Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 35230,00 грн., інфляційні втрати 7856,29 грн., 3% річних 2142,76 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 26.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний Договір №5130205 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 13\~000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника. 26.12.2021 кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. Відповідач не виконав свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та сплати процентів. Останнім нараховані відсотки в сумі 22230,00 грн. Право вимоги за кредитним договором №5130205 перейшло до позивача на підставі укладеного 18.04.2023 договору факторингу №18.04/23-Ф. Позивачем нараховані відсотки в межах строку дії договору за ставкою 1,90% в розмірі 22230,00 грн. Заборгованість відповідача по кредитному договору №5130205 не сплачена та складає 13\~000,00 грн тіло кредиту, 22230,00 грн нараховані проценти, а всього 35230,00 грн. Вказану суму боргу, а також інфляційні втрати у розмірі 7856,29 грн, 3% річних у розмірі 2142,76 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Позиція відповідача У встановлений судом строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 18.04.2024 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Широківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості. 01.05.2024 ухвалою судді постановлено відкрити провадження у справі, розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 08.07.2024 ухвалою судді постановлено перейти до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.07.2024 на підставі розпорядження №1037 в.о. голови суду цивільну справу було передано до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 12.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області справу прийнято до свого провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.12.2024 на виконання ухвали суду від 18.11.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду інформацію про емітовану на ім`я відповідача карту. 22.01.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про зміну назви позивача. 04.03.2025 ухвалою суду було задоволено заяву представника позивача про зміну найменування позивача. Інших заяв, клопотань від учасників не надходило. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Позивач надав суду заяву від 22.01.2025, в якій просить справу розглядати без участі його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Судові повістки та копія ухвали про прийняття справи до провадження від 12.08.2024 направлялись судом за вказаним в позові місцем проживання відповідача, але були повернуті до суду. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, правом надання відзиву на позов не скористалась, будь-яких заяв, клопотань від неї не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. 26.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний Договір №5130205 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 13\~000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника. Відповідно до п.1.1 Договору, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. В договорі погоджені такі умови: сума кредиту - 13 000 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1,90% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 20 410,00 грн. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Також відповідачем електронним підписом підписано таблиця обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, який містить умови аналогічні Договору. Листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.12.2024 підтверджується зарахування коштів [PERSON] на картку № [NUMBER] 26.11.2021 у сумі 13000,00 грн, інформація про платника відсутня. Із картки обліку договору (розрахунку заборгованості) видно, що в період з 26.11.2021 по 17.04.2023 відповідачем не вносились кошти на погашення основного боргу та процентів. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №5130205. Про переуступку права вимоги було повідомлено відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену останньою при укладенні кредитного договору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~-\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Згідно\~зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. Відповідно до ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд вважає доведеним факт укладення договору між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», про що свідчить наявність електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А531361». Згідно з довідкою від платіжного провайдера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» операція з переказу коштів на платіжну картку відповідача, зазначену в кредитному договорі, у сумі 13000 грн виконана успішно. Незважаючи на те, що суд не бере до уваги вказаний документ, як такий, що має самостійне доказове значення, водночас з витребуваних судом доказів видно, що на рахунок [PERSON] , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 26.11.2021 дійсно здійснено переказ коштів на суму 13000 гривень, що свідчить про виконання кредитодавцем умов кредитного договору. Відповілач не виконала зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернула, відсотки за користування такими коштами не сплатила, заборгованість погашена не була. Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування того, що він в електронному режимі підписував договір про споживчий кредит, отримував кредитні кошти та користувався ними, а також щодо суми заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі - не надав. Отже, обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. З урахуванням приписів частини першої\~статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підлягають стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Відповідно до приписів ст. ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як зазначено\~у постанові\~Верховного Суду\~від 13\~лютого 2019\~року у\~справі №756/2114/17,\~«при визначенні\~суми відшкодування\~суд має\~виходити з\~критеріїв реальності\~адвокатських витрат\~(встановлення\~їх дійсності\~та необхідності),\~і розумності\~їх розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи та\~фінансового стану\~сторін. При цьому, за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до\~матеріалів справи\~судові витрати\~позивача на\~професійну правничу\~допомогу становлять\~10000,00\~грн,\~які підтверджуються\~ копією договору про надання правової (правничої) допомоги, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, детальним описом наданих послуг, із зазначенням витраченого часу; рахунком на оплату. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат, що вже понесені на правничу допомогу. Розмір витрат, про стягнення яких просить заявник, на думку суду, є завищеним щодо іншої сторони спору, а тому, зважаючи на те, що дана цивільна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а отже є справою незначної складності, обсяг наявних у ній матеріалів є не великим, підготовка документів у даній справі не потребувала значного часу та великого обсягу аналітичної роботи, у справі, з особистою участю представника позивача, не відбулось жодного судового засідання, а тому зменшення судом суми відшкодування витрат на правничу допомогу до 6000 гривень відповідатиме принципу розумності та реальності витрат.

Outcome: partial