Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчатися у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину на період навчання і до досягнення сином 23 років. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивачка вказує,\~щоз 06 червня 2006 року по 27 лютого 2020 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2020 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років, який є студентом II курсу Навчально-наукового інституту комп`ютерних систем Національного університету «Одеська політехніка», денна форма навчання. Термін закінчення навчання 30 червня 2027 року. Позивачка зазначила, що вона працює, але одній їй важко утримувати сина, відповідач є пенсіонером, регулярно отримує пенсію, але добровільно надавати допомогу на утримання сина відмовляється. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дітей. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, зокрема зазначив, що з правом звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, станом на 07 жовтня 2024 року їхній син проживає разом з ним, що підтверджується довідкою, виданою 07 жовтня 2024 року №24-25/392 Любомирським старостинським округом Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області. 10 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця починаючи з дати подання зустрічного позову та до закінчення навчання чи досягнення сином 23 років, залежно від того яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що син проживає разом з ним, оскільки він навчається на денній формі навчання він не має змоги влаштуватися на роботу, у зв`язку з цим щомісячно на потреби навчання та інші необхідні потреби сина (одяг, їжа) витрачає значні грошові кошти, які приблизно дорівнюють 6000 грн., що становить більше 50% від його пенсії, що не вистачає на утримання дитини, інших доходів він не має. При цьому [PERSON] працює директором Любомирської гімназії-філії Малофонтанського опорного закладу освіти Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області та отримає заробітну плату близько 20000 грн., однак надавати матеріальну допомогу сину відмовляється. Ухвалою Котовського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 22\~жовтня 2024\~року прийнято\~до розгляду\~зустрічну позовну\~заяву [PERSON] \~до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, та об`єднано їх в одне провадження, розгляд справи призначено до загального позовного провадження у даній справі. Під час розгляду справи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом залучено [PERSON] (ухвала Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2025 року). Позивачказа первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, та зазначила, що підтримує в повному обсязі свої позовні вимоги. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволені первісного позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, також просив задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволені первісного позову. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.10). Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11-12). Згідно з копії довідки Національного університету «Одеська політехніка» №692 від 05 серпня 2024 року, [PERSON] є студентом ІІ курсу денної форми навчання гр. АС-232 Навчально-наукового інституту комп`ютерних систем. Закінчення навчання планується 30 червня 2027 року (а.с. 13). Відповідно до довідки, наданої позивачкою за первісним позовом, про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] з 16 липня 2019 року по 12 листопада 2020 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки №24-25/392 від 07 жовтня 2024 року, виданої старостою Любомирского старостиного округу Титаренко А., [PERSON] , [INFO] з 28 вересня 2024 року і станом на 07 жовтня 2024 року проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] в домоволодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 82 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) не надав суду жодного доказу того, що син [PERSON] знаходиться на її утриманні, а посилання її на те, що син досяг повноліття та продовжує навчатися на ІІ курсі в навчальному закладі, а також те що відповідач за первісним позовом регулярно отримує пенсію, не є підставою для стягнення аліментів на її користь. Крім того не знайшло свого підтвердження, зазначені [PERSON] обставини, що син проживає разом з нею. Натомість судом встановлено, що син сторін у справі - [PERSON] проживає разом із відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. На позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), як на матір покладено однаковий з батьком обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку досягнуто не було, тож суд приходить до висновку про наявність підстав часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Підстав для задоволення первісного позову судом не встановлено. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з наступного. Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи потребу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у фінансовій допомозі з боку матері дитини, та у відповідності до ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне положення матері, яка згідно матеріалів справи не має на утриманні інших осіб, працює, що не заперечується і самою [PERSON] (згідно змісту первинної позовної заяви), відповідно має стабільний дохід, що не оспорювалось сторонами у справі, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка навчається, суд приходить до переконання, що [PERSON] спроможна сплачувати аліменти на період навчання, але не більше ніж до досягнення сином [PERSON] 23 років. Крім того, відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині. Оцінюючи всі наявні у справі докази, враховуючи те, що дитина сторін у справі досягла повноліття, але не досягла двадцяти трьох років, продовжує навчання у навчальному закладі і тому не може працевлаштуватись, тобто має потребу у матеріальному забезпеченні, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно буде відповідати засадам розумності, виваженості, справедливості та співмірності, а також це відповідатиме інтересам дитини. Стягнення аліментів на навчання повинно проводитись починаючи з 10 жовтня 2024 і до закінчення строку навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 (двадцяти трьох) років. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача за зустрічним позовом на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 920,52 грн.

Outcome: partial