Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] , звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить суд: розірвати шлюб, зареєстрований 19 серпня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2209; після розірвання шлюбу залишити дівоче прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову зазначає, що 19 серпня 2017 року між сторонами зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2209. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є подружня зрада зі сторони відповідача, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. У позивача та відповідача відсутні спільні інтереси та наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. За таких обставин позивачка вбачає, що зберегти сім`ю та сімейні відносини з відповідачем неможливо. З відповідачем спільного господарства не ведеться. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Шлюбні відносини між сторонами припинились. За таких обставин шлюб між позивачем та відповідачем носить виключно формальний характер. Вважає за необхідне зазначити про те, що вжиття заходів щодо примирення подружжя не виправить стану їхніх шлюбних відносин. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 30 грудня 2024 року. 16 січня 2025 року Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог ухвали від 16 січня 2025 року про залишення позову без руху на адресу суду 21 січня 2025 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усуното. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. 05 лютого 2025 року через «Електронний суд» від позивача надійшла заява в якій вона вказує, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позовні вимоги, розгляд справи проводити за її відсутності. 05 лютого 2025 року через «Електронний суд» надійшла заява від відповідача [PERSON] в якій він вказує, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 19 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, серії [NUMBER] , актовий запис № 2209 (а.с. 3). Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] (а.с. 9). Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб між ними є формальним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим і суперечить їхнім інтересам. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд роз`яснює, що відповідно до п. п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку. Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу просила відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як вбачається із ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 0.0.4015824961.1 від 18 листопада 2024 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн. З огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору, що становить 605,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved