Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

що позивач\~звернувся до\~суду із\~вищевказаним позовом.\~Позов обґрунтовує\~тим,\~що \~ [INFO] \~помер [PERSON] ,\~батько позивача.\~У власності\~спадкодавця на\~час його\~смерті перебувало\~домоволодіння по\~ [ADDRESS] .\~В цьому\~домоволодінні станом\~на 15.04.1991\~були зареєстровані\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~ [PERSON] ;\~ [PERSON] ;\~ [PERSON] ;\~ [PERSON] .\~Однак,\~ [PERSON] \~разом з\~чоловіком [PERSON] \~вже в\~1991-93\~роках будували\~власний будинок\~по [ADDRESS] ,\~куди і\~вибули проживати,\~разом з\~дочкою [PERSON] ,\~хоч і\~зареєстрували своє\~проживання там\~з\~1993\~року.\~Тобто фактично\~на 15.04.1991\~року\~в колгоспному\~дворі по\~ [ADDRESS] \~залишилося тільки\~троє членів:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~а також\~померлий [PERSON] . \~Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.10.2024 року (справа № 345/5412/24) за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 1/3 частині будинковолодіння по [ADDRESS] . Натомість позивач звернувся звернувся до приватного нотаріуса Локатир М.В. про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. А тому позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння по [ADDRESS] після смерті батька . Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир Марії Василівни (вул.С.Бандери,5, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77301) копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначеного до судового розгляду. 17.02.2025 до суду надійшла витребувана спадкова справа. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзив на позов не подавали, в судове засідання не з`явились з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України). Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків. Згідно витягу з ДРРП [PERSON] , [PERSON] на праві власності належить по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.04.1988 року будинковолодіння по [ADDRESS] , належало членам колгоспного двору, головою якого був\~ [PERSON] . Вказане свідоцтво було зареєстровано в Івано-Франківському ОБТІ в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 817 від 15.04.1988 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , батьком записано [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта будинковолодіння по [ADDRESS] , складається з : «А» - житловий будинок, «Б» комора, «В» комора, «Г»-стайня, «Д»-стайня, «Е»- стодола, «Є»-сарай, №1 криниця, №2-ворота, №3-огорожа. Згідно довідки від 26.06.2024 року №\~5287\~інвентаризаційна вартість будинковолодіння по [ADDRESS] складає 263729 грн. Розмір 1/3 частки 87909,66 грн. Вдповідно до відповіді приватного нотаріуса Локатир М.В. про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно зазначено, що у свідоцтві про право власності на жилий будинок від 15.04.1988 року виданного Голинською сільською радою народних депутатів Калуського району, Івано-Франківської області, відсутні підпис голови виконавчого комітету Г.Ф. Бойко, замість діючої гербової печатки Голинської сільської ради УРСР проставлено гербову печатку України, а тому не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Так, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності Згідно зі статтею 123 ЦК Української РСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. Стаття 126 ЦК Української РСР передбачала, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13.12.95. Так, Інструкція, зокрема, п. 18, передбачала, що у разі будівництва будинку на колгоспній землі, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. У свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. При цьому відповідно до примітки до цього пункту, колгоспному двору видається свідоцтво про право особистої власності на будинок. У разі смерті голови колгоспного, на ім`я якого був оформлений правовстановлюючий документ щодо будинку (домоволодіння), і належить колгоспному по заяві всіх членів двору, підписи яких на заяві нотаріально засвідчені, може бути видано свідоцтво на ім`я нового голови двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ з введенням у дію Закону України «Про власність». Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні (ст. 126 ЦК Української РСР) . 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563, якою врегульовано питання спадкування майна колгоспного двору. Водночас у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» зазначено, що згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Таким чином, станом на 1991 рік в домоволодінні проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так як, сім`я [PERSON] фактично вибула з домогосподарства і в господарство не повернулися, свою частку з майна колишнього колгоспного двору в 3-річний термін не витребували, то житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] після ліквідації колгоспних дворів, став належати [PERSON] , [PERSON] та померлому [PERSON] по 1/3 частині кожному. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.10.2024 року (справа № 345/5412/24) за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 1/3 частині будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , засвідчено секретарем Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. За таких обставин, позивачу після смерті батька належить 1/3 частина будинковолодіння по [ADDRESS] . Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963року), ст.ст. 346, 347, 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України,

Outcome: approved