Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 20.12.2023 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір №16525-12/2023, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. 29.04.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №29042024-1, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №16525-12/2023 в розмірі 17500 грн, з яких: 5000 грн\~- сума заборгованості за основною сумою боргу; 12500 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачеві права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування штрафних санкцій. Оскільки відповідач в добровільному порядку виниклу заборгованість не погашає, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №16525-12/2023 від 20.12.2023 в розмірі 17500 грн, з яких: 5000 грн\~- сума заборгованості за основною сумою боргу; 12500 грн - сума заборгованості за відсотками. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Відповідачем подано суду відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не визнаються, виходячи з такого. Відповідач зазначає, що наданий позивачем кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», відсутнє підтвердження його підписання електронним підписом відповідача, а також будь-яке підтвердження щодо прийняття сторонами суттєвих умов договору. Крім того, немає посилання на ліцензію про надання фінансових послуг. Незрозуміло з ким укладено договір та чи набув позивач право вимоги за договором, оскільки позивач обумовлює своє право вимоги договором факторингу. У наданому до суду договорі жодне посилання на відповідача відсутнє. Таке посилання нібито містить додаток №1 до договору факторингу, а саме, реєстр боржників, проте сторонами він не підписаний, відсутні відбитки печатки. Протиріччя в документах щодо укладеного договору, а також відсутність документів, які б належним чином підтвердили передання такого боргу, вказують на те, що позивач жодним чином не набув право вимоги за нікчемним договором. Розрахунок, наданий суду будь-яких розрахунків не містить. Зазначає, що тільки банківська виписка має статус первинного документу. Згідно з Переліком типових документів, затверджених наказом Мінюсту від 12.04.2012, №578/5, до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок. Позивач жодним чином не підтвердив передачу коштів відповідачу, оскільки матеріали справи не містять квитанції, з якої б вбачалося, що кошти з рахунку кредитора були перераховані на рахунок відповідача. Договір про надання фінансового кредиту №16525-12/2023 від 20.12.2023, а також інші документи, додані до позову, не містять підпису відповідача. На думку відповідача, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У зв`язку з вищевикладеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У наданій до суду відповіді, позивач заперечував проти доводів відзиву. Зазначив, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Для укладення електронного кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Акцентував на тому, що саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора та підписавши договір з використанням одноразового паролю-ідентифікатора. Укладення кредитного договору онлайн знаходиться в рамках правового поля України, сторони відповідають за невиконання своїх зобов`язань за електронним правочином в порядку, визначеному законодавством України або укладеним договором. Відповідач не погодився з розрахунками заборгованості, проте власного розрахунку до суду не подав, також ним не подано належних і допустимих доказів того, що кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок або того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. До суду не надходило клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 25.11.2024 до суду надійшли витребувані відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 27.11.2024 відкрите спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу право подати до суду заперечення на відповідь не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. 20.01.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. 30.01.2025 судом отримано відповідь на відзив позивача. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 20.12.2023 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №16525-12/2023, за умовами якого відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 5000 грн, шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] хх-хххх-3027, який зобов`язався повернути кредитодавцеві до 28.03.2024 або достроково, та сплатити проценти від суми кредиту за ставкою 2,50% в день згідно з графіком платежів, який є додатком №1 до договору. 29.04.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладений договір факторингу №29042024-1, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників. Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скраплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу підписаний сторонами договору 29.04.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29.04.2024 до договору факторингу №29042024-1 від 29.04.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 17500 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12500 грн - сума заборгованості за відсотками. Ця сума відображена й у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Контррозрахунку заборгованості за вказаним договором відповідачем не подавалося. V. Оцінка суду Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ч.ч.1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині 1\~статті 627 ЦК України\~зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої\~статті 639 ЦК України). Відповідно до ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - \~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Відповідно до ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини першої статті 638\~ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Враховуючи вищевикладене, а також те, що кредитнй договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, суд вважає, що укладання між сторонами спірного правочину підтверджене належними та допустимими доказами. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Як унормовано в\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зміст статей 610,612\~ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Всупереч умов укладеного кредитного договору №16525-12/2023 від 20.12.2023, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.\~514\~цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.516\~ЦК України визначене, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей\~1077,\~1078 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу(фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі\~статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою\~статті 1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» №29042024-1 від 29.04.2024 у встановленому порядку недійсним не визнаний, тобто в силу положень\~статті 204 ЦК України\~діє презумпція правомірності указаного правочину. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скраплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу підписаний сторонами договору 29.04.2024. З досліджених судом доказів вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право належного кредитора до відповідача [PERSON] за кредитним договором №16525-12/2023 від 20.12.2023 на загальну суму заборгованості в розмірі 17500 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000 грн, а також із заборгованості за відсотками в розмірі 12500 грн. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірним договором. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 17500 грн, який не спростований відповідачем. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та [PERSON] , який наданий позивачем, є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості. Заперечуючи щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] своїх розрахунків не навів, розмір заборгованості належними і допустимими доказами не спростував. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором, відтак, не може надати первинні банківські документи за договором про надання фінансового кредиту №16525-12/2023 від 20.12.2023, укладеним між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] , оскільки такі документи формуються, складаються та зберігаються первісним кредитором. Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно, з ч. 1\~ст.\~81 ЦПК України\~саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Доказів на підтвердження нездійснення переказу коштів ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на банківську картку [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №16525-12/2023 від 20.12.2023 відповідачем не подано. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд доходить висновку про стягнення з відповідача сум заборгованості за кредитним договором №16525-12/2023 в розмірі 17500 грн, з яких 5000 грн\~- сума заборгованості за основною сумою боргу; 12500 грн\~- сума заборгованості за відсотками відповідно до наданого позивачем розрахунку, оскільки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушує права та інтереси позивача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при пред`явленні позову судовий збір в сумі 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved