Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , в якому створено та діє ОСББ «Луцьке кільце». Останній здійснює утримання та обслуговування будинку. Власники квартир зобов`язані відповідно до законодавства, Статуту та рішення загальних зборів ОСББ вносити внески на утримання, технічне обслуговування будинку та прибудинкової території. Внаслідок невиконання зобов`язання відповідачем перед позивачем утворилася заборгованість по внесках. Станом на дату звернення до суду боржник свій борг по внескам на утримання багатоквартирного будинку не сплачує, як наслідок з метою захисту інтересів інших співвласників щодо належного утримання будинку вимушені звернутися з даним позовом до суду. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача наявну заборгованість; витрати на правову допомогу та судовий збір. Ухвалою від 27 вересня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 31.10.2022 року на адресу суду надійшло письмове клопотання від відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану в Україні та повернення відповідача із Збройних сил України. З поданої заяви вбачається, що відповідач з 25.02.2022 р. був призваний до складу Збройних Сил України, як старший лейтенант військової частини в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 25.02.2022 р. № 38. Ухвалою суду від 01.11.2022 року провадження у вказаній справі було зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України. Ухвалою суду від 22.08.2023 року провадження у вказаній справі було відновлено та запропоновано відповідачу надати достатні докази, чи він залучений до безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. 11.09.2023 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про відкладення розгляду справи. 11.09.2023 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Шендери О.М. про розгляд справи без участі сторони позивача. Позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 10.10.2023 року відповідач подав до суду заяву про зупинення провадження у справі. До заяви відповідачем була подана довідка від 09 жовтня 2023 року, яка видана військовою частиною старшому лейтенанту [PERSON] про те, що з 04.04.2022 року по теперішній час він приймає участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за межами Рівненського гарнізону. Ухвалою суду від 10.10.2023 року провадження у вказаній справі було зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України. 28.01.2025 року представник позивача - адвокат Шендера О.М. подала до суду клопотання про поновлення провадження у справі. Ухвалою суду від 28.01.2025 року провадження у вказаній справі було відновлено з метою з`ясування обставин для наявності чи відсутності розгляду справи; справу призначено до судового розгляду. 29.01.2025 року відповідач подав до суду заяву про долучення доказів. Долучив до матеріалів справи копію довідки від 23 січня 2023 року № 1488/87, яка видана військовою частиною старшому лейтенанту [PERSON] про те, що з 04.04.2022 року по теперішній час він приймає участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за межами Рівненського гарнізону. 04.02.2025 року представник позивача - адвокат Шендера О.М. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. 26.02.2025 року відповідач подав до суду заяву про зупинення провадження у справі до припинення відповідача перебувати в складі Збройних Сил України. До заяви була подана копія довідки від 23 січня 2023 року № 1488/87, яка видана військовою частиною старшому лейтенанту [PERSON] про те, що з 04.04.2022 року по теперішній час він приймає участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за межами Рівненського гарнізону. 04.03.2025 року представник позивача - адвокат Шендера О.М. подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Проти зупинення провадження заперечує. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без їх участі. Позов підтримує, просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить зупинити провадження у справі. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Суд розглянув усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Відтак, суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч. 2, 3 та 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено в судовому засіданні, 19 вересня 2016 року внесено запис в Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадський формувань про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ", код ЄДРПОУ 40841859 адреса: 33024, Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 446 А. ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ" є неприбутковою організацією, що підтверджується рішенням № 1617164600832-329 від 20.09.2016 р. Багатоквартирний будинок прийнятий на утримання від ЖКП «Сонячне» 31.10.2016 р. [PERSON] проживає та є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідно, відповідач є співвласником багатоквартирного будинку в розумінні Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ". Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Рішенням загальних зборів ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ", викладеним у протоколі № 2 від 18 жовтня 2016 року, затверджено внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території в розмірі 1,50 грн. за 1 кв.м. Рішенням загальних зборів ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ", викладеним у протоколі від 30 листопада 2018 року, затверджено внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території в розмірі 3,00 грн. за 1 кв.м. з 01 грудня 2018р. Рішенням загальних зборів ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ", викладеним у протоколі № 1/08- 21 від 30 серпня 2021 року, затверджено внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території в розмірі 3,00 грн. за 1 кв.м. з 01 грудня 2018р. Так, внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі в 10 296, 25 (десять тисяч двісті дев`яносто шість грн. 25 коп.) гривень, що підтверджується довідкою про розмір заборгованості по внесках відповідача станом на 01.09.2022 р. 13.11.2021 р. відповідачу надіслано вимога про оплату боргу. Вказана вимога залишена без відповіді та задоволення, борг не оплачений. 15.12.2021 р. Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 570/5522/21 винесено судовий наказ про стягнення боргу з [PERSON] про стягнення боргу у сумі 7621 ,25 грн, та судових витрат. За заявою боржника вищевказаний судовий наказ Рівненським районним судом Рівненської області скасовано. Відповідно до розрахунку заборгованості по внеску на утримання будинком квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.01.2025 року сума боргу становить 17 786 грн. 25 коп. Станом на дату ухвалення рішення відповідач свій борг за внесками на утримання багатоквартирного будинку не сплатив. Норми законодавства, які застосовує суд. Відповідно до ст. 15 Закону України " Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ", співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, виконувати рішення статутних органів прийняті у межах їхніх повноважень; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівною законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів технічного переоснащення приміщень або їх частин. Статтею 151 Житлового Кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. Відповідно до ст. 4 Закону України " Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Статуту ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", діяльність об`єднань і асоціацій регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельним кодексами України, іншими нормативно- правовими актами та статутом об`єднання, асоціації. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Крім того, чинним законодавством України про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не передбачено укладання договорів між ОСББ та співвласниками багатоквартирного будинку, а внески по утриманню будинку та прибудинкової території та внески до ремонтного фонд (послуги по утриманню будинку та прибудинкової території та ремонту багатоквартирного будинку відносяться до житлових послуг, які надаються ОСББ самостійно (власними силами] встановлюються рішенням загальних зборів ОСББ. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішення загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексу України в частині господарчого забезпечення діяльності не господарюючих суб`єктів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. Відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших співвласників ОСББ і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках за житлові послуги примусовому порядку. Статтею 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності здійснюються відповідно до законодавства України. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання має право відповідно до законодавства та статут об`єднання: виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у том числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати для виконання статутних завдань господарче забезпечення діяльності об`єднання в порядку, визначеному законом; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", для забезпечення виконання власниками приміщень свої обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Відповідно до\~ст.\~10\~ЗУ "Про\~об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку"\~та пункту\~3 розділу 3 Статуту ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ", до виключної компетенції загальних зборів відноситься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Статутом ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ" передбачено, що рішення щодо визначення розміру витрат на утримання багатоквартирного будинку вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники більшої половини від загальної кількості усіх співвласників (пункт 7 розділу 3 статуту ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ"), Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання, ст.610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, Відповідач вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово- комунальних послуг віднесено: 1) утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо- будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; 2) купівля електричної енергії для забезпечення спільного майна багатоквартирного будинку; 3) поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до положення ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності багатоквартирного будинку", витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку. Не використання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно з ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Згідно ст. 67, ч, 1 ст. 68 Житлового кодексу України, ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" - утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників. Квартиронаймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором чи законом. Щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Частиною 3 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008(далі - Положення). Пункт 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу. Частиною 1 ст. 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Така правова позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 21.12.2022 у справі № 456/2541/19. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»(із змінами), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102/ІХ «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» по всій території України запроваджений воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи». У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі». Верховний Суд також сформулював аналогічну правову позицію у постанові від 29 серпня 2022 у справі №461/5209/19, за якою для зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, беруть участь у виконанні бойових завдань. Судом встановлено, що надана копія довідки № 1488/87 від 23 січня 2025 року за підписом командира військової частини [NUMBER] не є достатнім доказом, що відповідач [PERSON] залучений до безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, бере участь у виконанні бойових завдань. В обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі відповідач не зазначив, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період його знаходження на військовій службі, враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав. Тому, у задоволенні клопотання про чергове зупинення провадження у справі слід відмовити. Щодо написання назви країни «Російська Федерація» у тексті рішення суду з великої букви. Національна комісія зі стандартів державної мови, взявши до уваги звернення в соціальних мережах Віцепрем`єр-міністра-Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Ірини Верещук про написання назви країни-агресора з малої букви, на засіданні від 15.09.2023 (протокол № 83) обговорила це питання і з урахуванням офіційних листів від Інституту української мови НАН України (вх. № 1396/23 від 14.09.2023), Інституту мовознавства імені О. О. Потебні НАН України (вх № 1404/23 від 15.09.2023) повідомляє, що написання назв «російська федерація», «росія», «москва», «московія», «московське царство», «російська імперія»», «державна дума рф» тощо з малої букви можна не кваліфікувати як відхилення від норм української мови в текстах неофіційного характеру (https://mova.gov.ua/news/napysannia-nazv-rosiiska-federatsiia). Оскільки рішення суду є текстом офіційного характеру, то суд не може не врахувати відповідні роз`яснення Національної комісії зі стандартів державної мови щодо написання назви країни «Російська Федерація» у офіційному документі з великої букви. Висновки суду. Закон про ОСББ реалізує положення ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. В даному випадку зобов`язує саме спільна власність, яку необхідно утримувати, ремонтувати, поліпшувати незалежно від того, чи проживає фактично у своїй квартирі той чи інший співвласник або користується він нею чи ні. Зі свого боку позивач договірні зобов`язання виконує в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства України. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасності плати за отримані послуги належним чином не виконує, чим порушує вимоги статті 526 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності ж до статті 525 Цивільного кодексу України - односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При розгляді справи суд детально дослідив подані сторонами докази, навів аргументацію щодо прийняття до уваги тих чи інших доводів сторін або відхилення зазначених ними аргументів. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263\~ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно розрахунку представника позивача, за період з листопада 2016 року по грудень 2024 року за відповідачем рахується заборгованість по внескам на утримання утриманням будинку в сумі 17 786 грн. 25 коп. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за послуги утримання будинку в повному обсязі. Розподіл судових витрат. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 481,00 грн. При зверненні з позовом у позовній заяві було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 грн. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між ОСББ "ЛУЦЬКЕ КІЛЬЦЕ" та адвокатським бюро "Шендера та партнери", в особі адвоката Шендери О.М. укладено договір про надання правничої допомоги № 6/11 від 22.11.2021. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Саме такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19. На виконання вимог ЦПК України представником позивача були подані: копія договору № 6/11 про надання правової допомоги від 22.11.2021 року; копія акту про підтвердження факту надання правничої допомоги (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг); копії платіжних доручень № 322 від 22 листопада 2021 року та № 394 від 12 вересня 2022 року. Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. Відповідно до змісту ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наведеного наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача як судового збору в сумі 2481грн. , так і витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Outcome: approved