Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з [PERSON] , громадянином [PERSON] , вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11.12.2015 року. Їх шлюб зареєстровано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1371. Із лютого 2022 року сімейні відносини припинилися, відповідач виїхав до Німеччини. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач клопотань, пов`язаних з судовим розглядом справи, суду не надав, правом відзиву на позов не скористався. Приймаючи до уваги відсутність підстав для особистої участі сторін в судовому засіданні, а також згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] і громадянин [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11.12.2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1371 (а.с.4). Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 11.07.2019, останнім місцем реєстрації [PERSON] , [INFO] , де він був зареєстрований по посвідці на тимчасове проживання в Україні, є [ADDRESS] . Закінчення терміну тимчасової посвідки 15.06.2030 (а.с.15,16). Як слідує з позову, сімейні стосунки між сторонами припинені остаточно і підстав для їх відновлення та збереження позивач не вбачає. Вказаних доводів відповідачем не спростовано, про бажання відновити сімейні стосунки та зберегти шлюб не заявлено. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом визначені Конституцією України, положення якої гарантує забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. Положеннями ст.26 Основного Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Отже, іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини (частина 2статті 3 Закону України № 3773 -VІ від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Згідно ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін. Згідно п.7 ч.1ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Оскільки шлюб між позивачкою громадянкою України і відповідачем-громадянином Іраку, зареєстрований на території України, до даних правовідносин слід застосувати законодавство України з врахуванням норм Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році, положення статті 16 якої визначають, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Засади шлюбу, особисті немайнові права і обов`язки подружжя, підстави їх виникнення та зміст визначаються Сімейним кодексом України, метою якого, зокрема, є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Одним із способів захисту, які встановлені Сімейним Кодексом, є припинення правовідношення. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач зазначає на неможливість його відновлення і збереження. Частиною другою ст.112 Сімейного Кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини сторін, обставини їх життя, небажання позивачки відновлювати та зберігати шлюб, що знаходиться в межах її волевиявлення та принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, суд дійшов висновку про задоволення позову. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, або спору щодо виховання дітей, поділу майна подружжя, судом не встановлено. Отже, шлюб між сторонами підлягає розірванню. Судові витрати вважати фактично понесеними.

Outcome: approved