Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач 17.04.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 330\~375,50 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 09.10.2022 по 20.03.2023 штаб-старшина [PERSON] проходи службу в 1 загоні морської охорони на посаді старшого розвідника начальника групи (водія) групи автомобільного забезпечення оперативно-розшукових підрозділів регіонального відділення автотехнічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення (берегової бази). 21.10.2022 приблизно о 13:30 год відповідач, керуючи службовим автомобілем Renault Express НН 506 В, рухаючись по вул. Сєровій, не надав перевагу у русі автомобілю Ford Fusion, номерний знак [NUMBER] , який рухаючись по вул. Розкидайлівській також виїхав на перехрестя з вул. Сєрова та скоїв з ним зіткнення. Свою провину відповідач визнав та був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП постановою Приморського районного суду м.Одеси від 21.11.2022 у справі №522/15729/22. 12.01.2023 власник пошкодженого автомобіля Ford Fusion, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до в/ч [NUMBER] про стягнення шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 у справі №522/914/23 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 307\~550 грн та судовий збір у розмірі 3\~075,50 грн. Додатковим рішенням від 26.09.2023 стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 19\~750 грн. Позивач виконав рішення суду та сплатив [PERSON] грошову суму у розмірі 330\~375,50 грн, тому отримав право регресної вимоги до працівника з вини якого було заподіяну шкоду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2024, справа була передана судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою судді Свяченої Ю.Б. від 22.04.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.18-19). До суду 21.10.2024 надійшла заява [PERSON] про визнання позову (а.с.66). До суду 28.10.2024 надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь позивача: - грошові кошти виплачені на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 по справі №522/914/23 у розмірі 307\~550,50 грн в порядку регресу; - грошові кошти виплачені на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 по справі №522/914/23 у розмірі 3\~075,50 грн (судовий збір) в порядку регресу; - грошові кошти виплачені на виконання додаткового рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26.06.2023 у розмірі 19\~750 грн; - судові витрати у розмірі 4\~956 грн (а.с.72). Сукупний розмір заявлених первинних позовних вимог змінився на 50 копійок, в позові позивач просив стягнути 330\~375,50 грн, в заяві про уточнення просить стягнути кошти в загальному розмірі 330\~376 грн. На підставі розпорядження Приморського районного суду м. Одеси №83/25 від 16.01.2025 на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17.12.2024 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з поданням заяви про відставку», по справі було проведено 17.01.2025 повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа була передана судді Бондарю В.Я. У період з 20.01.2025 по 22.01.2025 суддя Бондар В.Я. перебував у відпустці, у зв`язку з чим справа передана судді 23.01.2025. Ухвалою від 23.01.2025 справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я., прийнято до розгляду заяву Військової частини [NUMBER] про уточнення позовних вимог, яка по суті є заявою про збільшення позовних вимог. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 11.03.2025. У судове засідання 11.03.2025 2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Представник позивача [PERSON] 11.03.2025 звернувся до суду 11.03.2025 з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Заяву про уточнення позовних вимог просив залишити без розгляду. На підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України заяву по уточнення позовних вимог слід залишити без розгляду. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 17 березня 2025 року. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що заява про визнання позову не суперечить закону, а позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2022 року приблизно о 13:30 год з вини водія [PERSON] , який керував транспортним засобом Renault Express, державний номерний знак [NUMBER] , сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої механічні пошкодження отримав транспортний засіб Ford Fusion, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2022 року у справі №522/15729/22 [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.45-46). Автомобіль Renault Express, державний номерний знак [NUMBER] , на час ДТП був власністю [NUMBER] загону морської охорони та перебував без страхового полісу (а.с.61). [PERSON] наказом №419-ОС командира [NUMBER] загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 09.10.2020, зарахований до списку особового складу та призначений на посаду старшого розвідника начальника групи (водія) групи автомобільного забезпечення оперативно-розшукових підрозділів регіонального управління відділення автотехнічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення (берегової бази) (а.с.6). Наказом №75-ОС від 20.03.2023 командира [NUMBER] загону морської охорони Державної прикордонної служби України, [PERSON] виключено зі списку особового складу (а.с.7). Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.06.2023 у справі №522/914/23 стягнуто з Військової частин № [NUMBER] ( [INFO] ) на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 307\~550 грн та судовий збір у розмірі 3\~075,50 грн (а.с.8). Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26.09.2023 у справі №522/914/23 стягнуто з Військової частин № [NUMBER] ( [INFO] ) на користь [PERSON] судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 19\~750 грн (а.с.9-10). Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.06.2023 не оскаржувалося, а додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26.09.2023 залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2024 (а.с.11). 12.07.2023 В/ч [NUMBER] перевела на рахунок [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП на ім`я [PERSON] на виконання рішення від 23.06.2023 по справі №522/914/23, у розмірі 307\~550 грн, про що свідчить платіжна інструкція №950 від 12.07.2023 (а.с.12). 26.07.2023 В/ч [NUMBER] перевела на рахунок [PERSON] відшкодування судового збору на ім`я [PERSON] на виконання рішення від 23.06.2023 по справі №522/914/23, у розмірі 3\~075,50 грн, про що свідчить платіжна інструкція №1055 від 26.07.2023 (а.с.13). 05.04.2024 В/ч [NUMBER] перевела на рахунок [PERSON] відшкодування витрат на професійну правову допомогу на ім`я [PERSON] на виконання рішення від 26.09.2023 по справі №522/914/23, у розмірі 19 750 грн, про що свідчить платіжна інструкція №687 від 05.04.2024 (а.с.14). Таким чином, позивач сплатив [PERSON] на виконання рішення та додаткового рішення суду про стягнення шкоди спричиненої внаслідок ДТП грошові кошти у загальному розмірі 330\~375,50 грн. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). За змістом частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 1188 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191ЦК). Згідно ч.5 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Підставою даної позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки Військова частина [NUMBER] виконало обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди на підставі норм ЦК України, позивач отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач під час вчинення правопорушення проходив службу у ВЧ [NUMBER] , виконував службові обов`язки, згодом був визнаний винним у вчиненні вказаного правопорушення; встановивши, що право зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача 330\~375,50 грн, тобто розмір фактично виплаченого відшкодування майнового збитку, судовий збір та витрати на правову допомогу, які стягнуті з Військової частини [NUMBER] у справі № 522/914/23. Відповідно положень статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Відтак, оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подані позову судовий збір у розмірі 4\~956 грн (а.с.15). На підставі викладеного та

Outcome: approved