Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

04 вересня 2024 року адвокат Богачев А.Б., який є представником позивача [PERSON] , звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] . Позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 16 січня 2024 року о 09 год. 57 хв. водій автомобілю «Ford Focus» номерний знак [NUMBER] [PERSON] рухаючись у м. Одесі, Старосінна площа, 1а, при перестроюванні не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем «Land Rover» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку по тій полосі на яку намагався перестроїтися відповідач [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб «Land Rover» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водіїв транспортних засобів, а саме позивача та відповідача, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, в зв`язку з чим відносно них були складені протоколи про адміністративні правопорушення. Позивач [PERSON] 23 січня 2024 року сплатив штраф за відсутність страхового полісу. Власником пошкодженого автомобіля «Land Rover» номерний знак [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є [PERSON] , а фактичним володільцем є позивач, який керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року, що набрала законної сили 25 березня 2024 року, відповідача було визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Внаслідок неправомірної дії відповідача, автомобіль, яким позивач керував у момент дорожньо-транспортної пригоди, отримав механічні пошкодження, через що позивачу було завдано майнової шкоди та він змушений був нести грошові витрати, спрямовані на відновлення пошкодженого автомобіля, а також йому було завдано моральної шкоди. Так, позивачем було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу, вартість якого становила 40650 грн., які ним були сплачені. Крім того, як зазначив представник, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виражається в тому, що позивачу, який є інвалідом ІІ групи безстроково, причина захворювання опорно-рухового апарату, було надзвичайно складно обходитися без автомобіля, ремонт якого тривав протягом 60 днів, тому він відчував душевні страждання у зв`язку з порушенням звичайного способу його життя внаслідок неправомірних дій відповідача, з вини якого позивач залишився без транспортного засобу. Внаслідок цього життя позивача було перенасичене негативними емоціями та душевними переживаннями через погіршення якості його життя та відсутність можливості швидко та оперативно пересуватися на автомобілі, без якого, у зв`язку з інвалідністю через захворювання опорно-рухового апарату, він не зміг жити повноцінним життям. Також, позивач витрачав багато сил і часу на відвідування судових органів. Посилаючись на викладене, представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 40650 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та моральну шкоду в сумі 40000 грн. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 16 грудня 2024 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якому, крім того, зазначив, що позовні вимоги повністю підтримують те не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року у справі №522/1368/24 провадження № 3/522/1243/2024, що набрала законної сили 25 березня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Вказаною постановою суду встановлено, що 16 січня 2024 року о 09 год. 57 хв., за адресою: м. Одеса, пл. Старосінна, 1а, [PERSON] керуючи автомобілем «Ford Focus» номерний знак [NUMBER] , при перестроюванні не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем «Land Rover» номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по тій полосі в яку намагався перестроїтися [PERSON] , чим порушив п. 2.3 «б», 10.3 Правил дорожнього руху України. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 10). Отже, внаслідок винних дій відповідача автомобілю «Land Rover» номерний знак [NUMBER] , що перебував в користуванні позивача [PERSON] , були спричинені механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність сторін на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була. Частиною 2 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 13 від 19 лютого 2024 року ФОП [PERSON] було сплачено 13400 грн. (за придбання важіля + стійки амортизатора + рульової тяги + рульового наконечника) (а.с. 9). Згідно з копією замовлення № 24350 від 19 лютого 2024 року підприємства «Одеської філії Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс» вартість відновлювального ремонту автомобілю «Land Rover» номерний знак [NUMBER] склала 3000 грн., 500 дол. США (еквівалентно 19600 грн.), та 1850 грн. (за виконання робіт, а саме: заміни амортизатора, опори амортизатора, правого важеля, рульової тяги, рульового наконечника, розвалу сходження 800 грн. + 200 грн. + 700 грн. + 350 грн. + 350 грн. + 600 грн.; рихтування правого крила та фарбування, рихтування внутрішнього підсилювача крила та фарбування, ремонт та фарбування бампера, ремонт кріплення фари, ремонт подовжувача бампера, ремонт бічних кріплень бампера, ремонт диска колеса та фарбування (а.с. 9а). Відповідно до роз`яснень викладених у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що шкода, заподіяна відповідачем [PERSON] , позивачеві не відшкодована, а тому з нього на користь позивача слід стягнути 40650 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА № 299516 позивач [PERSON] є інвалідом другої групи, причина інвалідності: загальне по опорно-руховому апарату, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 5). Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Судом не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на те, що внаслідок ДТП він був позбавлений можливості пересуватися, оскільки жодним належним та допустимим доказом вказана обставина не підтверджена. Згідно з п. 5 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того, хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, вважає, що позивачеві дійсно завдано моральну шкода у зв`язку з пошкодженням автомобіля, який перебував в його користуванні. Разом з тим, виходячи з характеру моральної шкоди, глибини і тяжкості моральних страждань позивача, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 20000 гривень. Також, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за вимогу майнового характеру та 3028 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений відповідно до Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 299516 (а.с. 5) На підставі викладеного,

Outcome: partial