Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Марич Іван Юрійович звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Углянської сільської ради про зміну способу стягнення аліментів та зобов`язання відповідача змінити ставлення до участі у вихованні дитини. Представник позивачки посилається на те, що сторони перебували у шлюбі у період з 22.01.2009 року до 15.09.2016 року. У шлюбі [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішенням Тячівського районного суду ухваленого 15 вересня 2016 року у справі №307/1665/16-ц. Вказує, що подаючи позов про розірвання шлюбу відповідач визнав, що донька залишається проживати з мамою та зобов?язався надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Згідно рішенням Тячівського районного суду від 24 січня 2017 року ухваленого у справі №307/3347/17 було присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання доньки в розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття. На даний момент у сторін змінилося матеріальне становище та обсяг доходів. Так, відповідач виїхав за межі України, працевлаштований отримає значні доходи в розмірі, що в еквіваленті складають 40-60 тис.грн. на місяць. У зв?язку з зростанням економічної кризи в державі матеріальне становище позивачки змінюється до гіршого, ріст цін спонукає до необхідності витрачати на утримання дитини значні кошти в тому числі на відповідне харчування, шкільне приладдя, одяг, взуття, заняття в гуртках. Крім цього вказує, що донька має ускладнення здоров?я (дисфункцію щитовидної залози) та потребує медичного лікування. Сума, яку перераховує відповідач для доньки в якості аліментів недостатня, донька потребує більшої уваги з боку батька в плані матеріального забезпечення, або в плані спілкування, участі у житті дитини не бере та не приділяє жодної уваги чи спроби налагодити емоційний зв?язок з дитиною. Представник позивачки вказує, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі з його щомісячного доходу та з урахуванням усіх видів доплат, надбавок та премій. Відповідач, маючи намір створювати сім?ю та мати дітей, повинен був усвідомлювати і про наслідки таких намірів: обов?язок піклуватися та матеріально забезпечувати дитину незважаючи на те, що збереження сім?ї визнав неможливим. За всі роки після розірвання шлюбу між сторонами і до часу подання позову, відповідач лише сплачував аліменти, проте жодного разу не наважився на будь-яке спілкуватися з донькою, усунувся від участі у її житті. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд змінити спосіб та розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Тячівського районного суду від 24.01.2017 року у справі №307/3347/16-ц, та присудити стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини: приходити раз на тиждень до дитини по місцю її проживання (або до школи) для спілкування, проводити з нею таке спілкування не менше години, допомагати в підготовці до шкільних уроків в тому числі з використанням технічних засобів та меседжерів, надати необхідні рекомендації щодо вибору професії та готувати дитину до дорослого життя, зобов?язати органи опіки та піклування здійснити протягом місяця контроль за виконанням ним батьківських обов?язків. Разом з цим, просив розподілити судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 04.03.2025 року представник відповідача, адвокат Коструб В.В. подав до канцелярії суду заяву про часткове визнання позовних вимог. Вказує, що з даним позов не погоджується та визнає його частково. Зазначає, що відповідач не заперечує проти зміни ставлення до участі у вихованні дитини та змінити спосіб стягнення аліментів, однак сума розміру аліментів всіх видів заробітку відповідача щомісячно є непомірною. Вказує, що відповідач окрім доньки [PERSON] - [INFO] має на своєму утриманні ще двох малолітніх доньок ( [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] ), перебуває у зареєстрованому шлюбі, дружина на даний момент не працює, оскільки перебуває вдома доглядаючи молодшу доньку, має на своєму утриманні батька - [PERSON] , [INFO] , інваліда третьої групи (котрий хоч і не потребує постійного стороннього догляду, але систематично проходить, як стаціонарне так і амбулаторне лікування). Що стосується стану здоров?я відповідача вказує, що він також систематично проходить курси лікування. Зареєстрованого майна та корпоративних прав не має, офіційно ніде не працює, а забезпечує свою сім?ю виключно тимчасовими підробітками. Враховуючи вишенаведене, відповідач визнає позовну заяву в частині позовних вимог щодо зміни ставлення до участі у вихованні дитини. Стосовно зміни способу стягнення аліментів визнає частково та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 всіх видів заробітку шомісячно. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Позивачка додала, що дитина потребує виховання батька та завжди про нього питає. На час розгляду справи, вона отримує аліменти у розмірі 1600 гривень на місяць. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. В судове засідання забезпечив участь свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подану ним в інтересах відповідача заяву про часткове визнання позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Углянської сільської ради будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. 28.02.2025 року подали заяву, у якій просять проводити розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані сторонами, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, до процесуальних прав відповідача належить право часткового визнання ним позову на будь-якій стадії судового процесу. Розглядаючи спір в частині збільшення розміру аліментів та зміни способу їх стягнення, суд виходив з наступних мотивів та норм права. Ст. 27 Конвенції про права дитини та ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», передбачають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з\~роз`ясненнями Пленуму\~Верховного Суду\~України,\~викладеними у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст. ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно вимог статті 192 СК України, розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей\~182-184,\~192 СК України. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] зареєстрованим виконкомом Колодненської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 22.01.2009 року (а.с.8). У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 18.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області, значаться відповідач та позивачка (а.с. 9). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року (справа № 307/1665/16-ц провадження №2/307/998/16), яке 26.09.2016 р. набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року (справа № 307/3347/16-ц провадження №2/307/313/17), яке 03.02.2017 р. набрало законної сили, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі по 1000 гривень щомісяця, починаючи з 29 листопада 2016 року і до її повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. В мотивувальній частині рішення зазначено, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд врахував «майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці , де заробіток його носить нерегулярний \\мінливий\\ характер та відсутність у нього інших утриманців» (а.с.11-12). З виконавчого листа про стягнення аліментів виданого Тячівським районним судом Закарпатської області вбачається, що такий виданий на виконання рішення суду 28 лютого 2017 року (а.с. 13). Згідно довідки №534 від 04.09.2024 року виданої завідувачем ЛПП Углянської АЗПСМ І.П.Богдан вбачається, що [PERSON] , [INFO] знаходиться на Д нагляді та лікуванні з діагнозом дисфункція щитовидної залози (а.с. 14). З замовлення №Пол-240903-0017 на 03.09.2024 [PERSON] , [INFO] та чека №110040 від 04.09.2024 року вбачається про оплату ехокардіоскопію на суму 700,00 гривень та придбання лікарських препаратів на суму 755,00 гривень (а.с.15). З ультразвукового обстеження серця від 03.09.2024 року [PERSON] , [INFO] вбачається, що дитина проходила обстеження серця (а.с. 16). З характеристики виданої директором Колодненського ліцею зі структурним підрозділом гімназії та початкової школи Н.Немеш, [PERSON] , 10.05.2009 вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та уважна учениця. Мама, приділяє вихованню дитини належну увагу. Батько, [PERSON] взагалі не приділяє увагу доньці і з дитиною майже не спілкується (а.с. 17). З доданих до заяви про часткове визнання позову представником відповідача копій ультразвукового обстеження [PERSON] щитоподібної залози, консультації невропатолога від 10.01.2025 року, результатами магнітно-резонансної томографії від 15.06.2024 року, вбачається, що відповідач періодично проходить обстеження та лікування (а.с. 84-85,88-89) З довідки №5 від 10.01.2025 року виданої старостою с. Колодне І.Левчук вбачається, що [PERSON] , [INFO] на даний час в бюджетних установах не працює (а.с. 86). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] від 16.12.2024 року вбачається про відсутність відомостей про наявність у власності відповідача нерухомого майна (а.с. 87). З довідки №44435 від 25.06.2024 року виданої начальником відділу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області А.Токар вбачається, що у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 90). При цьому в судовому засіданні позивачка визнала, що розмір отримуваних нею аліментів становить по 1600 грн. щомісяця. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області вбачається, що відповідач - [PERSON] перебуває з 08 листопада 2016 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 93). Згідно копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] та [NUMBER] виданих виконкомом Колодненської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна вбачається, що батьком дітей значиться відповідач - [PERSON] (а.с. 91-92). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16.12.2024 року вбачається про відсутність у [PERSON] джерела отримання доходів у період з 1 по 4 квартали 2024 року (а.с.105). З виписок із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] №№ 9677, 4684, 11547/24, [NUMBER] , який як встановлено в судовому засіданні являється батьком відповідача вбачається про проведення обстеження та лікування [PERSON] (а.с. 97-104). Звертаючись до суду із позовними вимогами, [PERSON] просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області, у справі №307/3347/16-ц, провадження №2/307/313/17, шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини. При цьому мотивуючи таку зміну способу стягнення аліментів, посилається на зміну матеріального становища сторін та обсяг їх доходів. Працевлаштування відповідача та отримання ним доходів які складають 40-60 тисяч гривень на місяць, а також погіршенням матеріального становища позивачки, яке пов`язує з зростанням економічної кризи в державі та погіршення здоров`я спільної дитини сторін. Сума, яку перераховує відповідач для дитини недостатня, тому дитина потребує більшої уваги з боку матеріального забезпечення батька. В судовому засіданні сторона відповідача не заперечувала, той факт, що суми стягуваних на час розгляду справи аліментів у розмірі 1600 гривень, є недостатньою для належного матеріального забезпечення дитини. Разом з цим визнаючи частково позов в частині присудження до стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 від усіх видів його заробітку, представник спростовував факт наявності у відповідача постійного місця роботи та стабільного джерела доходів. Звертав увагу суду на неналежний стан його здоров`я та наявність на утриманні батька інваліда, якого він в силу вимог Закону зобов`язаний утримувати. Відповідно до правової позиція викладеної Верховним Судом у постанові від 13.02.2019 року у справі №152/100/18, розглядаючи зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, визначених рішенням, слід перевіряти наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених статтею 192 СК України. Позивачка скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд зазначає, що позивачка має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів. Перевіряючи наявність вказаних обставин, встановлено, що позивачка не працює. Вказана обставина стверджувалися представником позивача та не заперечувалися представником відповідача. Разом з цим, згідно згідно довідки №534 від 04.09.2024 року виданої завідувачем ЛПП Углянської АЗПСМ І.П.Богдан вбачається, що [PERSON] , [INFO] знаходиться на Д нагляді та лікуванні з діагнозом дисфункція щитовидної залози. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень. На момент ухвалення рішення суду від 24.01.2017 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітної дитини, згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» було установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Суд вважає, що з часу ухвалення судом вказаного рішення сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, а тому доводи позивачки частково обґрунтовані, та наявні підстави для частково задоволення позову. При визначенні розміру аліментів на утримання спільної дитини сторін, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за неповнолітньою дитиною, вік дитини, майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, судом береться до уваги та обставина, що з моменту ухвалення рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.01.2017 року, за яким були враховані існуючі на той час обставини, передбачені ст. 182 СК України, істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дитини, зросли витрати на її утримання, що вплинуло на матеріальний стан позивачки у сторону його погіршення. Суд також враховує, що з того часу у дитини погіршився стан здоров`я, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, щодо діагностованих у дитини хвороб. Обставини на які позивачка посилається у позові, як на підставу для збільшення розміру аліментів, а саме наявність у відповідача постійного місця роботи та стабільного щомісячного доходу у розмірі 40000 60000 гривень, вирішуючи даний спір, суд до уваги не бере, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Окрім цього у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на покращення матеріального становища відповідача з часу ухвалення Тячівським районним судом рішення про стягнення з нього аліментів. Визначаючи розмір аліментів, судом також враховується часткове визнання позову відповідачем , а саме щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частки від всіх його доходів, відсутність відомостей про наявність у нього постійного місця роботи та стабільного заробітку, наявність на утриманні інших двох малолітніх дітей та батька інваліда, а також наявність діагностованих у нього згідно дослідженої в судовому засіданні медичної документації, хвороб та відсутність у нього у власності нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182\~СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/5 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів, визначений судом та частково визнаний представником відповідача, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому , суд враховує, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину передбачено у безспірному порядку (в наказному провадженні). Також, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Розглядаючи спір в частині зобов`язання щодо зміни ставлення до виховання дитини, суд виходив з наступних мотивів та норм права. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Судом встановлено, що батько дитини не проживає з нею, а має іншу сім`ю, своїх обов`язків по вихованню і утриманню доньки на належному рівні не виконує, розвитком та станом здоров`я власної дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Всі питання щодо виховання дитини вирішує позивачка самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що не заперечується відповідачем. Судом в процесі розгляду справи та дослідження доказів встановлено обставини - факти, які кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність відповідального ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. На підставі вищевикладеного, у зв`язку з тим, що відповідач свідомо тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з метою захисту законних прав і інтересів неповнолітньої дитини, суд враховуючи визнання відповідачем в цій частині позовні вимоги, приходить до висновку про задоволення вимог позивачки щодо попередження [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання дитини у спосіб заявлений позивачем та визнаний відповідачем. Разом з цим, позивачка ставить вимоги до органу опіки та піклування Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області щодо зобов`язання органу опіки та піклування Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області здійснювати протягом місяця контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Однак, орган опіки та піклування Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області до якого заявлено вимогу стороною позивача, до участі у справі у якості співвідповідача не залучений, хоч право на це відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, належить виключно позивачу. Враховуючи зазначене, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання органу опіки та піклування Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області здійснити протягом місяця контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків слід відмовити. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час предявлення позову, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу нематеріального характеру щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. За таких обставин з відповідача слід стягнути вказану суму судового збору на користь позивачки. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вказану позовну вимогу, відтак з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Однак представником позивача докази, які б підтверджували оплату правничої допомоги суду надані не були, тому в стягненні з відповідача вказаної суми витрат в розмірі 3000 грн., слід відмовити.

Outcome: partial