Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

20.09.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика») звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на їх користь суму заборгованості у розмірі 43031,89 грн, судовий збір 2422,40 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 09.03.2023 з відповідачем, укладено договір надання кредиту №461328-КС-001, відповідно до якого ТОВ «Бізнес позика» видала [PERSON] кредит у розмірі 15000 грн., строком на 16 тижнів, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,16103334 % в день (знижена процентна ставка) та 2% в день (стандартна процентна ставка), тип процентної ставки - фіксована. Надалі, 14.03.2023 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору надання кредиту №461328-КС-001, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додатково кредит у розмірі 3000 грн, комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 450 грн. [PERSON] лише частково сплатила заборгованість за договором в розмірі 9322,24 грн. Станом на 16.08.2024 заборгованість відповідачки перед ТОВ «Бізнес Позика» за договором про надання кредиту №461328-КС-001 від 09.03.2023 складає 43031,89 грн, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом 17186,56 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом 25845,33 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце його проведення, просила про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на проведення заочного розгляду, за наявності для того передбачених законодавством підстав. 12.11.2024 справа знята з розгляду у зв`язку із відпусткою судді, 05.12.2024 справа знята з розгляду у зв`язку із відпусткою судді, 23.12.2024 справа знята з розгляду у зв`язку із оголошенням довготривалої повітряної тривоги, 29.01.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку із повторним витребуванням доказів, 19.02.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. В судове засідання 14.03.2025 відповідач не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, неодноразово повідомлялася про розгляд справи, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштового відправлення Укрпошти, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про повернення «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» та оголошенням про виклик у судове засідання, які містяться в матеріалах справи, жодних заяв чи клопотань до суду не подала, свого представника до суду не направила, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність не подала. (а.с. 100-102, 107, 108-109, 114, 118-119, 126) Ухвалою суду від 09.10.2024 прийнято до свого розгляду та відкрито провадження у справи, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , остання зареєстрована адреса проживання [PERSON] : [ADDRESS] , знята з реєстрації 08.09.2023 (а.с. 71, 74) Ухвалою суду від 14.03.2025 вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних відносин, докази, на підставі яких встановлені обставини справи. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.03.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про надання кредиту №461328-КС-001. Відповідно до п.п. 2.1. 2.7. вказаного договору визначено, що кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 15000 грн, строком на 16 тижнів - до 29.06.2023, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,16103334 % в день (знижена процентна ставка) та 2% в день (стандартна процентна ставка), тип процентної ставки - фіксована ставка, яка має нараховуватися на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3.2.3. договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. (а.с. 20-34) 14.03.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено додаткову угоду №1 до договору про надання кредиту №461328-КС-001. Відповідно до п.п. 2.1. 2.2. вказаної додаткової угоди визначено, що кредит збільшується на 3000 грн, після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту та додаткового кредиту складатиме 18000. (а.с. 37-39) Відповідно до витягу з анкети клієнта [PERSON] , інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 09.03.2023 за №36/09 та виписки АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку [PERSON] за договором № б/н за період з 09.03.2023 по 29.06.2023, 09.03.2023 ТОВ «Бізнес Позика» через партнера ТОВ «Платежі Онлайн», надало [PERSON] кредит у розмірі 15000 грн. шляхом перерахування вказаної суми коштів на картковий рахунок, вказаний [PERSON] в особистому кабінеті, а саме № [NUMBER] . (а.с. 43-44, 136-139) Згідно витягу з анкети клієнта [PERSON] , інформаційної довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 09.03.2023 за №37/09 та виписки АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку [PERSON] за договором № б/н за період з 09.03.2023 по 29.06.2023, 14.03.2023 ТОВ «Бізнес Позика» через партнера ТОВ «Платежі Онлайн», надало [PERSON] додатковий кредит у розмірі 3000 грн. шляхом перерахування вказаної суми коштів на картковий рахунок, вказаний [PERSON] в особистому кабінеті, а саме № [NUMBER] . (а.с. 43, 45, 136-139) Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 18.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250211/36010-БТ, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] . (а.с. 135) Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку [PERSON] за договором № б/н за період з 09.03.2023 по 29.06.2023 та розрахунку заборгованості, [PERSON] 21.03.2023 та 06.04.2023 в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила 2 (два) платежі по банківських реквізитах ТОВ «Бізнес Позика» на загальну суму 9322,24 грн. (а.с. 12-16, 136-139) Згідно розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості, станом на 16.08.2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Бізнес Позика» за договором про надання кредиту № 461328-КС-001 від 09.03.2023 складає 43031,89 грн, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом 17186,56 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом 25845,33 грн. (а.с. 12-17) Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за договором споживчого кредиту застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті договору споживчого кредиту. Кредитний договір укладається у письмовій формі,кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч. 1 ст. 612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання договору споживчого кредиту в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредиту» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду. Судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем 09.03.2023 укладено договір №461328-КС-001 позики, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 15000 гривень під процентну ставку 1,16103334 % в день (знижена процентна ставка) та 2% в день (стандартна процентна ставка), строком на 16 тижнів - до 29.06.2023, також 14.03.2023 сторони уклали додаткову угоду №1 про збільшення суми кредиту на 3000 грн до 18000 грн. Підписавши 09.03.2023 договір позики та 14.03.2023 додаткову угоду до вказаного договору, відповідач погодилася на умови правил надання грошових коштів у позику, взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За договором надання кредиту та додатковою угодою до договору 09.03.2023 та 14.03.2023 позивачемзараховані кредитні кошти у загальному розмірі 18000 грн на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Судом встановлено, що відповідач належно не виконувала зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, матеріали справи містять докази щодо часткового погашення заборгованості відповідачем, доказів щодо повного погашення заборгованості відповідачем не надано. Розрахунком заборгованості підтверджується розмір заборгованості, яка станом на 16.08.2024 становить 43031,89 грн, із них: 17186,56 грн заборгованість по тілу кредиту, 25845,33 грн заборгованість за нарахованими відсотками. Факт отримання кредиту відповідачем не заперечувався та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 43031,89 грн, що складається з: 17186,56 грн заборгованість по тілу кредиту, 25845,33 грн заборгованість за нарахованими відсотками. Щодо стягнення судового збору суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції №6197 від 13.09.2024 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 11) Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, то судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн слід стягнути з відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved