Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Нельзін Максим Сергійович про визнання договору дарування удаваним, визнання нежитлове приміщення спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя та просив визнати договір дарування нежитлового приміщення [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. 21.06.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 3406, удаваним правочином; визнати нежитлове приміщення [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 ідеальній частині нежитлового приміщення [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. Позовні вимоги мотивував тим, що [PERSON] (надалі - позивач) та [PERSON] (надалі -відповідач-1) перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб зареєстровано 11 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 709. Від шлюбу спільних дітей не мають. Після реєстрації шлюбу деякий час мешкали в м. Бердянськ, Запорізької області, в подальшому подружжям було прийнято рішення переїхати мешкати до м. Ірпінь, Київської області. З метою придбання власного житла для проживання сім`ї в м. Ірпінь Київської області, [PERSON] [INFO] продав свою квартиру в м. Бердянськ Запорізької області, яка належала йому на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири ВРС №655859 від 05.06.2012 року. За продаж квартиру позивач отримав 290 000,00 гривен. Та 06.10.2012 року між позивачем, відповідачем-1 та [PERSON] (надалі - відповідач-2) було укладено попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку, а саме нежитлового приміщення №В2 загальною площею 54 кв.м, що знаходиться на цокольному поверсі в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , здача об`єкту повинна була відбутися в кінці ІІІ кварталу 2012 року тоді і повинен був укладений основний договір купівлі-продажу приміщення. В день підписання попереднього договору позивач сплатив відповідачу-2 грошові кошти в розмірі 203 829,00 гривен, що еквівалентно на момент підписання договору сумі 25 102 доларів США. Але будівництво будинку затягнулося і відповідач-2 отримав право власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] лише 13.03.2014 року. З серпня 2014 року позивач разом з відповідачем-1 стали мешкати за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №252 від 02.06.2020 року виданої головою правління ОСББ «ДОБРОРАД» Цихмейструк О.В. Відповідач-2 після отримання права власності на вищезазначене нежитлове приміщення ухилявся від підписання основного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. В листопаді 2019 року позивачу випадково стало відомо, що відповідач-1 за договором дарування від 21.06.2017 року отримала в дар від відповідача-2 нежитлове приміщення [ADDRESS] . Вказаний договір 21 червня 2017 року посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міської нотаріального округу Нельзіним М.С., та зареєстровано в реєстрі за №3406. Проте, договір дарування нежитлового приміщення позивач вважає удаваним правочином, оскільки укладений з метою приховання договору купівлі-продажу, щоб в подальшому уникнути сплати більш високої ставки державного мита. Через брак коштів за домовленістю сторін уклали договір дарування за умовами якого, [PERSON] (відповідач-1) отримала безоплатно у власність зазначене нежитлове приміщення. [PERSON] є сторонньою людиною для [PERSON] і до укладення договору сторони між собою ніяких стосунків не підтримували. [PERSON] мав намір продати нежитлове приміщення, що підтверджується укладеним попереднім договором від 06.10.2012 року, та за яке він отримав 25 102 доларів США. Позивач вважає хоч обдарованим по договору виступає лише [PERSON] (відповідач-1), однак насправді такий правочин вчинено в інтересах обох як відповідача-1 так і позивача, а також вважає, що укладений 21.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] договір дарування нежитлового приміщення по адресу: [ADDRESS] приміщення 57 був спрямований на приховання іншої угоди - договору купівлі-продажу нежитлового приміщення на користь [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 16 червня 2020 року звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дарування удаваним, визнання нежитлового приміщення спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, але 19.06.2020 року звернувся до того ж суду з заявою про відкликання заяви до відкриття провадження, дану заяву його змусила підписати відповідач-1 так як пообіцяла добровільно переоформити частину приміщення на ім`я позивача до 25 червня 2020 року, але своєї обіцянки не виконала, що і змусило його звернутися з цим позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020 року позов було передано на розгляд судді Саранюк Л.П. 05.08.2020 року судом було постановлено ухвалу про залишення позову без руху та надано 10-ти денний строк на усунення недоліків позовної заяви. 27.08.2020 року позивачем було направлено позовну заяву в новій редакції. Ухвалою суду від 03.09.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 14.09.2021 року № 1989/0/15-21 суддю Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] звільнено у відставку. Відповідно до витягу з розпорядження керівника апарату Шолкової Т.М. від 22.09.2021 року № 58 справу № 367/4134/20 передано на повторний автоматичний розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 року справу № 367/4134/20 передано для розгляду судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою суду від 20.10.2021 року було прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. 11.01.2023 року від представника відповідача-1 Чеховської Д.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не доведено факту спрямованості волі відповідача-1 та відповідача-2 під час укладання Договору дарування на встановлення інших цивільно-правових відносин та настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені договором дарування. Також зазначено, що Попередній договір від 06.10.2012 року не був нотаріально посвідченим та вважається нікчемним та не породжує прав та обов`язків. Крім того, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки Договір дарування був укладений 21.06.2017 року, а отже з цієї дати позивачу було відомо про укладення такого договору. Тому строк позовної давності минув 21.06.2020 року. Також вказано, що кошти отримані за продаж квартири у місті Бердянськ у розмірі 290 000 грн. були витрачені на куплю автомобіля, а не на придбання спільного житла. Ухвалою суду від 25.12.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явився, до суду направив письмову промову у судових дебатах, у якій вказав, що 05 червня 2012 року було продано квартиру у м. Бердянськ Запорізької області за 290.000 гривень, а 06 жовтня 2012 року [PERSON] купив за ці гроші квартиру в [ADDRESS] у забудовника [PERSON] за 203 829,00 гривень, що в еквівалентно 25 102 доларів США, що підтверджується Попереднім Договором На кошти, що залишилися від продажу квартири у м. Бердянськ, позивач та відповідач-1 придбали автомобіль. [INFO] [PERSON] подарував квартиру дружині [PERSON] . При оформленні договору дарування [PERSON] був присутній, але дружина його напоїла і він знепритомнів. Нотаріус та [PERSON] у зговорі з [PERSON] зробили фіктивне повернення коштів і в цей же день було оформлено договір дарування. Позивач вважає, що [PERSON] вступила у змову з будівельником з [PERSON] і Приватним Нотаріусом Нельзіним М.С. та оформила удаваний Договір дарування від 21.06. 2017 року. Представник позивача адвокат Котар С.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог, вказала, що вони з позивачем перебували у шлюбі з 11.11.2011 року та проживали у місті Бердянськ Запорізької області. На початку 2012 року переїхали до Києва. За кошти, отримані від продажу батьківської квартири, позивач придбав собі авто. [PERSON] постійно працювала, а її чоловік періодично був у запої. [PERSON] в інтернеті знайшла квартиру. Вони з позивачем придбали її у [PERSON] . Батьки [PERSON] дали 30 тис. доларів США, а позивач вклав 10 тис. доларів США. Квартира коштувала 27 тис. доларів США, а решту коштів подружжя витратило на ремонт квартири. Подружжя домовилось, що квартира буде оформлена на [PERSON] . Позивач був присутній при підписанні договору дарування. Кошти, сплачені за попереднім договором їм було повернено. Шлюбні відносини завершились у 2015 році. [PERSON] повернула позивачу 10 тис. доларів США. У 2020 році подружжя розірвало шлюб та позивач поїхав у Бердянськ Запорізької області, наразі проживає на окупованій території, веде колабораційну діяльність та активно співпрацює з окупаційною владою. Також [PERSON] вказала, що вона була у близьких стосунках із [PERSON] . Представники відповідача-1 адвокат Чеховська Д.Р. та адвокат Махиніч Н.В., в судовому засіданні позовні вимоги заперечили в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Нельзін Максим Сергійович, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні [PERSON] , будучи приведеною до присяги та допитаною як свідок, надала суду показання, згідно яких зазначила, що вона знайома з сестрою [PERSON] - [PERSON] та є сусідкою сестри позивача. [PERSON] відомо, що було укладено попередній договір купівлі-продажу. Основного договору купівлі-продажу укладено не було. Приблизно у 2018-2019 році [PERSON] звернувся до Бродської за юридичною допомогою. [PERSON] подала заяву до поліції про те, що не було укладено основного договору купівлі-продажу. Обставини щодо укладення спірного договору дарування свідку відомі від сестри позивача [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 11 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 709, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 23 червня 2020 року рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. 05 червня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Карауловим Д.Л. за реєстровим номером №977. Продаж вчинено за 290 000,00 гривен. 06 жовтня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк не пізніше кінця ІІ кварталу 2013 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір). В день підписання попереднього договору позивач сплатив відповідачу-2 грошові кошти в розмірі 203 829,00 гривен, що еквівалентно на момент підписання договору сумі 25 102 доларів США. Згідно розписки від 21.06.2017 року, що долучено представником відповідач-1 [PERSON] , кошти, сплачені за попереднім договором було повернено покупцю у повному обсязі. 21 червня 2017 року між , [PERSON] як Обдаровуваною та [PERSON] як Дарувальником було укладено Договір дарування нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С., зареєстровано за номером 3406. Відповідно до п.1 Договору дарування Дарувальник передає, а Обдаровувана приймає безоплатно в дар належне [PERSON] на праві власності нежитлове приміщення №57 (п?ятдесят сім) у будинку [ADDRESS] . Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed