. З досудової вимоги від 15 листопада 2023 року №2746024873-АВ, яка була направлена на адресу відповідача, вбачається, що відповідачу було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором №691231 від 26.08.21 року та запропоновано в термін до 30 грудня 2023 року сплатити заборгованість за кредитом на банківські реквізити ТОВ «Діджи Фінанс» (арк. с.48). Щодо покликання відповідача на невірне визначення тіла кредиту та нарахування відсотків, суд звертає увагу на те, що доказів виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань ні первісному, ні наступному кредитору суду не надано. Як і не надано контррозрахунку заборгованості та не спростовано належними доказами такий розрахунок. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Суд враховує, що боржник має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, і мав би можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження кредитних коштів так і виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором № 691231 від 26.08.2021, у розмірі 60155,25 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 2422 грн 40 коп. на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс». Щодо витрат позивача за надання йому професійної правничої допомоги суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду договір № 42649746 про надання правової допомоги, додаткову угоду № 0027460244873 від 27.06.2024 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) на суму 6000 грн від 27.06.2024; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 27.06.2024 на підставі Договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, відповідно до умов якої клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним Актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатом (а. с. 39-41, 45,46,47). Поряд з цим, суд зазначає, що стороною позивача не було надано до суду жодних документів на підтвердження факту оплати наданих Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» правничих послуг позивачу (платіжних доручень, квитанцій тощо). З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, що поніс позивач, з огляду на їх недоведеність.

Outcome: approved