Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

01.01.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача\~[PERSON] збитки у розмірі 536420,60 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 8392,21 грн., та витрати пов`язані із проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 4500,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 10.06.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Tesla Model Y» д.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] . Внаслідок даної ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2024 року винним у зазначеній ДТП визнано відповідача [PERSON] . На момент скоєння ДТП транспортний засіб «Tesla Model Y» д.н. [NUMBER] був застрахований у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до Договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217743787. Позивач зазначає, що 24.06.2024 року вона надала заяву на ім`я ФОП [PERSON] про проведення оцінки автомобіля «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, станом на дату огляду з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Зі звіту №1211-06-24 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] від 02.07.2024 року, вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного транспортного засобу, визначена з використанням витратного підходу, станом на 26.06.2024 року становить 686420,60 грн. Також, вказує, що вартість вказаної вище оцінки склала 4500,00 грн., про що свідчить квитанція від 02.07.2024 року. Позивач зазначає, що 14.06.2024 року надіслала до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» заяву про страхове відшкодування, та 07.10.2024 року отримала від страховика страхове відшкодування в розмірі 150000,00 грн. Таким чином розмір невідшкодованого збитку складає 536420,60 грн. Відповідач з часу дорожньо-транспортної пригоди до позивачки з питань відшкодування завданих збитків не звертався та активних дій, спрямованих на усунення негативних наслідків не здійснив. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 20.01.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання по справі. У судове засідання 05.03.2025 року позивач не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, однак надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач\~ [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України\~за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 10.06.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Tesla Model Y» д.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] . Внаслідок даної ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2024 року по справі №947/35265/24 водія [PERSON] було визнано винним у вчинені ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В результаті вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . На момент скоєння ДТП транспортний засіб «Tesla Model Y» д.н. [NUMBER] був застрахований у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до Договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217743787. Судом встановлено, що 24.06.2024 року позивачка звернулася з заявою до ФОП [PERSON] для проведення оцінки автомобіля «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Протоколом від 26.06.2024 року було оглянуто автомобіль «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] , з зафіксованими пошкодженнями. Відповідно до звіту №1211-06-24 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] від 02.07.2024 року, вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного транспортного засобу, визначена з використанням витратного підходу, станом на 26.06.2024 року становить 686420,60 грн. Відповідно до квитанції №1211 від 02.07.2024 року вартість оцінки автомобіля «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 4500,00 грн. 07.10.2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перераховано [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 150000,00 грн. Судовим розглядом встановлено, що розмір заподіяного збитку в розмірі 686420,60 грн., перевищив ліміт відповідальності страховика ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яким було виплачено страхове відшкодування в розмірі 150000,00 грн. Таким чином, різниця між страховим відшкодуванням та повним розміром заподіяної матеріальної шкоди складає 536420,60 грн. Відповідно до\~ст.\~4\~ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.13 ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частини першої\~статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша\~статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої\~статті 1188 ЦК України. Статті\~1187,\~1188 ЦК України\~відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про страхування»\~страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 Закону України "Про страхування"\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~ст. 980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно із\~ст. 981 ЦК України\~договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Згідно\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 20 Закону України "Про страхування"\~страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 вказаного Закону\~передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. За приписами\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За вимогами ч. 1 ст. 628\~ЦПК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1\~ст. 25 Закону України "Про страхування"\~визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку,встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з пунктом 9.1. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія зобов`язана здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, судом встановлено, що 10.06.2024 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Tesla Model Y» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Land Rover Range Rover» д.н. [NUMBER] . Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2024 року по справі №947/35265/24 водія [PERSON] було визнано винним у вчинені ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положень\~ст. 76\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 79 ЦПК України\~передбачено,\~що достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно норм\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При таких обставинах суд вважає, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі 536420,60 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна.\~\~\~Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК). Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. Вина [PERSON] встановлена постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2024 року, у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, що була вчинена з його вини позивач зазнала переживань та хвилювань з приводу пошкодження належного їй майна на значну суму грошей, через пошкодження засобу для пересування вона була змушена змінити звичайний уклад життя, позбавлена можливості користуватись автомобілем для своїх потреб. Судом встановлено, що позивачці, була нарахувана частина суми страхового відшкодування, проте відповідач не звертався з моменту дорожньо-транспортної пригоди до неї з метою відшкодування завданих збитків. Відтак, враховуючи \~моральні страждання позивача, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і того, що вчинення дорожньо-транспортної пригоди вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоду підлягають частковому задоволенню у розмірі 20\~000,00 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам (94,88%), що становить судовий збір в розмірі 7962,53 грн. та витрат пов`язані із проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 4269,60 грн.

Outcome: partial