Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на спадкове майно боржника [PERSON] , померлої [INFO] , яке передане в натурі спадкоємцю [PERSON] , а саме на: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 у справі №459/2593/15-ц. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 01.11.2011 між позивачем (на той час її прізвище було [PERSON] ) та [PERSON] був укладений договір позики в усній формі, відповідно до якого [PERSON] під власноручно написану розписку отримала від позивача кошти у сумі 37 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 07.08.2015 року складало 794 911 гривень та зобов`язалась повернути зазначену суму [PERSON] по першій вимозі останньої (копія розписки додається). Як додаткову гарантію повернення отриманих відповідачем коштів [PERSON] запропонувала позивачу вселитись у належну їй квартиру, що по [ADDRESS] . Однак, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016 року у справі №459/3755/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.08.2016 року, виселено позивача разом з членами її сім`ї з квартири за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житла. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року у справі №459/2593/15-ц, яке набрало законної сили, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 794 911, 00 гривень та 3654, 00 гривень судового збору. 17.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №459/2593/15-ц, виданого 07.12.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області. Відповідно до постанови старшого державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оліярник Г.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу ВП [NUMBER] від 13.06.2017 року, передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №459/2593/15-ц від 07.12.2015 року, що видав Червоноградський міський суд Львівської області, квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 26.02.2007 року. Актом старшого державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оліярник Г. В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу №7119 від 13.06.2017 року, з урахуванням ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачу [PERSON] було передано у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Проте, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22.07.2019 року, у справі №459/1668/17 постанову старшого державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оліярник Г. В. ВП [NUMBER] від 13.06.2017 року про передачу стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №459/2593/15-ц квартири, що за адресою: [ADDRESS] , та акт №7119 від 13.06.2017 року про передачу майна у власність стягувачу [PERSON] у рахунок погашення боргу за виконавчим листом №459/2593/15-ц - визнано недійсним та скасовано. Квартиру за адресою: [ADDRESS] повернуто власнику [PERSON] . Представник серед іншого зазначив, що згідно з випискою по картковому рахунку позивача за період з 01.01.2020 року по 25.08.2020 року було зараховано кошти по ВП [NUMBER] з [PERSON] на загальну суму 3081, 50 грн. За життя [PERSON] вчиняла все можливе для ускладнення виконання судового рішення, уваленого у справі №459/2593/15-ц, зокрема, вчиняла дії, якими намагалася відчужити належне їй майно. Так, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2015 року, справа №459/3383/15-ц, було задоволено позов [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] та фактично перебував у змові з нею, визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 26 лютого 2007 року нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-478. Вказане рішення скасовано ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.05.2016 року, яким відмовлено у задоволенні позову. Не зважаючи на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2015 року №459/3383/15-ц було скасовано, 19.02.2016 року державним реєстратором Мадиняк У. Б. було винесено рішення про реєстрацію речових прав та їх обтяжень № 28345255, яким право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] припинено, а право власності [PERSON] на вказану квартиру поновлено. Проте, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року, яке набрало законної сили 08.11.2016 року, було скасовано рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мадиняк Уляни Богданівни та скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , проведену на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2015 року № 459/3833/15-ц. Крім того, представник зауважив, що [PERSON] (рідний брат [PERSON]) звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про визнання права користування житловою площею квартири за адресою: [ADDRESS] та реєстрації у ній. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27.02.2017 року у справі №459/132/17 визнано [PERSON] таким, що має право на проживання та користування житловою площею квартири за адресою: [ADDRESS] , а також зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловою площею цієї квартири. Вказане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2017 року, яким відмовлено у задоволенні позову. Апеляційний суд вказав, що метою подачі позову є бажання ускладнити виконання судового рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року у справі №459/2593/15-ц. Представник наголошує, що на даний час рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року у справі №459/2593/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 794 911, 00 грн. та 3654, 00 грн. судового збору, не виконано. У жовтні 2022 року під час телефонної розмови державний виконавець Червоноградського ВДВС повідомила позивачу, що 25.05.2021 закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №459/2593/15-ц, виданого 07.12.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області, оскільки стосовно [PERSON] зареєстровано факт смерті згідно з актовим записом №525 від 06.05.2021 року. У зв?язку з наведеним, 26.10.2022 позивач надіслала до Червоноградської державної нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України, у якій просила: включити кредиторські вимоги [PERSON] до спадкової маси після смерті [PERSON] . Згідно з повідомленням завідувача Червоноградської державної нотаріальної контори від 13.02.2023 року відповідачу [PERSON] , як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину на частину квартири, що по [ADDRESS] . Відтак, 01.03.2023 року позивач надіслала відповідачу вимогу в порядку ст. 1282 ЦК України про задоволення її вимоги до [PERSON] за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року у справі №459/2593/15-ц, шляхом сплати одноразового платежу у розмірі 795 483, 50 грн., з яких: 791 829, 50 грн. боргу та 3654, 00 грн. судового збору. Зазначену вимогу відповідач отримав 08.03.2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, однак така не виконана. Враховуючи те, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 не виконано, а відповідач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , проте не здійснив одноразового платежу в рахунок задоволення вимог позивача в межах вартості отриманого у спадщину майна, представник просить позовну заяву задовольнити. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2023 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 17.10.2023 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду, який неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою відповідача, про що постановлялися відповідні ухвали. 28.02.2025 сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи, були повідомлені належним чином. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та із підписом відповідача про вручення. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 06 березня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 28 лютого 2025, датою ухвалення даного рішення є саме 06 березня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2011 [PERSON] одержала у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 37 000 (тридцять сім тисяч) доларів США, що встановлено із копії розписки від 01.11.2011. З розписки також вбачається, що [PERSON] зобов`язувалась повернути кошти по першій вимозі позивачки (т. 1 а. с. 13). Позивачка за домовленістю з [PERSON] , як додаткова гарантія повернення коштів, проживала у квартирі, що по [ADDRESS] , яка належала останній на праві приватної власності. Однак, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016 року у справі №459/3755/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.08.2016 року, було виселено [PERSON] разом з членами її сім`ї з даної квартири без надання іншого житла (т. 1 а. с. 16-17). У зв`язку із порушенням [PERSON] виконання договору позики, [PERSON] звернулась із позовом до суду про стягнення боргу по розписці від 01.11.2011. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 у справі №459/2593/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 794 911, 00 гривень та 3654, 00 грн. судового збору (т. 1 а. с. 14). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14201764 від 11.04.2007 року встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування № 2-478 від 26.02.2007 року (т. 1 а. с. 20). Згідно з висновком про вартість майна від 12.12.2016, ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 12.12.2016 становила 384 024 гривень (т. 1 а. с.24). На виконання виконавчого листа № 459/2593/15-ц, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 07.12.2015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 794 911,00 грн., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Оліярник Г. В. було відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] від 17.12.2015 року (т. 1 а. с. 19). Відповідно до постанови старшого державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оліярник Г. В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за ВП [NUMBER] від 13.06.2017 року, стягувачу [PERSON] було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.22). Актом старшого державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оліярник Г.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу №7119 від 13.06.2017 року, з урахуванням ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачу [PERSON] було передано у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 23). Проте, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.07.2018 року, справа №459/1668/17, постанову старшого державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оліярник Г. В. (ВП [NUMBER] від 13.06.2017 року) про передачу стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №459/2593/15-ц квартири, що за адресою: [ADDRESS] , та акт №7119 від 13.06.2017 року визнано недійсним та скасовано. Квартиру за адресою: [ADDRESS] повернуто власнику [PERSON] (т. 1 а. с. 25-28). Позивачка стверджує, що [PERSON] вчиняла все можливе, щоб ускладнити виконання судового рішення від 21.09.2015 у справі №459/2593/15-ц. Так, із копії договору дарування квартири від 26.02.2007 року, посвідченого нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М. Р. та зареєстрованого в реєстрі за №2-478 встановлено, що [PERSON] передав безоплатно [PERSON] у власність як дарунок квартиру [ADDRESS] (т. 1 а. с. 21). Проте, в подальшому, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2015 року у справі №459/3383/15-ц було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 26 лютого 2007 року нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-478 (т. 1 а. с. 31). Вказане рішення було скасовано ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.05.2016 року, яким відмовлено у задоволенні позову (т. 1 а. с.33-34). Також постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року, яке набрало законної сили 08.11.2016 року, було скасовано рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мадиняк Уляни Богданівни (індексний номер 28345255 від 19.02.2016 року) та скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , проведену на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2015 року № 459/3833/15-ц (т. 1 а. с. 35-37). [PERSON] звертався до Червоноградського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання права користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як убачається із копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27.02.2017 року, ухваленого у справі №459/132/17 [PERSON] визнано таким, що має право на проживання та користування житловою площею даної квартири та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловою площею цієї квартири (т. 1 а. с. 39-40). Проте, вказане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2017 року, яким відмовлено у задоволенні позову та зазначено, що метою подачі такого позову є бажання ускладнити виконання судового рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 (т. 1 а. с. 41-42). На даний час рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року у справі №459/2593/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 794 911, 00 грн. та 3654, 00 грн. судового збору, в повному обсязі не виконано. Згідно з випискою по картковому рахунку позивача за період з 01.01.2020 року по 25.08.2020 року було зараховано кошти по ВП [NUMBER] з [PERSON] на загальну суму 3081, 50 гривень (т. 1 а.с.29-30). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2021, виданого Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) [PERSON] померла [INFO] , про що 06.05.2021 складено відповідний актовий запис №525 (а. с. 98). Із копії постанови державного виконавця від 25.05.2021 року про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №459/2593/15-ц, виданого 07.12.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області закінчено, оскільки стосовно [PERSON] зареєстровано факт смерті згідно з актовим записом №525 від 06.05.2021 року ( т. 1 а. с. 44). Згідно із витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70414701 від 25.10.2022 після смерті [PERSON] 06.05.2021 державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області була зареєстрована спадкова справа № 352/2022 у Спадковому реєстрі за № [NUMBER] (т. 1 а. с. 103). Із спадкової справи №352/2022 вбачається, що 25.10.2022 до державного нотаріуса звернувся із заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину. У даній заяві вказав, що після смерті його сестри, [PERSON] , залишилось спадкове майно: 2/5 (дві п`ятих) частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що крім нього інших спадкоємців за законом, передбачених ст. 1261 Цивільного кодексу України, за заповітом, та до обов`язкової частки у спадщині, передбачених ст. 1241 Цивільного кодексу України, немає. Вважає, що вказане спадкове майно, як спадкоємець, що на час відкриття спадщини проживав постійно зі спадкодавцем і проживає за тією ж адресою до цього часу, прийняв та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину. Відповідач підтвердив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст ст.ст 1230(Спадкування права відшкодування збитків, моральної шкоди та сплату неустойки), 1231 (Спадкування обов`язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем), 1232 (Обов`язок спадкоємців відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та похования спадкодавця), 1281 (Пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців), 1282 (Обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора) Цивільного кодексу України і зміст ст. 174(щодо оподаткування) та п.16 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" (щодо військового збору) Податкового кодексу України (т. 1 а. с. 90). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиого реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 10957294 від 28.05.2015, №12766862 від 25.12.2015 на ім`я [PERSON] було зареєстровано обтяження (постанова про арешт майна) на все нерухоме майно (т.1 а. с.125 на звороті-126). 26.10.2022 року [PERSON] надіслала до Червоноградської державної нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України, у якій просила: включити кредиторські вимоги [PERSON] до спадкової маси після смерті [PERSON] про що зробити відповідний запис у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого боржника [PERSON] про наявність заборгованості перед стягувачем [PERSON] у загальному розмір 795483, 50 грн.; надати інформацію зі Спадкового реєстру чи заведено спадкову справу та чи видано свідоцтво про право на спадщину після смерті боржника [PERSON] ; у разі заведення спадкової справи, надати відомості про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини після смерті боржника [PERSON] ; у разі отримання, надати відомості про осіб, які отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті боржника [PERSON] (т. 1 а. с. 46-47). Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі №1-29, вбачається, що 24.01.2023 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 2/5 (дві п`ятих) частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а. с. 131). Згідно з повідомленням завідувача Червоноградської державної нотаріальної контори №68/01-16 від 13.02.2023 року [PERSON] , як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину на 2/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 48). 01.03.2023 року позивачка надіслала [PERSON] вимогу в порядку ст. 1282 ЦК України про задоволення її вимоги до [PERSON] за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року (справа №459/2593/15-ц) шляхом сплати одноразового платежу у розмірі 795 483, 50 грн., з яких: 791 829, 50 грн. боргу та 3654, 00 грн. судового збору (т. 1 а. с. 49). Зазначену вимогу відповідач отримав 08.03.2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (т.1 а. с. 50), однак таку не виконав. Відповідно до акту №5356/07 від 02.12.2024, складеного майстром ДСО КП «Червонограджитлокомунсервіс» Шептицької міської ради зі слів сусідів на час складання акту в квартирі [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] (т. 1 а. с. 235). Згідно із довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 07.04.2023 оціночна вартість квартири [ADDRESS] становить 650 247,80грн (т. 1 а. с. 60-62). Представник позивача просить звернути стягнення на спадкове майно боржника [PERSON] , померлої [INFO] , яке передане в натурі спадкоємцю [PERSON] , а саме на: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 у справі №459/2593/15-ц. При ухваленні рішення суд керується наступним. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст. 16 даного Кодексу. В свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Судом встановлено, що 01.11.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 37 000 (тридцять сім тисяч) доларів США, які зобов`язалася повернути по першій вимозі позивачки. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року, ухваленим у справі №459/2593/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.11.2021 в розмірі 794 911, 00 гривень та 3654, 00 гривень судового збору (т. 1 а. с. 14). На виконання виконавчого листа № 459/2593/15-ц, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 07.12.2015 року, про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 794 911, 00 грн., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Оліярник Г. В. було відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] від 17.12.2015 року (т. 1 а. с. 19). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2021 [PERSON] померла [INFO] , про що 06.05.2021 складено відповідний актовий запис №525, виданого Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 06.05.2021. Постановою державного виконавця від 25.05.2021 виконавче провадження з виконання виконавчого листа №459/2593/15-ц, виданого 07.12.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області закінчено, оскільки стосовно [PERSON] зареєстровано факт смерті згідно з актовим записом №525 від 06.05.2021 року. Згідно з випискою по картковому рахунку позивача за період з 01.01.2020 року по 25.08.2020 року було зараховано кошти по ВП [NUMBER] з [PERSON] на загальну суму 3081, 50 гривень, які були зараховані у рахунок погашення заборгованість за договором позики від 01.11.2011, відтак розмір заборгованості становив 791 829, 50грн (т. 1 а.с.29-30). [PERSON] повністю не виконала рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015, у зв`язку з чим на день її смерті заборгованість складала 795 483, 50 грн, з яких: 791 829, 50 грн. сума боргу за договором позики та 3654, 00 грн судового збору. Протилежного матеріали справи не містять та суду не доведено. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися унаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст. 1282 спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено .У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України). В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц (провадження № 61-30819св18) та від 04 лютого 2021 року у справі № 587/381/15-ц (провадження № 61-3826св20), зроблено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. У постанові Верховного Суду від08 березня 2023 року у справі № 669/446/17 (провадження № 61-8415св21) зазначено, що «у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України». Відповідно до постанови ВС від 10.03.2021 №522/5924/17 визначено, що хоча стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, проте, по-перше, за формою наведене звернення банку має бути саме певною вимогою майнового характеру, а, по-друге, така вимога має бути висунута до конкретних перелічених суб`єктів спадкоємців, які прийняли спадщину. Виходячи зі змісту статті 1281 ЦК України, допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. При цьому законодавством не передбачені форма і зміст вимог кредитора та на нотаріуса не покладено обов`язку перевіряти обґрунтованість вимог. В постанові ВС від 26.10.2022 №195/1369/21 зазначено, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на спадкове майно у зв`язку з відсутністю відмови спадкоємця від здійснення одноразового платежу на користь кредитора, оскільки здійснене судом тлумачення положень частини третьої статті 1282 ЦК України не узгоджується з положеннями частин першої і другої статті 1282 ЦК України, у яких визначено обов`язок, а не право спадкоємця боржника, задовольнити вимоги кредитора повністю шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Крім того, нормами ЦК України не визначено, в якій формі повинна відповідати відмова спадкоємця у здійсненні одноразового платежу. Невиконання зобов`язання і свідчить про відмову від одноразового платежу. Верховний Суд зазначив, що за відсутності доказів про погашення спадкоємцем боржника боргу спадкодавця та письмової відмови спадкоємця у здійсненні одноразового платежу на користь кредитора, має місце мовчазна відмова спадкоємця у здійсненні одноразового платежу. Як вбачається із матеріалів справи 26.10.2022 [PERSON] надіслала до Червоноградської державної нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України, у якій просила: включити кредиторські вимоги [PERSON] до спадкової маси після смерті [PERSON] , на що листом завідувача Червоноградської державної нотаріальної контори №68/01-16 від 13.02.2023 року повідомлено [PERSON] про те, що [PERSON] , як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину на 2/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 48). Проте, суд звертає увагу на те, що із спадкової справи №352/2022 вбачається, що 25.10.2022 до державного нотаріуса звернувся із заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину. У даній заяві вказав, що після смерті його сестри, [PERSON] , залишилось спадкове майно: 2/5 (дві п`ятих) частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що крім нього інших спадкоємців за законом, передбачених ст. 1261 Цивільного кодексу України, за заповітом, та до обов`язкової частки у спадщині, передбачених ст. 1241 Цивільного кодексу України, немає. Вважає, що вказане спадкове майно, як спадкоємець, що на час відкриття спадщини проживав постійно зі спадкодавцем і проживає за тією ж адресою до цього часу, прийняв та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину. Відповідач підтвердив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст ст.ст 1230 (Спадкування права відшкодування збитків, моральної шкоди та сплату неустойки), 1231 (Спадкування обов`язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем), 1232 (Обов`язок спадкоємців відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та похования спадкодавця), 1281 (Пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців), 1282 (Обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора) Цивільного кодексу України і зміст ст. 174(щодо оподаткування) та п.16 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" (щодо військового збору) Податкового кодексу України (т. 1 а. с. 90). Разом з цим, доказів видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру матеріали справи не містять. Очевидно, відповідач свідомо, не бажаючи повертати борги спакодавиці - його сестри [PERSON] , не отримав свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру. Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач фактичного проживає у спірній квартирі, що підтверджується актом №5356/07 від 02.12.2024, складеним КП «Червонограджитлокомунсервіс» Шептицької міської ради. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Також варто звернути увагу, що звертаючись до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину відповідач вказав, що постійно проживав із померлою сестрою відтак, просив вважати, що усе спадкове майно фактично прийняв та видати свідоцтво про право на спадщину (т. 1 а. с. 90). Відтак, із наведеного слідує, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] 01.03.2023 року позивачка надіслала [PERSON] вимогу в порядку ст. 1282 ЦК України про задоволення її вимоги до [PERSON] за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року, ухвалений у справі №459/2593/15-ц шляхом сплати одноразового платежу у розмірі 795 483, 50 грн., з яких: 791 829, 50 грн сума боргу за договором позики та 3654, 00 грн. судового збору. Зазначену вимогу відповідач отримав 08.03.2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (т.1 а. с. 50), однак доказів виконання даної вимоги матеріли справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога до спадкоємця боржника була направлена з дотриманням строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме - не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Як зазначено у постанові ВС від 16.05.2018 у справі №175/4367/15- на час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину відповідачам не видавалось. Між тим, отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов`язком. При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статтей 1281, 1282 ЦК України, які були дотримані банком. При цьому, наявність заборгованості за кредитним договором відповідачами не спростована. Постановою ВС від 23.05.2018 у справі №192/2761/14 визначено, що аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Отже, суд вважає, що не отримання вказаним спадкоємцем до цього часу свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання кредитора, позаяк відповідач у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк добровільно та усвідомлено звернувся до нотаріуса не з відмовою від спадщини, а саме з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Суд враховує, що згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві саме з часу відкриття спадщини, оскільки такий спадкоємець хоча і не може таким майном розпоряджатися (укладати договори відчуження, оренди, тощо), проте останній ним може вільно користуватися. Аналіз статті 1282 ЦК України свідчить про те, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №552/4892/19 (провадження N 61-16824св20) суд наголосив на тому, що за ст. 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, а не реєструє право власності на майно за кредитором. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/20405/16-ц (провадження №61-3164св19), зазначено, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися в межах вартості отриманого ним у спадщину майна. До спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає з одного боку можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали. А з іншого боку на можливості отримання кредитором суми боргу спадкоємцями боржника у межах вартості спадкового майна чи звернення стягнення на таке майно та унеможливити зловживання спадкоємців боржника, яке полягає, як в ухиленні від сплати боргу спадкодавця у межах вартості спадкового майна, так і в унеможливленні погашенні боргу за рахунок цього майна, зокрема шляхом умисного не отримання свідоцтва про право на спадщину з тим що у подальшому можливо було безобліково користуватися таким майном (житловим будинком, земельними ділянками) й недобросовісно отримувати з спадкового майна боржника заробіток (дохід від урожаю чи плати за користування землею третіми особами без укладання офіційного договору оренди землі) за наявності непогашеного ним боргу. За приведеною вище судовою практикою саме на відповідачів покладається обов`язок доводити обсяг спадкового майна та його вартість, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Проте відповідач у судові засідання не з`являвся, заперечень чи клопотань не подавав. Згідно із довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 07.04.2023 оціночна вартість квартири [ADDRESS] становить 650 247,80 гривень (т. 1 а. с. 60-62). Як вже зазначалося вище, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 року справа №459/2593/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 794 911, 00 гривень та 3654 грн судового збору у повній мірі виконане не було. Оскільки, згідно з випискою по картковому рахунку позивача за період з 01.01.2020 року по 25.08.2020 року було зараховано кошти по ВП [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості за договором позики з [PERSON] на загальну суму 3081, 50 гривень Відтак, залишок заборгованості за договором позики від 01.11.2011 спадкодавця - боржника [PERSON] становить 791 829, 50 гривень, а також 3654 гривень судового збору. Відтак, враховуючи відмову відповідача в одноразовому погашенні заборгованості за договором позики, за відсутності заперечень відповідача щодо складу та вартості спадкового майна, позивач обґрунтовано просить суд у рахунок погашення боргу перед [PERSON] за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 у справі №459/2593/15-ц, звернути стягнення на квартиру, що належала на праві приватної власності померлій [INFO] [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке передане в натурі спадкоємцю [PERSON] . Встановивши, що відповідач в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка мала заборгованість за договором позики від 01.11.2011 року, і позивач з дотриманням строків, установлених статтею 1281 ЦК України, пред`явила вимоги до спадкоємця боржника, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] на підставі статті 1282 ЦК України та звернення стягнення на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення боргу померлої [PERSON] за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2015 у справі №459/2593/15-ц. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6502,48 гривень згідно з квитанціями: №32528798800006503152 від 17.03.2023 в сумі 3840,24 та №32528798800006680585 від 08.04.2023 у сумі 2662,24 гривень підлягає стягненню з відповідача у користь позивача в силу приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved