Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач КП «Теплоенерго» ДМР звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову позивач зазначив, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання, Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради протягом опалювальних періодів з жовтня 2016 року по 2024 рік надавало теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрованими користувачами є\~\~[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач, на підставі відкритого особистого рахунку № [NUMBER] , повинна була сплачувати кошти за надані послуги щомісячно. Однак, оплата за такі послуги не здійснювалася належним чином, у зв`язку з чим, станом на 01.10.2021 року з`явився борг перед позивачем у сумі 29592,43 грн. за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2021 р. Позивач вказує, що даний борг було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем\~\~ [PERSON] договору про реструктуризацію заборгованості за послуги центрального опалення та гарячого водовідведення № 215/2021р./Ц.О.А. строком на 60 місяців. Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості у судовому порядку. Відповідно до розрахунку, з урахуванням положень\~ст. 258 ЦК України, сума боргу на момент укладення договору про реструктуризацію заборгованості - 29592,43 грн., сума боргу на момент подання позовної заяви, а саме на 01.09.2024 р. -\~46726,34 грн., інфляційне збільшення суми боргу -\~29432,13 грн., 3% річних\~від суми боргу - 7568,70 грн. Загальна заборгованість складає 83727,17 грн. Оскільки вказана сума заборгованості відповідачами добровільно у досудовому порядку не сплачується, представник позивача змушена звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заборгованість по сплаті за теплопостачання в розмірі 83727,17 грн., з яких сума основного боргу\~46726,34 грн., інфляційні збитки\~29432,13 грн., 3% річних\~7568,70 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. Представник позивача Веснін Д.С., що діє на підставі довіреності, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка з [PERSON] повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. У відповідності до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що \~КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються КП «Теплоенерго» ДМР на опалення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрованими користувачами є\~\~[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач, на підставі відкритого особистого рахунку № [NUMBER] , повинна була сплачувати кошти за надані послуги щомісячно. Однак, оплата за такі послуги не здійснювалася належним чином, у зв`язку з чим, станом на 01.10.2021 року з`явився борг перед позивачем у сумі 29592,43 грн. за період з 01.10.2016 р. по 01.10.2021 р. Позивач вказує, що даний борг було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем\~\~ [PERSON] договору про реструктуризацію заборгованості за послуги центрального опалення та гарячого водовідведення № 215/2021р./Ц.О.А. строком на 60 місяців. Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості у судовому порядку. Відповідно до розрахунку, з урахуванням положень\~ст. 258 ЦК України, сума боргу на момент укладення договору про реструктуризацію заборгованості - 29592,43 грн., сума боргу на момент подання позовної заяви, а саме на 01.09.2024 р. -\~46726,34 грн., інфляційне збільшення суми боргу -\~29432,13 грн., 3% річних\~від суми боргу - 7568,70 грн. Загальна заборгованість складає 83727,17 грн. Відповідно до ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У даному випадку цивільні права та обов`язки сторін виникли з відносин по фактичній поставці послуг з постачання теплової енергії. А саме КП «Теплоенерго» ДМР надає відповідачу відповідні послуги з теплопостачання, і щомісячно виставляє платіжні документи (квитанції, рахунки) для оплати вказаних послуг, а відповідач, в свою чергу, зобов`язаний сплачувати вартість таких одержаних послуг відповідно до виставлених позивачем рахунків, що фактично свідчить про виникнення між сторонами договірних цивільно-правових відносин із приводу надання послуг з теплопостачання. За змістом\~статті 322 ЦК України\~власники зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Також, згідно зі\~статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.68 ЖК УРСР\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ст.67 ЖК УРСР\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. На підставі ст.19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Частиною першою\~статті 598 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст.610ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У пункті 10\~Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»\~визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Частина 1\~ст. 322 ЦК України\~визначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд також зазначає, що інфляційні втрати розраховані позивачем до 23.02.2022 року включно, що не порушує законодавство, зокрема\~постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року\~про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved