Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

15 січня 2024 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 квітня 2018 року зареєстрували шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, через що постійно виникали сварки. Позивач втратив почуття любові до дружини. Намагався налагодити сімейні стосунки заради сина, але безрезультатно. Шлюб носить формальний характер. З 2022 року сторони проживають окремо. Спілкуються лише в інтересах дитини. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. Згідно з ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2024 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2024 року справу передано за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О. Відповідно до ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 січня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з проходженням військової служби, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи заперечень не мав. Відповідачка також подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, на примирення не згодна; просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 27 квітня 2018 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 31); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 13). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 18 жовтня 2018 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 246 (а.с. 10). Подружжя проживає окремо. Спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позов визнала, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та порушуватиме інтереси сторін, суд доходить висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві відповідачка просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. З копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 30 грудня 2023 року, вбачається, що позивач [PERSON] є учасником бойових дій (а.с. 26-27). Відповідно до п. 13 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, а тому з урахуванням вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, ч.3\~ст.7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» з неї має бути стягнуто на користь держави 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved