Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 27.05.2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та Кенідра Слава Іллічна підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг . Підпис Відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Відповідачем погоджено використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта. У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 26.08.2023 року підписав Паспорт кредиту за допомогою OTP пароля. Після чого із Відповідачем за допомогою OTP пароля було підписано Кредитний договір б/н від 26.08.2023 р. про надання строкового кредиту у розмірі 37799.00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 % . Додатково із відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний графік кредиту. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору та графіку кредиту, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. У процесі підготовки позовної заяви, було встановлено, що відповідач перестала вносити кошти посилаючись на "спірні" операції, які були проведені з кредитним рахунком. Перевіркою даної інформації встановлено, що від 2023-08-29 зафіксоване звернення клієнта [PERSON] , яке було направлено на розгляд фахівцям з банківської безпеки. В ході перевірки, було встановлено наступні обставини. До Управління безпеки Банку надійшло звернення клієнта [PERSON] (іпн [NUMBER] ) про те, що в період 26.08.2023 на неї була оформлена покупка через послугу «Оплата частинами» в магазині "Комфі", на суму 37 799 грн. Згідно пояснення клієнтки [PERSON] (іпн [NUMBER] ) встановлено, що 26.08.2023 р. приблизно о 20:30 на її фінансовий номер телефону поступив дзвінок з номеру [NUMBER] , співрозмовниця представилась працівницею (оператором) компанії "Київстар" та повідомила, що її номер [NUMBER] термін використання, але термін його дії можна продовжити в телефонному режимі, і вона ("оператор") їй може продиктувати комбінацію для продовження. Не підозрюючи нічого [PERSON] набрала зі свого мобільного телефону комбінацію по підказці "оператора" та натиснула клавішу виклику, після чого її SIM-картка [NUMBER] перестала працювати. В ході проведення перевірки встановлено, що згідно логінів входу до аканту "Приват24" клієнтки Кенідра Слава Іллічна (id [NUMBER] , іпн [NUMBER] ) 26.08.2023 року о 20:41:21 зафіксований вхід з нетипового мобільного пристрою для даної клієнтки, а саме MI 9T|XIAOMI (imei: [NUMBER]) з ip адреси [NUMBER] (провайдер -Kyivstar PJSC), а також підтвердження входу відбувалося за допомогою IVR дзвінка з банку на фінансовий номер+380974947151 клієнтки [PERSON] (іпн [NUMBER] ). Таким чином можемо стверджувати, що клієнткою [PERSON] було скомпрометовано дані своєї картки [NUMBER] та PIN-коду до неї, а також номер свого фінансового телефону , що в подальшому призвело до оформлення кредиту Отримавши доступ до акаунту "Приват24" клієнтки [PERSON] , а також маючи на руках фінансовий номер її телефону, треті особи отримали повні дані (номер, термін дії, СVV2 код) картки, та можливість проводити підтвердження платежів, збільшувати кредитні ліміти та оформляти різного роду кредити . В подальшому 26.08.2023 о 22:05:53 за допомогою фінансового телефону та даних картки [NUMBER] та мобільного додатку "Приват24" на сайті інтернет магазину «Comfy» був оформлений кредит «Оплата частинами» на 25 платежів (договір 23082634806402) на суму 37799 грн., для купівлі смартфону Samsung Galaxy S23 8/256Gb Green (SM-S911BZGGSEK) та стартового пакету Vodafone SuperNet Start. Перший платіж по даному договору було списано 27.08.23 о 09:49:18 з кредитної картки [NUMBER] (перевипущена на номер [NUMBER] ). Зібрані у ході перевірки дані свідчать про те, що первинний вхід в акаунт Приват 24 клієнта [PERSON] став можливим через компрометацію клієнтом конфіденційних даних (фінансовий номер не змінювався, вхід в акаунт Приват24 здійснено шляхом коректного вводу логіну, та відновлення пароля через PIN-код). Використовуючи вказані дані, треті особи отримали доступ до акаунту клієнта, та даних карток (номер, термін дії, СVV2 код) , що надало можливість провести оформлення та підтвердження кредиту в інтернет магазину "Comfy" . Отже, вина банка в проведених операціях по картці - відсутня. Також, клієнтом відповідно до графіку погашення кредиту, було проведено два платежі, що фактично вказує на визнання клієнтом договору : 1. 26.09.2023 внесено 1 515,74 UAH ; 2. 26.10.2023 внесено 1 515,74 UAH . Тому вважають відмову від сплати за кредитом не обґрунтованою і такою що суперечить умовам і правилам банку та чинного законодавства. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 22.07.2024 року має заборгованість - 33285.80 грн., яка складається з наступного: 33263.12 грн. - Заборгованість за тілом кредиту, 22.68 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 04.11.2024 року прийнято до провадження дану справу, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Відповідачу [PERSON] направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив. 03.12.2024 року та 15.01.2025 року відповідачем [PERSON] було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю залучити адвоката для представництва її інтересів в суді. Так, 15.01.2025 року адвокатом Бітюра А.А., який діє в інтересах позивача на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 15.01.2025 року, подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді ( внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи ). Після, 05.02.2025 року повторно подано клопотання адвокатом Бітюра А.А. про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням за межі області, а саме м.Одеса. У зв`язку з поданими клопотаннями судове засідання, яке було призначено судом на 06.02.2025 року відкладено для надання можливості адвокату ознайомитись з матеріалами справи та підготувати відзив на позовну заяву АТ КБ «Приват Банк». 28.02.2025 року через систему «Електронний суд» адвокатом Бітюра А.А. подано відзив на позовну заяву АТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості з якого вбачається наступне. 26.08.2023 року приблизно о 20:30 год. на мобільний номер телефону [NUMBER] зателефонували з номера мобільного телефону [NUMBER] , де невідома особа жіночої статі повідомила, що вона є представником компанії "Київстар" та [PERSON] необхідно поновити номер телефону, так як закінчується його термін дії та повідомила , що поновлення можна зробити одразу по телефону. Після чого, [PERSON] ввела комбінацію * [NUMBER] та її сім-карта припинила обслуговуватися. 28.08.2024 року відповідач у додатку "Приватбанк" дізналася, що з її кредитної банківської карти [NUMBER] було перераховані грошові кошти, а також на сайті інтернет магазину "Comfy" був оформлений кредит "Оплата частинами" на 25 платежів (договір 23082634806402) на суму 37799 грн., для купівлі смартфону Samsung Galaxy S23 8/256Gb Green (SM-S911BZGGSEK) та стартового пакету Vodafone SuperNet Start. За вказаним фактом щодо шахрайських дій відносно відповідачки, остання 29.08.2024 року звернулась до Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області для внесення відомостей до ЄРДР та відповідно повідомлено банк. 29.08.2024 року за даним фактом розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12023071050000521. На даний час проводяться оперативно-розшукові заходи для встановлення невідомої особи, яка здійснила шахрайські дії відносно потерпілої [PERSON] . Вказані обставини позивачем АТ «КБ «ПриватБанк» не спростовано та зазначено у самому позові, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідач [PERSON] , як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] та оформлення послуги "Оплата частинами" в магазині "Комфі" відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів та оформлення послуги "Оплата частинами" в магазині "Комфі", відповідач повідомила про цей факт банк та звернулися до правоохоронних органів, у зв`язку з чим, позивач та його представник вважають, що є необхідність відмови в задоволенні позовних вимов в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов АТ КБ «Приват Банк» слід задоволити в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що 27.05.2022 року [PERSON] підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг з АТ КБ «Приват Банк» . Підпис Відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Після вчинення даних дій [PERSON] виявила бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомилась із актуальними умовами кредитування та 26.08.2023 року підписала Паспорт кредиту за допомогою OTP пароля. Після чого із Відповідачем за допомогою OTP пароля було підписано Кредитний договір б/н від 26.08.2023 р. про надання строкового кредиту у розмірі 37799.00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 % . В період 26.08.2023 на ім`я [PERSON] була оформлена покупка через послугу «Оплата частинами» в магазині "Комфі", на суму 37 799 грн. Суд звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви та змісту відзиву вбачається, що сторони визнають факт укладення договору кредитування та факт отримання коштів на рахунок відповідача. Згідно пояснення клієнтки [PERSON] (іпн [NUMBER] ) встановлено, що 26.08.2023 р. приблизно о 20:30 на її фінансовий номер телефону поступив дзвінок з номеру [NUMBER] , співрозмовниця представилась працівницею (оператором) компанії "Київстар" та повідомила, що її номер [NUMBER] термін використання, але термін його дії можна продовжити в телефонному режимі, і вона ("оператор") їй може продиктувати комбінацію для продовження. Не підозрюючи нічого [PERSON] набрала зі свого мобільного телефону комбінацію по підказці "оператора" та натиснула клавішу виклику, після чого її SIM-картка [NUMBER] перестала працювати. В ході проведення перевірки встановлено, що згідно логінів входу до аканту "Приват24" клієнтки Кенідра Слава Іллічна (id [NUMBER] , іпн [NUMBER] ) 26.08.2023 року о 20:41:21 зафіксований вхід з нетипового мобільного пристрою для даної клієнтки, а саме MI 9T|XIAOMI (imei: [NUMBER]) з ip адреси [NUMBER] (провайдер -Kyivstar PJSC), а також підтвердження входу відбувалося за допомогою IVR дзвінка з банку на фінансовий номер[NUMBER] клієнтки [PERSON] (іпн [NUMBER] ). В подальшому 26.08.2023 о 22:05:53 за допомогою фінансового телефону та даних картки [NUMBER] та мобільного додатку "Приват24" на сайті інтернет магазину «Comfy» був оформлений кредит «Оплата частинами» на 25 платежів (договір 23082634806402) на суму 37799 грн., для купівлі смартфону Samsung Galaxy S23 8/256Gb Green (SM-S911BZGGSEK) та стартового пакету Vodafone SuperNet Start. Перший платіж по даному договору було списано 27.08.23 о 09:49:18 з кредитної картки [NUMBER] (перевипущена на номер [NUMBER] ). Дані обставити підтверджуються витягом з ЄДРДР згідно якого вбачається, що 28.08.2023року відповідачка звернулась до Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області з заявою, в якій повідомила, що 26 серпня 2023 року приблизно о 20 год. 30хв. на номер мобільного телефону [NUMBER] зателефонували з номера [NUMBER] , де невідома особа жіночої статі повідомила, що вона представник компанії «Київстар» та заявниці необхідно поновити номер телефону , так як закінчується його термін дії та повідомила , що поновлення можна зробити одразу по телефону, після чого відповідач ввела певну комбінацію та сім карта припинила обслуговуватись. 28.08.2023 року заявниця у додатку Приватбанк дізналась що з її кредитної картки був здійснений переказ у сумі 48000 грн. без її згоди. На підставі такої заяви 29.08.2023р. було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню №12023071050000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190КК України, що підтверджується витягом з ЄДРДР . Згідно листа від 27.02.2025р. за підписом слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Ляшевського В. кримінальне провадження №12023071050000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190КК України на даний час знаходиться у провадженні та проводиться досудове розслідування стосовно встановлення особи яка незаконно заволоділа грошовими коштами у сумі 48000 грн. від потерпілої [PERSON] . Отже, представник відповідача зазначає, що у зв`язку з шахрайськими діями було списано кошти з її рахунку та оформлено кредит, і тому [PERSON] не визнає позовні вимоги та не вважає за необхідне повертати кошти банку. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не погоджується повернути заборгованість, обчислену позивачем, то АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з даним позовом. Тож між сторонами існує спір щодо обов`язку з виконання кредитних зобов`язань, який регулюється умовами укладеного договору та Цивільного кодексу України (далі -ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1073 ЦК передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.04.2001р. №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2346) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. За змістом статті 14 Закону №2346 користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Частиною 37.2 статті 37 Закону №2346 встановлено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно з п. 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014р. №705 (в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу. Відповідно до п. 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу, забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно п. 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Відповідно до п. 6 розділу VI Положення користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Пунктами 7 та 8 розділу VI Положення визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до п. 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно п. 10 розділу VI Положення банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону №2346. Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки. При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції. Таким чином, наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2020р. у справі №179/1688/17, від 17.06.2021р. у справі № 759/4025/19, від 03.10.2022р. у справі № 387/746/18. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що переказ грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбувся шляхом використання її номеру мобільного телефону, який визначений нею як фінансовий у АТ КБ «ПриватБанк», та з використанням функціональних можливостей сервісу Приват24. При цьому сама відповідачка підтверджує, що після надходження на її мобільний номер телефону виклику від підозрілого номеру, вона прослідувала за наданими їй повідомленнями та голосовими командами з номеру, як вона сама зазначає «ймовірно менеджера «Київстару», внаслідок чого нею були вчинені дії що призвели до втрати доступу до номеру мобільного телефону, а після до зміни паролю. На наступний день нею було виявлено проблеми доступу до особистого кабінету сервісу Приват24 та втрата доступу до номеру мобільного телефону. Аналіз зазначених обставин свідчить, що відповідачка не проявила належної уваги та обережності, з точки зору добросовісної та обачливої поведінки, і не вжила своєчасних, належних і достатніх заходів для забезпечення безпеки доступу до її особистого кабінету у сервісі Приват24, оскільки виявивши підозрілі не вжила заходів для обмеження використання її телефонного номеру у АТ КБ «ПриватБанк» та допустила дії по зміні номеру телефону, чим сприяла несанкціонованому доступу до сервісу керування її особистим кабінетом у сервісі Приват24. В цьому контексті суд звертає увагу, що за змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження припущення відповідачки про підтвердження інформації оператора мобільного зв`язку щодо вхідних/вихідних викликів по номеру мобільного телефону, що перебував у користуванні відповідачки, як фінансовий номер у АТ КБ «ПриватБанк». Також, суду не надано будь-яких доказів стосовно обставин, що 26.08.2023р. мало місце використання мобільного номеру телефону відповідачки з різних технічних пристроїв, що підтримують функцію мобільного зв`язку, та з різних місць дислокації. Не надано суду і будь-яких доказів на підтвердження того, що доступ до сервісу керування банківським рахунком відповідачки був здійснений з іншого місця розташування. Отже, суд приходить до висновку, що доступ до сервісу керування банківським рахунком відповідачки у АТ КБ «ПриватБанк» відбувся з використанням її персональних ідентифікаційних даних та з використанням належного їй телефонного номеру мобільного зв`язку внаслідок того, що вона не проявила належної уваги та обережності і не вжила своєчасних, належних і достатніх заходів для обмеження доступу до її особистого кабінету у сервісі Приват24, а відтак вона не звільняється від цивільно-правової відповідальності за зобов`язанням із повернення кредитних коштів банку, що були зняті з її банківського рахунку до здійснення нею повідомлення банку про сумнівні операції. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.07.2019р. у справі №564/678/15-ц, від 18.09.2019р. у справі №564/2153/16-ц, від 10.04.2019р. у справі №524/3979/16-ц. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивачем було надано відповідачці право скористатись кредитними коштами, задля чого їй було відкрито кредитний ліміт по її картковому рахунку. Безпека дистанційного доступу до таких коштів забезпечувалась шляхом введення ОТП-паролю та ПІН-коду, які мали бути відомі тільки відповідачці. Натомість, відповідачкою не було забезпечено схоронності таємниці таких кодів доступу від сторонніх осіб, внаслідок чого такі особи заволоділи кредитними коштами відповідачки. Отже, в даному випадку відсутність волевиявлення відповідачки на використання кредитних коштів не звільняє її від обов`язку повернути такі кошти на користь банку. Та обставина, що кредитними коштами скористалась інша особа свідчить про завдання шкоди відповідачці саме такою особою, а не банком. Разом з тим, надаючи оцінку обґрунтованості позовним вимогам в частині розміру грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Згідно ч. 1, 2 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що 27.05.2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та Кенідра Слава Іллічна підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідачем погоджено використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта. У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 26.08.2023 року підписав Паспорт кредиту за допомогою OTP пароля. Після чого із Відповідачем за допомогою OTP пароля було підписано Кредитний договір б/н від 26.08.2023 р. про надання строкового кредиту у розмірі 37799.00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 % . З урахуванням наведеного, до стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає сума непогашеного тілу кредиту в розмірі 33285,80 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 33263,12 грн., заборгованість за простроченими відсотками 22,68 грн. Стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2422,40рн. На підставі викладеного,

Outcome: approved