Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

В липні 2024р. [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Київська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - квартирою [ADDRESS] / Позов обґрунтовано тим, що 20 липня 1991 року в Республіці Казахстан [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який в подальшому розірвано на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2012 року. На підставі обмінного ордеру на житлове приміщення № 582, виданого комітетом Київської міськради від 30 березня 1991 року, позивач отримав у безстрокове користування житлову кімнату (на 1 особу) площею 13,5 кв.м в квартирі [ADDRESS] . 14 січня 1992 року відповідач [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] переїхали з Казахстану в місто Київ та зареєструвалися в кімнаті [PERSON] . У 2006 році в кімнаті також зареєстровано сина [PERSON] - [PERSON] . Позивач зазначив, що відповідно технічного паспорта на комунальну квартиру [ADDRESS] , вона складається з трьох окремих житлових кімнат, кімната 1 (перша) площею 20,8 кв.м., 2 (друга) а площею 17,5 кв.м.. 3 (третя) площею 13,5 кв.м. та місць загального користування (кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору). Позивач зазначив, що в квартирі [ADDRESS] в неприватизованій кімнаті плошею 13.5 кв.м. зареєстровані п`ять осіб: позивач [PERSON] з 1991 року як власник особового рахунку, з 1992 року колишня дружина [PERSON] , [INFO] , з 1992 року донька колишньої дружини [PERSON] , [INFO] , з 1992 року син колишньої дружини [PERSON] , [INFO] та з 2006 року син [PERSON] , - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що між ним та колишньою дружиною [PERSON] , а також членами її сім`ї виникли конфлікти відносини. Позивачу чинилися перешкоди у користуванні кімнатою площею 13,5 кв.м. у комунальній квартирі [ADDRESS] , що було підставою звернення до суду з позовом про вселення. Рішенням №758/15286/13-ц Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2018 року [PERSON] [INFO] року було вселено у спірну кімнату площею 13,5 кв.м. Позивач зазначає, що незважаючи на судове рішення про його вселення у кімнату, відповідачі все одно не дають можливості позивачу проживати у кімнаті, вчиняють конфлікти, міняють замки, погрожують. При цьому, позивач зазначає, що [PERSON] на праві приватної власності належить кімната площею 20,8 кв.м в квартирі [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу частини квартири ABE№109282 від 28 жовтня 1999 року. З огляду на це [PERSON] повинна проживати у себе в кімнаті разом з сином [PERSON] та іншими членами своєї родини. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] як член його колишньої сім`ї вибула з його житла в іншу житлову кімнату площею 20.8 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ще у 1999 році, де постійно проживає з дорослим сином [PERSON] , тобто є сусідкою позивача по комунальній квартирі. Посилаючись на те, що [PERSON] змінила своє місце постійного проживання на кімнату площею 20,8 кв.м., однак зніматись з реєстрації з житлової площі [PERSON] не бажає, а у 2006 році на власний розсуд зареєструвала у його кімнаті свого сина [PERSON] без згоди позивача, позивач просив визнати [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою площею 13,5 кв.м.. Позивач також зазначає, що його колишня дружина [PERSON] має у власності квартиру [ADDRESS] , а тому також забезпечена житлом та може проживати у своїй квартирі. Посилаючись на те що, у власності [PERSON] є квартира [ADDRESS] , площею 86.6 кв.м, право власності на яку набуте на підставі рішення №753/21377/13-ц Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року, тобто остання забезпечена житлом, в якому може проживати самостійно, а також у цій квартирі може проживати її син - [PERSON] , позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою площею 13,5 кв. м. Як на підставу своїх позовних вимог, заявлених до чотирьох відповідачів, позивач [PERSON] посилається на частину 1 статті 71 ЖК України, відповідно до якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Вважає, що реєстрація відповідачів у його кімнаті носить формальний характер, вже тривалий час близько 2 років відповідачі проживають в іншій кімнаті, площею 20.8 кв.м. яка належить [PERSON] , відтак вважає що відповідачі вибули з кімнати площею 13,5 кв.м. та є такими, що втратили право користування даною кімнатою. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали. Позивач [PERSON] повідомив суду, що у 2020р. його було вселено у спірну кімнату. На даний час він має ключі від кімнати, однак не може користуватися нею, оскільки йому немає де поставити своє ліжко. Кімнату займають речі відповідачів; відповідачі поставили у кімнаті свою меблеву стінку та телевізор, періодично приходять в кімнату дивитися телевізор. Був випадок, коли позивач прийшов у кімнату, а на ліжку лежав відповідач [PERSON] та вчинив сварку. Позивач повідомив суду, що останній раз був у кімнаті в липні 2024р. В цей час застав в кімнаті стороннього чоловіка, ймовірно співмешканця [PERSON] , який погрожував позивачу. Позивач пояснив суду, що не може занести в кімнату своє ліжко, оскільки кімната зайнята особистими речами відповідачів. Вважає, що відповідачам дана кімната не потрібна, вони її використовують як склад, умисно занесли туди свої речі задля того, щоб унеможливити його вселення у квартиру. На питання суду про те, чому позивач реально не вселився у кімнату, позивач повідомив, що для його вселення необхідно встановити окремий лічильник та виселити із спірної кімнати відповідачів. У судовому засіданні 15.01.2025 відповідачка [PERSON] повідомила суд, що має у власності кімнату площею 20,8 кв.м., в якій проживає [PERSON] - її син. В свою чергу вона, її мати [PERSON] та її брат [PERSON] користуються спірною кімнатою площею 13,8 кв.м. У судовому засіданні 15.01.2025 відповідачка [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] користуються спірною кімнатою. Відповідач [PERSON] (під такими даними цей відповідач викликався до суду) та [PERSON] у судове засідання 15.10.2024 та 04.03.2025 не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися за адресою реєстрації. Представник позивача адвокат Кибало А.Я. у судовому засіданні 04.03.2025 вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі. Звертав увагу суду на те, що зі слів відповідачів [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній кімнаті, а відтак це є безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування кімнатою. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Гулько Ж.В. просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позовних вимог. Представник третьої особи Київської міської ради у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без участі представника третьої особи, щодо судового рішення покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, зважаючи на таке. Судом встановлено що квартира [ADDRESS] була комунальною квартирою, яка складається з трьох кімнат, одна з яких має площу 13,5 кв.м. (спірна кімната), друга кімната має площу 20,8 кв.м. (перебуває у власності відповідачки [PERSON] ), третя кімната перебуває у власності третіх осіб, які не є учасниками даного спору. Відповідно до Витягу №124466540 від 15 січня 2025р. з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні площею 13,5 кв.м. зареєстровані 5 осіб: - [PERSON] , [INFO] , з 21 травня 1991 р.; - [PERSON] , [INFO] , з 14 січня 1992р.; - [PERSON] , [INFO] , з 14 січня 1992р.; - [PERSON] , [INFO] , з 14 січня 1992р.; - [PERSON] , [INFO] , з 27 червня 2006р. (том 2, а.с. 170). З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що між позивачем та відповідачами склалася конфліктна ситуація. Позивач [PERSON] не може користуватися кімнатою площею 13,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , оскільки не має фізичної можливості розмістити у спірній кімнаті власні речі. Позивач вважає, що відповідачі порушують його права; маючи власне житло, повинні проживати у ньому; продовжують бути зареєстрованими у належній йому на підставі ордеру кімнаті; тоді як на підставі статті 71 ЖК України повинні бути визнані такими, що втратили право користування житлом, адже не користуються спірною кімнатою понад 6 місяців. Так, відповідно до статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що факт вибуття з жилого приміщення та набуття права власності або права користування іншим жилим приміщенням повинен доводитися позивачем (наприклад, постанова ВС ід 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц). На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). З пояснень відповідачки [PERSON] встановлено, що її син [PERSON] не користується спірною кімнатою площею 13,5 кв.м., проживає у належні їй кімнаті площею 20,8 кв.м. З пояснень позивача [PERSON] встановлено, що під час його візитів до спірної кімнати площею 13,5 кв.м., він заставав у цій кімнаті [PERSON] , який дивився телевізор, лежачи у ліжку. Факт користування спірною кімнатою [PERSON] доводила також своїми поясненнями його мати [PERSON] . З пояснень [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що під час візитів до спірної квартири позивача, щоразу виникав конфлікт з [PERSON] , яка звертаючись до своєї дочки [PERSON] , закликала останню не впускати позивача до кімнати, викликати поліцію, заносити ще більше речей до спірної кімнати. Встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на час розгляду справи судом відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користуються спірною кімнатою площею 13,5 кв. м., використовують дану кімнату для проживання, розміщують у спірні кімнаті власні речі. Таким, що не користується цією кімнатою згідно пояснень [PERSON] є її син [PERSON] . На поясненнях щодо не користування спірною кімнатою [PERSON] ґрунтувалася позиція представника позивача про те, що такі пояснення свідчать про безумовну підставу для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною кімнатою. Втім, судом встановлено, що позивач [PERSON] , звертаючись до суду з даним позовом, зазначив відповідачем [PERSON] . У судовому засіданні 15.01.2025 суд ставив питання позивачу та його представнику про те, чи дійсно [PERSON] є особою, зареєстрованою у даній кімнаті, та таким, що проживає у спірні кімнаті, адже за відомостями, отриманими з Реєстру територіальної громади міста Києва під час вирішення питання про відкриття провадження у справі було встановлено, що така особа як [PERSON] , [INFO] , не знайдена (т.1, а.с.84). Позивач наполягав на тому, що правильно визначив коло відповідачів по справі. У судовому засіданні 15.01.2025 [PERSON] замовчувала ту обставину, що її син [PERSON] має інше прізвище та по батькові, ніж зазначено позивачем при подачі позовної заяви. Зважаючи на те, що у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користуються спірною кімнатою площею 13,5 кв. м., підстав для визнання їх такими, що втратили право користування даною кімнатою (як таких, що не користуються кімнатою понад 6 місяців без поважних причин по відповідно статті 71 ЖК України), немає. Зважаючи на те, що у судовому засіданні було встановлено, що позовні вимоги про визнання таким, що втратив право користування житлом [PERSON] заявив до [PERSON] , тоді як згідно Витягу №124466540 від 15 січня 2025р. з Реєстру територіальної громади міста Києва зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] значиться [PERSON] , [INFO] (том 2, а.с. 170), підстав для задоволення позовних вимог до [PERSON] немає, адже такі заявлені до неналежного відповідача. Самі по собі ті обставини, що спільне проживання позивача та відповідачів є ускладненим через конфліктну ситуацію, через порушення ними правил співжиття, не дають підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, в порядку ст.ст. 71,72 ЖК України. З таких обставин у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Київська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, слід відмовити.

Outcome: dismissed