Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається \~на те,\~що з\~відповідачкою перебуває\~у шлюбі\~з 14\~травня 2010\~ року,\~який рішенням\~Герцаївського районного\~суду від\~09.09.2024\~року було\~розірвано.\~Від спільного\~шлюбу у\~них народились\~двоє неповнолітніх\~дітей [PERSON] \~ [INFO] \~та [PERSON] \~ [INFO] .\~Зазначає,\~що на\~даний час\~відповідачка не\~проживає з\~ним та\~дітьми.\~Остання без\~попередження його\~та дітей,\~забрала дітей\~ніби то\~на відпочинок\~на море,\~натомість у\~серпні місяці\~2024\~року поїхала\~проживати у\~країні,\~яка сьогодні\~веде збройну\~агресію проти\~України-Російської\~Федерації,\~чим наразила\~дітей на\~небезпеку для\~їхнього життя\~та здоров`я,\~завдавши дітям\~моральні страждання.\~Дітей вдалось\~повернути в\~Україну,\~а мати\~дітей до\~дому не\~повернулась,\~вирішила залишитись\~у Російській\~Федерації.\~Враховуючи, що матеріально дітям [PERSON] не допомагає. З урахуванням збіленого розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачки аліменти на мою користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, з моменту звернення до суду і по досягнення дітьми повноліття, а також просить встановити факт що має юридичне значення, а саме що батько,\~\~[PERSON] ,\~ [INFO] ,\~самостійно виховує\~неповнолітніх дітей\~[PERSON] [INFO] ,\~та[PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21.10.2024 року справу було прийнято до провадження суддею Герцаївського районного суду м.Герца Козловська Л.Д. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, але від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій просить розглянути справу без їх участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена. Відповідачем відзиву на позов подано не було. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між сторонами 14 травня 2010 року було зареєстровано шлюб, який рішенням Герцаївського районного суду від 09.09.2024року у цивільній справі № 714/867/24 було розірвано. Від спільного шлюбу у нас народились двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 жовтня 2010 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується серії [NUMBER] від 02 березня 2012 року. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Нормами ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язана матеріально надавати допомогу чоловікові (у вигляді сплати аліментів) для утримання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, визначений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача, який не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, враховує той факт, що на відміну від відповідача, діти проживають разом з позивачем і він несе більші витрати пов`язані з вихованням та утриманням дітей, а також враховує потреби дітей на їх фізичний та духовний розвиток. Разом з цим, суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, яка є молодою особою працездатного віку, оскільки доказів протилежного не надано, а тому суд вважає вимогу позивача про стягнення аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж ним заявлено, оскільки останнім переконливих доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину щомісячно не надано. Таким чином, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно. Щодо вимоги про встановлення факту що має юридичне значення слід зазначити наступне. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Приписами ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5від 31.03.1995р.«Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON] №19 від 03.03.2025 року виданим Хряьцківським старостинським округом №3 комісією встановлено, що при обстеженні житлово-побутових умов по [ADDRESS] , у даному домоволодінні фактично проживають заявник [PERSON] , його діти [PERSON] та [PERSON] , а також свекри заявника [PERSON] та [PERSON] . На момент обстеження у житловому будинку перебували неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] разом із їх бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Зі слів [PERSON] та [PERSON] , які є рідними батьками [PERSON] , встановлено, що [PERSON] у червні місяці 2024 року виїхала за кордон до Російської федерації на постійне місце проживання, самоусунувшись від виконання материнських обов`язків відносно неповнолітніх дітей, матеріально їх не утримує та з того часу у вказаному житловому будинку не проживає. Неповнолітні діти залишились на самостійному утриманні та вихованні батька, [PERSON] . Також встановлено, що обстежуваний житловий будинок має житлову площу розміром 118 кв.м., та складається з 5 кімнат, кухні, санвузол. Неповнолітні діти мають окрему кімнату яка оздоблена всім необхідним для нормального та здорового розвитку дітей, зокрема кожен з дітей має окреме ліжко, наявні стільчики, шафа для одягу та речей, наявні книжки та канцелярське приладдя. Зі згоди\~[PERSON] від 16.08.2024 року посвідченою тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Котельниньського нотаріального округу Московської області Васильовою Є.В. Російській Федерації вбачається, що дійсно діти були вивезені до Російської Федерації, яка веде збройну агресію проти України, та матір дітей дала\~згоду[PERSON] , громадянина РФ, для того щоб він привіз дітей назад в Україну. З вказаних наведених вище доказів вбачається, що діти залишились на самостійному вихованні батька, так, а мати дітей своїми активними діями самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не утримує дітей та за ними не доглядає. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що Встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на самостійному вихованні позивача потрібно з метою переміщення позивачем і дітей за кордон без документального оформлення згоди для виїзду за кордон дітей, які не проживають разом із матір`ю, а також з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] , а частині встановлення факту самостійного виховання дитини підлягають також задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112, 160, СК України та

Outcome: partial