Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частину майна. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 24.09.2014\~року він\~перебував у\~зареєстрованому шлюбі\~з [PERSON] .\~На підставі\~рішення Березанського\~міського суду\~Київської області\~від 22.08.2022 року,\~справа №\~356/243/22\~,\~шлюб між\~позивачем та\~відповідачем розірвано. За час\~перебування в\~шлюбі,\~позивачем та\~відповідачем було\~побудовано житловий\~будинок,\~що знаходиться за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~рік побудови\~2018. Право власності\~на даний\~житловий будинок\~було зареєстровано\~за відповідачкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається\~з даного\~витягу,\~право власності\~на будинок\~було зареєстроване [PERSON] ,\~державним реєстратором\~виконавчого комітету\~Березанської міської\~ради Київської\~області.\~Підставою реєстрації\~є декларація\~про готовність\~об`єкта до експлуатації,\~серія та\~номер КС\~141181510237,\~виданий 31.05.2018,\~видавник Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області. Таким чином даний житловий будинок є спільним майном подружжя. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача у справі по питанню розподілу вказаного вище нерухомого майна, як спільного майна подружжя, шляхом укладення відповідного договору, проте між ними не досягнуто згоди в даному питанні. Відтак, право розпорядження позивача вказаним вище майном обмежене через відсутність згоди відповідача на його поділ в позасудовому порядку. Щодо поділу земельної ділянки,позивач вказав таке. Так,\~спірний житловий\~будинок,\~який є\~спільним майном\~подружжя сторін\~по справі,\~розташований на\~земельній ділянці,\~за адресою\~ [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачці. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка з кадастровим номером 3210400000:03:002:0279, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Підстава виникнення права власності витяг з рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам, серія та номер: 239-27-7 виданий 26.12.2016 Березанською міською радою Київської області. Таким чином, вирішуючи спір у частині поділу земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, слід застосувати положення частини першої статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Враховуючи наведені положення норм матеріального права, слід дійти висновку, що хоча спірна земельна ділянка і набута у власність відповідачем в порядку безоплатної приватизації, однак оскільки на ній знаходиться будинок, який є спільною власністю подружжя та який підлягає поділу, то до позивача переходить право власності на дану земельну ділянку у розмірі частки права власності спільного будинку відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Таким чином,\~з урахуванням\~редакції позовної\~заяви,\~поданої представником\~позивача через\~систему «Електронний\~суд» 05.08.2024,\~позивач просить\~суд визнати житловий будинок, що знаходиться з адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на земельної ділянки з кадастровим номером 3210400000:03:002:0279, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 06.08.2024 було залишено вказану вище позовну заяву без руху. 19.08.2024 ухвалою Березанського міського суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частину майна. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. 14.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті, про що винесено відповідну ухвалу суду. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання, до суду не з`явився. Представник позивача адвокат Чередніченко Н.В. 12.03.2025 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Терес О.В. на адресу електронної пошти суду надіслала датовану 11.03.2025 заяву (зареєстровано канцелярією суду за вх. № Еп-270 від 12.03.2025), у якій зазначила, що відповідач [PERSON] просить суд розглянути справу № 356/546/24 у її відсутність, а також її представник адвокат Терес О.В. просить суд теж розглядати справу без її участі. Відводів складу суду у відповідача та представника відповідача немає. Відповідач [PERSON] та її представник Терес О.В. довіряють складу суду та сподіваються на ухвалення судом справедливого рішення по справі (а.с. 115). Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та не подала відзив на позовну заяву. Згідно з\~ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. 12.03.2025 у судовому засіданні суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення до 17.03.2025 до 14 години 00 хвилин. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 вересня 2014 року, виданого 24.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 24 вересня 2014 року зареєстрували шлюб, про що 24.09.2014 було зроблено відповідний актовий запис за № 138. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копії заочного рішення Березанського міського суду Київської області від 22.08.2022 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 138 розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.09.2022 (а.с. 12-13). Згідно з копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00045097627 від 20.05.2024, [PERSON] та [PERSON] 24 вересня 2014 року зареєстрували шлюб, про що 24.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, було складено відповідний актовий запис за № 138. 23.09.2022 до Державного реєстру актів цивільного стану громадян було внесено запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Березанського міського суду Київської області від 22.08.2022 у справі № 356/243/22 (а.с. 25-26). Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 126820146 від 08.06.2018, житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1571456832104, за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер 3210400000:03:002:0279, реєстраційний номер: 1504204932104, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0,1 га, належить на праві приватної власності [PERSON] , розмір частки: 1, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41499637 від 08.06.2018 (а.с. 22). Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 116706001 від 12.03.2018, земельна ділянка кадастровий номер 3210400000:03:002:0279, реєстраційний номер: 1504204932104, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0,1 га, адреса: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , розмір частки: 1, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40066757 від 12.03.2018 (а.с. 23). До позовної заяви долучено копію витягу з Рішення Березанської міської ради Київської області від 26.12.2016 № 239-27-VII, відповідно до якого [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та передачі земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистого селянського господарства, адреса земельної ділянки: [ADDRESS] (а.с. 24). Крім того матеріали справи містять копію технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , паспорт виготовлено станом на 11.05.2018 (а.с. 14-18); копію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (а.с. 19-20). Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовий режим права спільної сумісної власності подружжя врегульований Главою 8 Сімейного кодексу України. Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Тлумачення статті 60\~СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як передбачено статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Як визначено ч. 1 ст. 71 СК України майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Згідно з\~ч.\~1,\~3\~ст.\~368\~ЦК України\~спільна власність\~двох або\~більше осіб\~без визначення\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною сумісною\~власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті (ч. 1 ст. 120 ЗК України). Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із державного земельного фонду, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності дружини або чоловіка, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 дійшла висновку, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, необхідно враховувати те, що норма статті 120\~ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства». У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Враховуючи наведені положення норм матеріального права, суд дійшов висновку, що хоча спірна земельна ділянка і набута у власність [PERSON] в порядку безоплатної приватизації, однак оскільки на ній знаходиться будинок, який є спільною власністю подружжя та який підлягає поділу, то до позивача [PERSON] переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності спільного будинку відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. В ході судового розгляду не здобуто доказів того, що майно, право власності на частину якого просить визнати за ним позивач, не належить до спільної сумісної власності подружжя, судом встановлено, що вказане майно було набуте [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , відсутні докази того, що це майно набуте нею на підставі договору дарування або в порядку спадкування; чи за кошти, які належали [PERSON] будинок та земельна ділянка не є речами індивідуального користування. Відповідач щодо заявлених до неї позовних вимог не надала жодних заперечень, не навела обставин, на які вона б посилалася як на підставу своїх заперечень, не надала доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна подружжя, не подала відзиву на позов. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю II групи. Відповідно до п. 2, 9, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно - вартістю майна, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог - загальною сумою всіх вимог. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Загальна сума позовних вимог становить 1 244 957 грн+622 479 грн+31950 грн = 1 899 386 грн. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024 визначений Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік" і складає 3028 грн. Таким чином максимальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, не може перевищувати 3028 грн*5=15140 грн. Отже, з огляду на задоволення позову з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 140 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved