Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача завданні збитки в порядку регресу у розмірі 3200,00 грн, а також витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 1211,20 грн та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 16352 грн. Позовна заява обгрунтована тим, що між ПАТ «СК «Вусо» та ТОВ АПК СПЕКТР (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування № DNH0MA-22B508G від 05.12.2022, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado, держ. номер - [NUMBER] . 18.07.2023 о 09 год. 35 хв. в м. Харків, просп. Незалежності, буд. 13к2, водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] по вул. Трінклера, при виїзді на нерегульоване перехрестя з (вул.) пр. Незалежності, не надав переваги в русі автомобілю Toyota Land Cruiser Prado, держ. номер - [NUMBER] , яким рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткненя. ід чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. В результаті дорожньо-транспортної пригоди були пошкоджені транспортні засоби, зокрема автомобіль автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, держ. номер - [NUMBER] , відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/8656/23 від 04 жовтня 2023 року, винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП є [PERSON] та притягнутий до відповідальності. Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу був організований огляд автомобіля. Згідно рахунку-фактури № 5086 від 31.07.2023 вартість ремонту автомобіля склала 163527,27 грн. Факт ДТП 18.07.2023 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України співробітниками ПрАТ СК «Вусо» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 161488,98 грн. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 161488,98 грн, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 17.07.2023, ПрАТ СК «Вусо» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 161488,98 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена за договором (полісом) АТ/ 2217371, ТДВ СК "Альфа-Гарант" з франшизою в розмірі 3200 грн, то на відповідача законодавством покладається обов`язок щодо відшкодування зазначеної суми. 15.04.2024 між ПрАТ «СК «Вусо» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № DNH0MA-22B508G від 05.12.2022 (пункт 35 Додатку №1 до Договору). Відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати франшизу визначену договором (полісом) АР/ 003313561 в розмірі: 3200 грн. З метою досудового врегулювання спору 15.05.2024 відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 15.05.2024, але відповідач не проводив ніяких платежів. В зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16). Справа надійшла за підсудністю з Комінтернівського районного суду м. Харкова на підставі ухвали цього ж суду від 26.11.2024. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2024 року справу було прийнято, відкрито провадження, призначеного до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача, Хобта Ю.М. надіслав заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його та позивача відсутність, та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки відповідач суду не повідомив. Відзив на позов до суду відповідач не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали\~справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Частиною 1\~ст.\~2\~ЦПК України\~передбачено,\~що завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Частиною 1\~ст.\~11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2023 о 09 год. 35 хв., в м. Харків, просп. Незалежності, б. 13к2, водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] по вул. Трінклера, при виїзді на нерегульоване перехрестя з (вул.) пр. Незалежності, не надав переваги в русі автомобілю TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. Від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 [PERSON] притягнуто за вищезазначеною подією, за протоколом ААД №517022 від 18.07.2023, до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно відповіді НПУ по ДТП картка №3023200612934946. дорожньо-транспортна пригода - зіткнення сталося 18.07.2023 о 09-35 годині на пр-т Незалежності, 13, м. Харків. Інформація щодо учасників ДТП: учасник №1 [PERSON] , який керував власним автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з [NUMBER] , автомобіль отримав пошкодження передньої лівої частини, передньої центральної частини, страховий поліс діє до 02.08.2023 №2217371, страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант». Учасник №2 [PERSON] , який керував автомобілем TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль отримав пошкодження задньої лівої частини, задньої центральної частини, власник автомобіля АТ КБ «Приват Банк», страховий поліс АТ №3184387 діє до 21.10.2023, страховик АТ СГ «ТАС» (Приватне). Винуватцем ДТП є [PERSON] , порушив п. 16.11. Правил дорожнього руху. Складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД517022 за ст. 124 КУпАП. Згідно з електронним договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №DNH0MA-219K4UL від 20.10.2021 та додаткової угоди №1 до цього договору №DNH0MA-22В50ВG від 05.12.2022, укладеної 06.12.2022 ПрАТ «Страхова Компанія «Вусо» (страховик) та АПК Спектр, ТОВ (страхувальник), вигодонабувач АТ КБ «Приват Банк» уклали договір страхування. Цим договором було застраховано майно транспортний засіб: TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Страховим випадком є пошкодження, знищення (втрата) ТЗ внаслідок настання страхових ризиків, зокрема, дорожньо-транспортна пригода пошкодження застрахованого ТЗ, яка сталася в процесі руху ТЗ, в результаті якої заподіяні збитки ТЗ. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску її власником є АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з копією акту (протоколу) огляду ТЗ заява на виплату від 19.07.2023 цей акт було складеного оцінювачем ПрАТ «СК «Вусо», за результатами огляду автомобіля TOYOTA LC-150, 2021 року випуску, власник АТ КБ «ПриватБанк». Довірена особа ТОВ «АПК «Спектр». Відповідно до копії рахунку на оплату №5086 від 31.07.2023, постачальник ТОВ «Артсіті», покупець АТ КБ «ПриватБанк», загальна сума становить на суму 160012,70 грн з урахуванням знижки. Згідно з копією страхового акту №2307303-1 від 03.08.2023 за договором страхування наземного транспорту №DNH0MA-22В50ВG від 05.12.2022 страхувальником АПК «Спектр ТОВ» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 18.07.2023 о 10-15 годині в [ADDRESS] з вини [PERSON] , на суму страхового відшкодування 96156,47 грн. Згідно з копією страхового акту №2307303-2 від 25.09.2023 за договором страхування наземного транспорту №DNH0MA-22В50ВG від 05.12.2022 страхувальником АПК «Спектр ТОВ» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 18.07.2023 о 10-15 годині в [ADDRESS] з вини [PERSON] , на суму страхового відшкодування на загальну суму страхового відшкодування 161488,98 грн, сума страхового відшкодування 96156,47 грн та 65332,51 грн. Відповідно до копій платіжних інструкцій від 03.08.2023 №34001 та від 25.09.2023 №44072 ПрАТ «СК «Вусо» перерахувало грошові кошти ТОВ «АРТСІТІ в розмірі 96156,47 грн, 65332,51 грн, призначення платежу: стр.відш. зг. СА №2307303-1 від 03.08.23 та дог. № DNH0MA-22В50ВG від 05.12.2022, стр.АПК Спектр ТОВ, заява 20.07.23, рах.№ 5086 від 31.07.23. на суму страхового відшкодування 96156,47 грн. Відповідно до витягу з централізованої бази даних МТСБУ наявний поліс №2217371 який станом на 18.07.2023 чинний, франшиза 3200 грн, ліміт за шкоду майна 160000 грн. Страхова компанія СК «Альфа-Гарант», транспортний засіб [NUMBER] автомобіль ВАЗ 2107. Згідно з копією договору №15/04/2024 про відступлення права вимоги від 15.04.2024 ПрАТ «СК «Вусо» та суб`єкт підприємницької діяльності ФОП [PERSON] уклали договір за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює цьому договору у порядку та строки встановлені цим договором (п.2.1. Договору). Загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору: складає: 1 557 072 грн 14 коп , згідно Реєстру прав вимог (п.2.2. Договору). Права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором. Для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги, що відступаються, первісний кредитор передає новому кредитору документацію в порядку та строки, що передбачені цим Договором. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває - прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальника первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань) (п.3.1.1. п. 3.1.3. Договору). Згідно з копією додатку №1 до договору за №35 значаться відомості про боржника [PERSON] , страхувальник АПК Спектр ТОВ, договір страхування № DNH0MA-22В50ВG від 05.12.2022 сума страхового відшкодування 161488,98, сума боргу 3200 грн. Відповідно до копій квитанцій від 22.04.2024 №5А23-С1В5-В815-КТЗК та від 22.04.2024 №06ВЗ-4СХО-88РК-2072 [PERSON] сплатив кошти за призначенням платежу: оплата згідно з договором від 15.04.2024 право відступлення права вимоги на рахунок ПрАТ СК «Вусо» 95207,21 грн та 60500 грн Позивачем 15.05.2024 були направлені відповідачу акт (вимога) №2006117 про відшкодування збитків в порядку регресу та повідомлення про відступлення права вимоги. Вимоги позивача відповідачем не виконані. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1,2 статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини . Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час виникнення спірних цивільно-правових відносин). У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час виникнення спірних цивільно-правових відносин визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно до вимог частини 4 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, опираючись на статті 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. У відповідності до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, страховик в силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому, якщо страхове відшкодування лише частково погашає спричинені потерпілому збитки, то до заподіювача шкоди є можливість пред`явлення двох вимог: перша - вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга вимога - потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Заподіювач шкоди може висувати проти страховика лише ті вимоги (заперечення), які він має до потерпілої особи. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У цій справі позивач на підставі договору відступлення прав вимоги замінив первісного кредитора, який у свою чергу на підставі укладеного договору майнового страхування, укладеного між первісник кредитором (страховиком) ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: - деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та - договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Згідно зі\~ст.\~12\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» чинного\~на час\~виникнення цивільно-правових\~відносин,\~розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Страховик ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі (вигодонабувачу) завданих збитків в сумі 161488,98 грн. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відповідачу, згідно зі страховим полісом, встановлена франшиза в розмірі 3200 грн. Згідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Позивач за договором відступлення прав вимоги отримав від страховика ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», який виконав зобов`язання з виплати страхового відшкодування, право вимоги до відповідача у розмірі визначеної страховим полісом франшизи 3200 грн. За таких обставин позивач набув права вимоги до відповідача в розмірі встановленої договором страхування франшизи. Щодо посилання позивача на норми закону, що регулюють правові відносини щодо регресу, суд зазначає, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами їхніх спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні нормативні приписи, що відповідає висновкам викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 83), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1)). Зазначення позивачем конкретних приписів для обґрунтування позову не є визначальним для вирішення судом питання про те, які приписи слід застосувати, вирішуючи спір, що відповідає висновку викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 85)). З`ясувавши під час розгляду справи, що позивач або інший учасник справи для обґрунтування вимог або заперечень вказує інші нормативні приписи, ніж ті, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює юридичну кваліфікацію останніх і застосовує для ухвалення рішення ті нормативні приписи, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43) та від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 85)). Саме суд має обов`язок здійснити юридичну кваліфікацію відносин сторін, виходячи зі встановлених під час розгляду справи фактів, і визначити, який припис треба застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є спірні відносини, не є зміною підстави позову (обставин, якими обґрунтований позов) та обраного позивачем способу захисту (предмета позову) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 86)). На підставі викладеного, суд застосовує до спірних правовідносин положення закону щодо суброгації та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої платіжної інструкції, позивач за подання позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, а тому, у зв`язку з задоволенням позову ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу, судом встановлено таке. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 лютого 2019 року (справа №756/2114/17) зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано такі документи: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію додаткової угоди №05/09 акта приймання-передачі правничої, копію платіжної інструкції від 05.09.2024, ордер, запити. З акту наданої правової допомоги, судом встановлено, що адвокатом всього витрачено 8,5 годин роботи, вартість наданої правничої допомоги адвокатом оцінена у 16352 грн. Так адвокатом витрачено 3,5 годин на вивчення матеріалів справи, формування правової позиції та подача запитів та подача необхідних запитів до суду, вимоги про досудове врегулювання спору. На підготовку позовної заяви для подачі позову до суду адвокатом витрачено 3 години, що коштує 6132 грн. На підготовку процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду адвокатом витрачено 1 годину вартість цієї роботи становить 2044 грн. На підготовку клопотань до суду адвокатом витрачено 0,5 години, вартість цієї роботи становить 1022 грн. Отже, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, зважаючи на характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг заявнику, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру, суд доходить висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача» з 16352 грн до 1000 грн. Щодо дати судового рішення, суд зазначає, що оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, у відповідності до положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до\~вимог ч.\~5,\~ч.\~7\~ст.\~268\~ЦПК України\~датою ухвалення\~рішення є\~дата його\~проголошення (незалежно\~від того,\~яке рішення\~проголошено -\~повне чи\~скорочене).\~Датою ухвалення\~рішення,\~ухваленого за\~відсутності учасників\~справи,\~є дата\~складення повного\~судового рішення. Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи. Оскільки повне рішення виготовлено 17 березня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 13 березня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 17 березня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Цей висновок суду узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі справа № 1519/2-5034/11

Outcome: approved