Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , - адвокат Клунко О.М. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11 грудня 2021 року, о 18 годині 20 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Сверстюка, 6 у м.Києві, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надала переваги в русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого здійснила на неї наїзд, що призвело до пошкодження автомобіля та травмування пішохода. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року відповідача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Транспортний засіб - автомобіль марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 11 грудня 2021 року полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечений не був. Представник позивача зазначає, що малолітня [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження, з приводу чого проходила численні медичні обстеження та амбулаторне лікування із прийняттям відповідних медичних препаратів. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 16 лютого 2016 року, виданого Дніпровською районною в м.Києві державною адміністрацією, [PERSON] є дитиною-інвалідом. Внаслідок протиправних дій відповідача, після отримання тілесних ушкоджень, з місця події малолітню [PERSON] було доставлено до дитячої лікарні «Охматдит» в м.Києві, де останній встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закрита травма живота, забій правої гомілки. Відповідно до рекомендацій ДЛ «Охматдит», постраждалій рекомендовано госпіталізація у хірургічне відділення та постільний режим 7 днів, призначено лікування. Після повторного огляду лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» призначено подальше амбулаторне лікування до 30 днів. На думку представника позивача, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинені тілесні ушкодження, що є беззаперечно як фізичною, так і моральною травмою. Представник позивача вважає, що значного фізичного болю та страждань позивачу завдало і тривале амбулаторне лікування, яке проходило в постійних фізичних муках та переживаннях за наслідки отриманих травм та стан її здоров`я, як зі сторони позивача так і зі сторони її батьків. Представник позивача зазначає, що безумовною причиною психологічних страждань позивача від отриманих тілесних ушкоджень стали: вимушений, довготривалий прийом медикаментів; перенесення ряду медичних обстежень; потреба у довготривалій реабілітації та неможливість самостійно вільно пересуватись навіть вдома; болючі стресові реакції на необхідність перетинання проїзної частини навіть по пішохідним переходам. Крім того, отримані травми, зокрема черепно-мозкова, з урахуванням віку позивача, дають підстави вважати, про можливі негативні наслідки для її здоров`я у майбутньому. Також, позивач не мала можливості в період лікування приділяти належний час навчанню, відвідувати гуртки, зустрічатися з друзями та вести звичний для себе спосіб життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, законний представник позивача виходить саме із: фізичного болю та страждань, які були заподіяні позивачу в результаті отриманих травм; душевних страждань, які спричинило тривале лікування; усвідомлення того, що на певний період часу доведеться змінювати спосіб життя дитини в частині навчання, комунікації із однолітками та відвідування гуртків; зухвалість відповідача, яка полягає у не наданні будь-якої допомоги позивачу, як потерпілій хоча б на лікування. Розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача, сторона позивача оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Сторона позивача вважає, що цього відшкодування моральної шкоди буде достатньо для усунення негативних наслідків та моральних страждань, які позивач зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 38-40). Відповідачем [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження в справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та доданими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.42). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Також повідомлення відповідача здійснювати через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 11 грудня 2021 року, о 18 годині 20 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Сверстюка, 6 у м.Києві, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надала переваги в русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого здійснила на неї наїзд, що призвело до пошкодження автомобіля та травмування пішохода. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року, з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року, у справі № 755/2314/22 [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. У постанові зазначено: «11 грудня 2021 року, о 18 годині 20 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Сверстюка, 6 у м.Києві, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надала переваги в русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого здійснила на неї наїзд». (а.с.16, 37). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 11 грудня 2021 року полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечена не була (а.с.17). [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] (а.с.18-21). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 16 лютого 2016 року, виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, [PERSON] є дитиною-інвалідом (а.с.23-24). Після отримання тілесних ушкоджень, з місця події малолітню [PERSON] було доставлено до НДСЛ «Охматдит» в м. Києві, де останній встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закрита травма живота, забій правої гомілки, що підтверджується довідкою від 11 грудня 2021 року (а.с.25-26). Відповідно до рекомендацій НДСЛ «Охматдит», постраждалій рекомендовано госпіталізація у хірургічне відділення та постільний режим 7 днів, призначено лікування. Після повторного огляду лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» призначено подальше амбулаторне лікування до 30 днів (а.с.27-28). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 272/579/22 (провадження № 61-17339св23)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 336/2892/18 (провадження № 61-15830св19) зазначено: «відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягнутому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого необхідно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18)». Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved