Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

В обґрунтування позову представник [PERSON] вказав, що [INFO] помела [PERSON] , яка є бабусею позивача [PERSON] , та яка проживала за адресою: [ADDRESS] , Після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшов житловий будинок, розташований за цією адресою і який належав померлій. Спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги був її син [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Від так позивач була впевнена, що після смерті [PERSON] спадщина буде прийнята саме її батьком, якому надано першочергове право на спадкування. Але батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Лише після цього від родичів [PERSON] дізналася, що її батько не реалізував свої спадкові права. Також, лише після смерті батька [PERSON] стало відомо, що 20 жовтня 2020 року [PERSON] склала на її користь заповіт, за яким усе своє майно заповідала позивачу. Цей заповіт був знайдений в будинку, в якому проживала [PERSON] , у поштовому конверті, адресованому [PERSON] з відміткою про повернення відправнику з причини не вручення адресату. Після отримання інформації про заповіт позивач [PERSON] склала заяву про прийняття спадщини після бабусі [PERSON] за заповітом, яку було посвідчено 08 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Пущинського нотаріального округу Московської області. Цю заяву позивачем було подано приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Десятниченку О.В., та на її підставі була заведена спадкова справа № 21/2021. Від інших спадкоємців заяв про прийняття спадщини не надходило і спадкову справу було заведено вперше. В подальшому приватним нотаріусом Десятниченком О.В. була винесена постанова від 21 грудня 2021 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після [PERSON] з підстав пропуску спадкоємцем шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. позивач [PERSON] не була спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON] і за життя свого батька не мала права на спадкування за законом. Тому необізнаність позивача [PERSON] про наявність заповіту, складеного на її користь, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Через це вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 25 грудня 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Одночасно було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Десятниченка О.В. були витребувані матеріали спадкової справи № 21/2021, відкритої після смерті [PERSON] . У визначений судом 15-денний строк відповідач Люботинська міська рада Харківської області відзив не подала. Ухвалою від 10 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , приймаючи участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Виступаючи з промовою, представник позивача посилався на обставини, викладені в позові, та наголошував на тому, що [PERSON] була переконання, що оскільки після смерті бабусі єдиним живим спадкоємцем є саме її батько, то вона як онука померлої не мала права на спадкування, і те, що її батько не звертався до нотаріуса за заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, [PERSON] не знала. Після звернення до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини останній відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину з тієї підстави, що нею був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні позивач [PERSON] не оскаржувала. На його, [PERSON] , переконання приватний нотаріус після отримання судового рішення про визначення [PERSON] додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] повторно розгляне її заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину або перегляне винесену ним постанову. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі її представника за наявними у справі документами та відповідно до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні, вислухавши промову представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим повторно 21 січня 2022 року Харківським відділом державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,0388 га, кадастровий № 6311200000:30:048:0047, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та які належали померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 квітня 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр. № 741. За життя [PERSON] , від її імені, приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр. № 1411, був посвідчений заповіт від 20 жовтня 2020 року, згідно з яким [PERSON] , яка на той час мешкала за адресою: [ADDRESS] , заповіла усе своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач [PERSON] являється спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Разом із тим, позивач [PERSON] являється рідною [PERSON] , що випливає з записів у свідоцтві про народження [NUMBER] від 03 лютого 1988 року, яке підтверджує її дівоче прізвище « [PERSON] » (російською мовою) і родинних зв`язок з батьком [PERSON] ; та записів у свідоцтві про народження [NUMBER] , виданого повторно 03 лютого 2009 року, яке підвереджує народження [PERSON] та його родинних зв`язок з матір`ю [PERSON] . Зміна позивачем прізвища « [PERSON] » (російською мовою) на « [PERSON] » (російською мовою) підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 11 серпня 2012 року відділом ЗАГС адміністрації Золотухінського району Курської області. Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах\~ справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Представник позивача [PERSON] в позовній заяві стверджував, що [PERSON] дізналася про існування заповіту [PERSON] на її користь лише через певний проміжок часу після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . За ініціативою представника позивача в судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що був знайомий з [PERSON] , який раніше перебував у шлюбі з його тещею і після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом. Але з [PERSON] він знайомий лише опосередковано, бо знає лише що вона донька [PERSON] , і з нею ніколи не бачився. Свідок свідка [PERSON] підтвердив, що [PERSON] переїхав мешкати в будинок, в якому до смерті проживала його мати [PERSON] , та який розташований в м. Люботин. Але через півроку [PERSON] помер в цьому будинку. Про його смерть він, [PERSON] , повідомив [PERSON] по телефону. Вона відповіла, що не має змоги приїхати для організації поховання, тому цим вимушена була зайнятися його теща. Приблизно через два місяці після цього його теща вирішила навести лад в будинку, в якому проживав [PERSON] , і він на її прохання привозив її в цей будинок. Саме під час прибирання в будинку був знайдений поштовий конверт, адресований [PERSON] , в якому лежав заповіт, складений [PERSON] на її ім`я. В момент, коли заповіт був знайдений, він, [PERSON] , особисто не був присутнім, але про це йому повідомила його теща. Про знайдений заповіт теща повідомила телефоном [PERSON] . Згодом йому зателефонувала [PERSON] і попросила допомогти з оформленням документів на спадщину. Він, [PERSON] , згодився, і невдовзі поштою отримав від [PERSON] заяву про прийняття спадщини для подальшого передання нотаріусу. Цю заяву він як представник [PERSON] подав нотаріусу. В подальшому він отримував від нотаріуса якісь запити про витребування інформації, але за спливом значного часу не пригадує, про що саме були ці запити. Оцінюючі показання свідка [PERSON] , суд вважає їх достовірними і правдивими, бо вони не суперечать іншим доказам в справі, зокрема, наявному в матеріалах поштового конверту про пересилання рекомендованого листа, на якому позначено відправника - [PERSON] , [ADDRESS] , і одержувача [PERSON] , Росія, Московська область, Серпуховський район, с. Зайцево, та на якому проставлений відбиток штампу про прийняття до відправлення 24 жовтня 2020 року, тобто через чотири дні після складання [PERSON] заповіту на користь [PERSON] . Також на поштовому конверті наявна відмітка від 08 грудня 2020 року про повернення лист на адресу відправника [PERSON] , як не отриманий одержувачем. З матеріалів спадкової справи № 21/2021, наданих на вимогу суду приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченком О.В., вбачається, що до приватного нотаріуса 21 жовтня 2021 року надійшла заява [PERSON] , посвідчена 08 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Пущинського нотаріального округу Московської області, про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] . В спадковій справі також міститься довіреність, посвідчена нотаріально 14 жовтня 2021 року, згідно з якою [PERSON] уповноважила [PERSON] вести її справи щодо оформлення її спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті її бабусі [PERSON] . З урахуванням показань свідка [PERSON] , який підтвердив, що заяву [PERSON] про прийняття спадщини він отримав поштою для подальшого передання нотаріусу, та того, що у спадковій справі відсутній поштовий конверт на підтвердження того, що заява [PERSON] від 08 жовтня 2021 року надійшла до приватного нотаріуса Десятниченка О.В. поштою, суд виснує, що заяву [PERSON] від 08 жовтня 2021 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] було подано приватному нотаріусу від імені спадкоємця [PERSON] саме її представником [PERSON] . Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (в редакції, яка була чинною станом на 21 жовтня 2021 року) передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Згідно з 3.11. пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. На підставі заяви [PERSON] від 08 жовтня 2021 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченком О.В. було відкрито 21 жовтня 2021 року спадкову справу № 21/2021, час реєстрації справи 16-38 год., про що на заяві зроблений відповідний запис. Вказана заява зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 55. Реєстрація спадкової справи № 21/2021 в Спадковому реєстрі підтверджується відповідним витягом № 66939614 від 21 жовтня 2021 року, час 16-39 год. Примірник такого витягу був виданий представнику спадкоємця. Відкриттю спадкової справи перебувало отримання приватним нотаріусом інформаційної довідки № 66939534 від 21 жовтня 2021 року, час 16-36 год., зі Спадкового реєстру щодо наявності відкритих спадкових справи та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] . Отже, досліджені докази свідчать про те, що спадкоємцем [PERSON] була подана заява про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] і така заява приватним нотаріусом була прийнята, зареєстрована та на її підставі заведена спадкова справа. В іншому випадку, уразі пропуску спадкодавцем строку на прийняття спадщини, нотаріус повинен був відмовити представнику [PERSON] [PERSON] у прийнятті заяви спадкоємця про прийняття спадщини та повернути її без реєстрації. Тому у вирішення даної справи суд виходить з того факту, що [PERSON] заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] була подана нотаріусу. До оцінки дій приватного нотаріуса щодо їх відповідності чинному законодавству суд не вдається, оскільки позивачем не заявлені вимоги щодо оскарження нотаріальних дій, вчинених приватним нотаріусом Десятниченком О.В. Те, що приватним нотаріусом були розпочаті дії, спрямовані на підготовку до видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вказують матеріали спадкової справи. Так, підпунктом 5.1 пункту 5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (в редакції, яка була чинною станом на 21 жовтня 2021 року) передбачено, що при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Приватним нотаріусом Десятниченком О.В. 21 жовтня 2021 року о 16-41 год. була отримана інформаційна довідка зі Спадкової реєстру № 66939667 щодо реєстрації заповіту [PERSON] від 20 жовтня 2020 року та його чинності на час її смерті. Також приватним нотаріусом був направлений запит № 103 від 20 грудня 2021 року до компетентних органів з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання спадкодавця [PERSON] та інших осіб разом з нею. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Десятниченка О.В. від 21 грудня 2021 року, до нотаріуса звернувся [PERSON] представник [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та роз`яснено право на протязі трьох років оскаржити відмову у вчиненні нотаріальної дії до суду. Постанову нотаріуса позивач та її представник в судовому порядку не оскаржували. Таким чином досліджені докази свідчать про те, що приватним нотаріусом 21 грудня 2021 року, тобто через два місяці після реєстрації заяви про прийняття спадщини за заповітом, було відмовлено позивачу [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що представником спадкоємця було подано приватному нотаріусу відповідну заяву. У такому випадку ефективним способом захистку прав [PERSON] , як спадкоємця за заповітом, є саме звернення до суду за правилами позовного провадження з вимогами про визнання права на спадщину. Але позивач з такими вимогами не зверталась. Отже, враховуючи той факт, що позивач вже реалізувала своє право на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , суд не вбачає підстав для визначення додаткового строку для подання ще однієї заяви прийняття спадщини за заповітом. Тому в задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed