Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010 року, під час якого у них народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Однак 11 лютого 2015 року шлюб між сторонами був розірваний рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу. Також рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця на утримання спільної для сторін доньки, [PERSON] , до її повноліття. При цьому на час ухвалення вказаного рішення відповідач не працював, тому його матеріальний стан був незадовільний, внаслідок чого аліменти були стягнуті в твердій грошовій сумі в мінімальному розмірі. Однак у даний час матеріальний стан відповідача змінився, оскільки він є військовослужбовцем ЗСУ, отримуючи стабільну зарплату. В той же час вона працює інспектором полку патрульної поліції в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області. Доньці на даний час виповнилось 12 роки, потреби на утримання якої зростають, яка навчається у школі, а також відвідує спортивну секцію з плавання. Отже, аліментів від батька дитини недостатньо для того, щоб надавати доньці повноцінне матеріальне утримання, забезпечуючи її духовний розвиток. Зараз аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. на місяць є менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 1 січня 2024 року складає для дитини віком від 6 років до 18 років в розмірі 3196 грн. Таким чином, зважаючи на законодавчо змінений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також збільшення вікових потреб дитини з часу присудження аліментів у 2014 році, їх розмір, визначений рішенням суду від 19 грудня 2014 року, не може задовольнити необхідні потреби дитини, та не відповідає вимогам ст. 141 СК України стосовно рівності обов`язків батьків відносно дитини. На підставі викладеного просила суд змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2014 року, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , зі стягнення в твердій грошовій сумі 1000 грн. на 1/4 частку з усіх видів доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня подання позову до суду. Позивачка до судового засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням провести розгляд справи без її участі, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову. Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, надавши вдруге клопотання з проханням відкласти розгляд справи через проходження ним лікування. При цьому у передбачений законом строк відповідач відзив на позов не надав. У цьому сенсі суд вказує, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; а також першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В той же час згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. З огляду на викладене, суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи, належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки. Отже, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13. Таким чином, з огляду на викладене обґрунтування суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи за позовом [PERSON] про стягнення аліментів через неявку відповідача, [PERSON] , відсутні. На підставі переліченого вмотивування суд дійшов переконання про можливість провести розгляд справи за відсутності [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010 року до 24 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 658 від 18 вересня 2010 року, виданим Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, а також рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 лютого 2015 року, яке набуло чинності 24 лютого 2015 року. Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 11 грудня 2012 року Тернівським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 887 від 11 грудня 2012 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 19 грудня 2014 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що також підтверджується копією виконавчого листа, виданого на виконання вказаного рішення суду від 19 грудня 2014 року, який перебуває на виконанні Покровського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 46116091 від 20.01.2015 року та довідкою такого відділу виконавчої служби від 26.11.2024 року. Судом також було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із матір`ю, [PERSON] , по [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Реєстру Криворізької територіальної громади від 4 лютого 2025 року. Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК за\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.При цьому спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому в новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2018 року по справі № 372/2393/17. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить з 1 січня 2025 року: для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн., а для працездатних осіб 3028 грн. Суд на підставі наведеного зазначає, що визначений рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року розмір аліментів у твердій грошовій сумі не відповідає мінімально гарантованому законом розміру аліментів на малолітню доньку сторін, [PERSON] . Таким чином суд дійшов висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи право того з батьків, з яким така дитина проживає, вирішувати питання щодо зміни способу стягнення аліментів. Суд при цьому вказує, що загальновизнаним є розмір аліментів на одну дитину, що дорівнює 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, що підтверджується положеннями п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК та ч. 5 ст. 183 СК. Суд, зважаючи на встановлені обставини справи, враховуючи право дитини, [PERSON] , [INFO] , на належне матеріальне забезпечення від її батька, на яку він зобов`язаний сплачувати аліменти за законом, виходячи з загальновизнаного розміру аліментів на утримання однієї дитини, визначеного ст. 161 ЦПК, для захисту прав неповнолітньої дитини та інтересів стягувача аліментів дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог. Отже, оскільки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини, маючи працездатний вік, то з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи відсутність відзиву на позов, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та до досягнення дитиною повноліття. При цьому на підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд вказує, що в новому розмірі аліменти повинні сплачуватись саме з дня набрання законної сили рішенням про зміну способу та розміру аліментів.

Outcome: approved