Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

26.07.2024 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування після смерті батька. Однак, на момент відкриття спадщини до майна [PERSON] вона постійно проживала в Італії, а звістку про смерть батька отримала лише 09.06.2024 року від своєї двоюрідної сестри [PERSON] . Тобто, про дану обставину відповідачка свідомо протягом тривалого часу замовчувала та повідомила її лише після спливу 6-тимісячного строку після відкриття спадщини. Поряд з цим, на даний час нею пропущено строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, проте, з огляду на зазначене, такий пропущено з поважних причин. Просить суд визначити їй строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном 3 місяці з дати набрання рішенням законної сили. 30.10.2024 року представником відповідачки [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що її довірителька є племінницею спадкодавця [PERSON] , який був рідним братом матері відповідачки [PERSON] . За свого життя остання також народила доньку [PERSON] , а тому вона також входить до кола спадкоємців. У свою чергу, [PERSON] з 2013 року виїхала на постійне місце проживання до Італії та з того часу взагалі перестала цікавитися життям свого батька та його родини, з байдужість ставилася до них увесь цей час. Крім того, під час оформлення процедури спадкування майна [PERSON] , який помер [INFO] , приватного нотаріуса було повідомлено про позивачку. Відтак, жодних поважних причин для поновлення строку подання заяви про прийняття спадщини позивачкою немає, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити (Том 1, а.с. 77-79). 02.12.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Свої доводи з приводу підстав позову остання мотивує тим, що померлий [PERSON] тривалий проміжок часу зловживав спиртними напоями, через що втратив місце працевлаштування, будь-який заробіток, а згодом свою сім`ю. Виїзд позивачки за кордон разом зі своєю матір`ю був вимушений. На той час її довірителька була малолітньою. Попри зазначене остання продовжувала спілкуватися зі своїм батьком, а коли приїздила в Україну відвідувала його. Поряд з цим, стороною відповідача не спростовано доводи щодо поважності причин для поновлення строку для прийняття спадщини після смерті батька (Том 1, а.с. 147-151). 09.01.2025 року заперечення на відповідь відповідачки [PERSON] були залишені без розгляду, як такі, що подані з порушенням визначених судом строків для подання заперечень (Том 1, а.с. 173-174). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача було залучено [PERSON] (Том 1, а.с. 185). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2025 року у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. було витребувано копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (Том 1, а.с. 187-188). 21.01.2025 року на виконання вищевказаної ухвали від приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. надійшла до суду копія матеріалів спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (Том 1, а.с. 205-219). 23.01.2025 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] надійшли до суду письмові пояснення по суті спору, в яких остання зазначила, що її правова позиція щодо пред`явленого позову є ідентичною позиції [PERSON] , яка викладена у відзиві на позовну заяву. У задоволенні позову просить відмовити повністю (Том 2, а.с. 1-2). 27.01.2025 року представником позивачки подано до суду заперечення на письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача (Том 2, а.с. 162-163). В судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, позов просила задовольнити повністю. Додатково пояснила, що до моменту смерті [PERSON] її довірителька не спілкувалася зі спадкодавцем близько одного року. До того вони підтримували зв`язок у телефонному режимі. Вважає, що відповідачка свідомо приховала від [PERSON] факт смерті її батька, а тому остання з поважних причин пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Представник відповідачки щодо задоволення позову заперечувала з підстав, які викладені у її відзиві на позову заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що її дядько [PERSON] , який помер [INFO] , останні роки свого життя був прикутим до ліжка, а догляд за ним здійснювала її сестра по матері [PERSON] . Як їй достовірно відомо, номер телефону їх дядька був незмінним. Натомість, [PERSON] ніколи не писала сповіщення та не телефонувала до свого батька. У задоволенні позову просила відмовити. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. до початку судового засідання надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, при вирішенні спору покладається на думку суду (Том 2, а.с. 192). Заслухавши пояснення учасників судового провадження, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (Том 1, а.с. 7). Із матеріалів спадкової справи № 08/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається наступне (Том 1, а.с. 206-218). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (Том 1, а.с. 210). Батьки [PERSON] мати [PERSON] (померла [INFO] ) та батько [PERSON] (помер [INFO] ) на дату відкриття спадщини померли (Том 1, а.с. 214). Рідна сестра [PERSON] [PERSON] [INFO] також померла (Том 1, а.с. 94, 117-122). 07.03.2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON] . Вказана заява зареєстрована за № 15 та у ній відповідачка повідомила про наявність спадкоємця першої черги доньки померлого [PERSON] (Том 1, а.с. 207). Також, 07.03.2024 року до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON] . Вказана заява зареєстрована за № 16 та у ній відповідачка повідомила про наявність спадкоємця першої черги доньки померлого [PERSON] (Том 1, а.с. 212). Факт родинних відносин між померлим [INFO] [PERSON] , як дядьком, та [PERSON] , [PERSON] , як його племінницями підтверджується свідоцтвом про народження відповідачки серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження третьої особи серії [NUMBER] , витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00043936997, № 00043936401, № 00043936100, № 00043935653, № 00043935842 від 07.03.2024 року (Том 1, а.с. 86, 110, 116-120), а також стороною відповідача не оспорювався. Тобто, відповідачка [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] є спадкоємцями однієї черги спадкування після смерті свого дядька [PERSON] , який помер [INFO] , які подали заяви про прийняття спадщини та не заявили відмови від її прийняття, а тому вони обидві та на рівні повинні відповідати за пред`явленими позовними вимогами. \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами даного спору, суд вважає за необхідне зазначити таке. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Із наведеного слідує, що за пред`явленими [PERSON] позовними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідачами (співвідповідачами) мають бути [PERSON] та [PERSON] , як особи, які прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] . Так, у своїй постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступного висновку. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. В ході розгляду даного спору [PERSON] була залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача з ініціативи суду. Проте, під час розгляду даної справи судом, ані позивачем [PERSON] , ані її представником, відповідне клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у ній співвідповідача не заявлялося. Отже, сторона позивача розпорядилася своїми процесуальними правами, визначеними ЦПК України, щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням положень ч. 3 ст. 13, ст. 51 ЦПК України, суд не наділений процесуальним правом з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача або залучати до участі у справі співвідповідачів, оскільки залучення співвідповідача чи заміна первісного відповідача належним може відбутися виключно за клопотанням сторони позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є., [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в повному обсязі. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою у позові, суд, у відповідності до положення ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі вважає за необхідне залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed