Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

11 листопада 2024 року позивач ТОВ «ФК «Брайт-К» звернулося до Індустріального районного\~суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON] , визначивши третьою особою АТ «Креді Агріколь Банк», в якій прохає стягнути із [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №1/4185108 від 14 вересня 2021 року в розмірі 177485 гривень 17 копійку, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 80000 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом 33565 гривень 17 копійок; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 63920 гривень (а. с. 1-8). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 14 вересня 2021 року між [PERSON] та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» був укладений кредитний договір №1/4185108, відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 80000 гривень строком на 72 місяців з 14 вересня 2021 року по 13 вересня 2027 року. 05 серпня 2021 року між Банком та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. Згідно з Додатком 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2021 року, 15 лютого 2021 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №1/4185108 від 14 вересня 2021 року, що був укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] . Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до відповідача за Кредитним договором. У зв`язку з несплатою відповідачем чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії протягом більш ніж 30 днів на виконання п. 2.3.4. Правил 18 лютого 2022 року за вих. №1598 відповідачу було направлено Повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 14 лютого 2022 року. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення Повідомлення на підставі п. 2.3.5. Правил 01 липня 2024 року за вих. № 4433 відповідачу було направлено Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно повернення кредиту та ігнорування вищезазначеного Повідомлення та Вимоги, позивач вправі вимагати у Позичальника дострокового повернення суми боргу за неналежне виконання умов Кредитного договору в судовому порядку. На дату відступлення (14 лютого 2022 року) заборгованість за Кредитним договором становила 94400,88 гривень, яка складалась з: строкова заборгованості за тілом кредиту 77181,30 гривень; прострочена заборгованості за тілом кредиту 2818,70 гривень; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом 1000,58 гривень; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом 4000,30 гривень; заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 1880,00 гривень; прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 7520 гривень. За період з 15 лютого 2022 року по 01 липня 2024 року було нараховано: проценти за користування кредитом 28564,29 гривень; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 54520 гривень. За період з 15 лютого 2022 року по 01 липня 2024 року боржником добровільно платежі не сплачувались. Загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по Кредитному договору №1/4185108 від 14 вересня 2021 року становить 177485 гривень 17 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 80000 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом 33565 гривень 17 копійок; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 63920 гривень, яку прохає стягнути разом з судовим збором. 03 грудня 2024 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська вищевказану справу передано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2025 року справу передано у провадження судді Приваліхіної А.І. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін (а. с. 60), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 2127/25-вих/2/204/1250/25 від 14 січня 2025 року (а. с. 61). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові прохав суд про розгляд справи за його відсутності (а. с. 8). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 83), причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 74). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 14 вересня 2021 року між [PERSON] та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» був укладений Кредитний договір №1/4185108, відповідно до умов якого Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 80000 гривень строком на 72 місяців з 14 вересня 2021 року по 13 вересня 2027 року. Кредит надається Позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштiв на рахунок Позичальника № [NUMBER] . Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку процентну винагороду щомісячно, в розмiрi 15.00% рiчних (фiксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштiв з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором. Комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмiрi 2.35% вiд суми кредиту, зазначено в п. 1.1. Договору (а. с. 12-13). У вказаному договорі та у Графіку платежів, що є додатком до Договору №1/4185108, АТ «КРЕДІ\~АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] узгодили суму кредиту, проценти користування кредитом, види платежів, загальну вартість кредиту (а. с. 14-15). АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу 14 вересня 2021 року грошові кошти в розмірі 80000 гривень шляхом перерахування на банківський рахунок Позичальника (а. с. 15 на звороті). 05 серпня 2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021 (а. с. 25-29), за умовами якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі , що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до\~вимог п.\~3.1.\~вищевказаного договору, Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з дати підписання ними відповідного Реєстру прав вимог за зразком, наведеним в Додатку № l до Договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що містяться в Додатку № 4 до цього Договору та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей по Кредитним договорам. Разом з Правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Як убачається з матеріалів справи, Реєстр прав вимоги № 7 підписаний сторонами та скріплений печатками 14 лютого 2022 року (а. с. 34-36), так як і Акт приймання-передачі до Реєстру прав вимоги № 7 від 14 лютого 2022 року (а. с. 37). З розрахунку заборгованості (а. с. 16 на звороті) убачається, що станом на 01 липня 2024 року за Кредитним договором №1/4185108 від 14 вересня 2021 року, за період з 15 лютого 2022 року по 01 липня 2024 року, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 80000 гривень за тілом кредиту, нараховані проценти у сумі 28564 гривні 29 копійок та нарахована комісія у сумі 54520 гривень у сумі 24937 гривень 50 копійок. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику у\~строк та\~в порядку,\~що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальнику обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514\~ЦК України та ст. 442 ЦПК України,\~заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 та від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом в обґрунтування свого права на стягнення заборгованості за Кредитним договором №1/4185108\~від 14\~вересня 2021\~року посилався на те, що він набув відповідне право вимоги 05 серпня 2021 року на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 2-2024, укладеним між ним та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК». Під час розгляду даної справи судом встановлено, що правовідносини за Кредитним договором №1/4185108 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем виникли 14 вересня 2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2-2024 від 05 серпня 2021 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Більш того, суд зауважує, що з Реєстру прав вимог № 7, в якому зазначено відповідача, датується 14 лютого 2022 року, тобто через півроку після укладення Договору про відступлення прав вимоги, а отже на час укладення даного договору у АТ «КРЕДІ\~АГРІКОЛЬ БАНК» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище Кредитним договором. Тобто, на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги № 2-2021 від 05 серпня 2021 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 вказав на те, що підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Натомість, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Так, Верховний Суд у своїх постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20 неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З огляду на викладене, зважаючи на те, що ТОВ «ФК «Брайт-К» не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1/4185108 від 14 вересня 2021 року, який укладений після відступлення АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» права вимоги за Кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Брайт-К», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» не мало права на подальше відступлення права вимоги, якою банк не володів. Крім того, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та, постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 та від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, Верховний Суд вказав на те, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Так, у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 та від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 Верховний Суд вказав на те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17. Крім того, Верховний суд у своїх постановах від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 та від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 вказав на те, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Зазначене свідчить про те, що позивач не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором №1/4185108 від 14 вересня 2021 року, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує\~право на\~справедливий і\~публічний розгляд\~справи упродовж\~розумного строку\~незалежним і\~безстороннім судом,\~встановленим законом,\~при визначенні\~цивільних прав\~і обов`язків\~особи чи\~при розгляді\~будь-якого\~кримінального обвинувачення,\~що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. У зв`язку із відмовою у задоволенні заявлених вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed