Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернувся із вказаним позовом до Подільського районного суду міста Києва, зазначивши, що 26.02.2024 об 11 год. 40 хв. в м. Надвірна Івано-Франківської області по вул. Соборна, водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень належного позивачу автомобіля. Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2024 у справі №348/444/24 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до висновку експерта №55-24 від 20.03.2024 вартість матеріального збитку, завданого відповідачем позивачу, складає 389 842,44 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, то АТ «СГ «ТАС» має виплатити позивачу 160 000,00 грн. в якості часткового відшкодування, завданої відповідачем, матеріальної шкоди, а тому сума коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 229 842,44 грн. з вирахуванням суми, яка має бути виплачена страховою. Крім цього, позивач зазначив, що в результаті неправомірних дій з боку відповідача, він зазнав важких моральних страждань через тривалість та глибину ситуації, а тому, з урахуванням об`єму та тяжкості перенесених ним страждань, вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. З огляду на наведене позивач просив стягнути вказану суму відшкодування з відповідача на його користь, а також моральну шкоду та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 27.06.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 13.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником подано заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, жодних клопотань до суду не подав. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 26.02.2024 об 11 год. 40 хв. в м. Надвірна Івано-Франківської області по вул. Соборна, водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень належного позивачу автомобіля, чим завдано матеріальної шкоди. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Обставини вчинення ДТП та вина відповідача [PERSON] у її вчиненні підтверджуються постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2024 у справі №348/444/24, згідно з якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 22.04.2024. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, оскільки вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є підтвердженою, вказані обставини не підлягають доказуванню. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 219080169 від 25.01.2024 відповідальність власника автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС». Відповідно до висновку експерта №55-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] від 20.03.2024 вартість матеріального збитку, завданого відповідачем позивачу, складає 389 842,44 грн. В матеріалах справи міститься лист заступника Голови правління АТ «СГ «ТАС» Юрія Бажана на ім`я позивача [PERSON] , в якому йдеться про те, що страховою групою розглянуто надані позивачем документи стосовно дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26.02.2024 за участю автомобіля позивача «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля відповідача [PERSON] «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , та в результаті прийнято рішення про страхове відшкодування [PERSON] , відповідно до його заяви, в розмірі 160 000,00 грн., яка буде перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог позивач, з урахуванням вказаного вище листа АТ «СГ «ТАС», вважає, що оскільки страхова група має (в майбутньому) перерахувати на його реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування, суму страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн., то з вирахуванням цією суми з відповідача підлягає до стягнення 229 842,44 грн. (389 842,44 грн. - 160 000,00 грн.). Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи на наступне. Згідно з ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом із досліджених фактичних обставин справи, спір між сторонами виник з приводу завдання відповідачем шкоди майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. У статті 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди: 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, відповідно до статті 979 ЦК України. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону №85/96-ВР. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВРв Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що передбачено статтею 1194 ЦК України. Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону №1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15, провадження №14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно- правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36,37 Закону № 1961-IV). У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17.10.2019 у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21.02.2020 у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19). З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку про обов`язковість умови фактичної виплати страховиком страхового відшкодування потерпілій особі, а вразі його недостатності для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, а саме відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. У даному випадку позивач посилається на лист заступника Голови правління АТ «СГ «ТАС» Юрія Бажана, в якому зазначено, що страхова група має (в майбутньому) перерахувати на його реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування, суму страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. Однак позивачем до позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог, не надано до суду будь-яких фінансових документів на підтвердження отримання страхової виплати від АТ «СГ «ТАС» в розмірі 160 000,00 грн. За вимогами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вищевикладених обставин, оскільки позивачем не надано суду доказів про отримання потерпілою особою страхового відшкодування від страховика винуватця дорожньо-транспортної пригоди, позов у цій частині задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому розгляді. Враховуючи те, що у задоволенні основних позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди судом відмовлено, то і позовна вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є похідною від основної. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed