Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2002 року проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить відповідачу, яка отримала його у спадщину, наміру проживати у ньому не мала, будинок стояв зачиненим багато років і відповідач виявила намір його продати. Позивач побажала придбати будинок і вони домовились про купівлю-продаж будинку. Позивачем було передано грошові кошти відповідачу, на підтвердження чого складено розписку від 27.10.2002. Вказує, що оскільки право власності на будинок відповідачем на той момент належним чином оформлено не було, то сторони домовились, що відповідач переоформить право власності і направить документи відповідачу поштою. У подальшому позивач втратила зв`язок з відповідачем, листів та документів від неї не отримувала. Оскільки позивача з приводу права власності ніхто не турбував, вона з 2002 року проживає у будинку, за цей час здійснила безповоротне поліпшення житла та облаштувала прибудинкову територію. Відповідач у будинку зареєстрована не була, востаннє у с. Демки була у 2002 році. У вересні 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач переоформлює паї, під час телефонної розмови відповідач вказала, що будинок переоформлювати не хоче та планує виселити позивача з будинку. Позивач вказує, що вона та її сім`я проживають у будинку з кінця 2002 року, квитанції про оплату комунальних послуг надходять на її прізвище та їх оплату здійснювала вона, вказані обставини можуть підтвердити свідки. Позивач зверталась до поліції щодо дій відповідача і було відкрито кримінальне провадження за фактом шахрайського заволодіння грошима позивача під приводом продажу домоволодіння. Зазначає, що з 2002 року володіє вказаним будинком добросовісно, відкрито та безперервно, але позбавлена можливості виготовити на нього правовстановлюючі документи, тому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Ухвалою суду від 16.08.2024 провадження по справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Від відповідача 25.11.2024 за вх. №5053/24-Вх до суду надійшов відзив, у якому відповідач просила поновити пропущений процесуальний строк на подачу відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Пояснила, що отримала позовну заяву з додатками тільки 14.11.2024 та не мала можливості підготувати відзив у встановлений ухвалою строк. Щодо позовних вимог вказала, що з доданих позивачем документів вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка була обізнана, що спірне майно на праві приватної власності належить відповідачу з 29.07.1998 по даний час і твердження, що позивач втратила зв`язок з відповідачем не відповідає дійсності. Вказала на вимогу ЦК України про письмове оформлення договору купівлі-продажу нерухомості з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Вказаний договір є двостороннім, тому відповідач не могла самостійно оформити договір купівлі-продажу нерухомості і направити його поштою. Вважала, що твердження сторони позивача про намір сторін укласти договір купівлі-продажу не відповідає дійсності. Зазначила, що у розписці не згадується про спірне домоволодіння та намір відповідача продати. Звернула увагу на вартість домоволодіння згідно доданого висновку експерта та на суму коштів, вказаних у розписці. З посиланням на практику Верховного Суду вказала, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник його невідомий, або відмовився від права власності на належне йому майно. Звернула увагу на вимогу добросовісності володіння майном. Зазначила, що позивач знала, хто є власником майна, вселилась до будинку за волею власника, а відповідач ніколи від свого майна не відмовлялась. Стверджувала, що дозволила відповідачці тимчасово пожити у будинку на умовах найму протягом 2 років і саме за це отримала кошти за розпискою. Зазначила на необхідності підтвердження обставин справи певними засобами доказування і вважала, що покази свідків у даній справі не можуть бути належними і допустимими доказами. Вважала дії позивача недобросовісними, оскільки та заперечує вселення до будинку на умовах найму та хоче визнати право власності за набувальною давністю. Зазначила, що не надавала згоди позивачу на поліпшення будинку та надвірних споруд, надані докази не підтверджують придбання будівельних матеріалів та обладнання для поліпшення домоволодіння відповідача. Щодо матеріалів кримінального провадження вказала, що їй про підозру ніхто не повідомляв, вказала на можливість звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності та вважала себе ошуканою позивачем, яка 22 роки користувалась домоволодінням на правах найму, ухиляючись від оплати за користування та намагається позбавити відповідача права власності на її майно. Сторона позивача відповідь на відзив не надавала. Ухвалою суду від 12.12.2024 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала та на їх задоволенні наполягала. Представник позивача адвокат Брус С.М. у судовому засіданні пояснив, що позивач проживала у [ADDRESS] , однак даний будинок був старим і позивач хотіла мати інше житло. Відповідач продавала старий будинок, без газу та ремонту, сторони домовились про продаж будинку за 1200 доларів США. Частину суми 700 дол. США позивач передала відповідачу у 2002 році, решту 500 - пізніше. Відповідач обіцяла переоформити будинок, однак спочатку не приїжджала, потім перестала виходити на зв`язок. Відповідач у с. Демки після отримання спадщини більше ніколи не приїжджала, у 2019 році прислала свою внучку, щоб та отримала плату за паї. З 2002 року позивач користується будинком та сплачує рахунки, оформлені на неї, сплачує податок на землю, також провела газ, облаштувала опалення, зробила капітальний ремонт. Після звернення до суду з позовом відповідач виходила на зв`язок та обіцяла оформити документи, однак цього не зробила. Позивач користується будинком, який обліковується за відповідачем 23 роки. Тому просив визнати право власності за набувальною давністю. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача. По [ADDRESS] , жила родичка [PERSON] [PERSON] та [PERSON] домовились про продаж хати за 1200 доларів США. У жовтні 2002 року позивач передала відповідачу перший платіж за будинок, у 2003 році - другий, у подальшому свідок відповідача не бачив. [PERSON] мала приїхати з документами, однак не приїхала. З 2002 року позивач проживає у будинку [PERSON] , зробила у ньому ремонт за власні кошти. Чому будинок не переоформлено, не знає. Вказав, що квитанції про оплату комунальних послуг надходять на прізвище [PERSON] . Зазначив, що допомагав встановлювати огорожу, бетонувати, і за роботу з ним розраховувалась [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у будинку по [ADDRESS] раніше проживала бабуся з прізвищем [PERSON] , [PERSON] є її родичкою. Відповідач у цьому будинку ніколи не жила і стверджувала, що будинок належить їй. Позивач і відповідач домовились про продаж будинку за 1200 доларів і свідок була присутня при двох випадках передачі коштів: 27.10.2002 відповідач приїхала, однак не привезла документи та отримала 700 доларів, 05.04.2003 [PERSON] знову документів не привезла та отримала 500 доларів. Передача коштів відбувалась у будинку по [ADDRESS] . Відповідач обіцяла переоформити будинок, однак до цього часу не приїхала. Свідок ствердила, що [PERSON] проживає у будинку з дозволу [PERSON] з 2002 року по цей день, позивач провела газ, зробила ремонт, перебудувала будинок. Свідок стверджувала, що вважала будинок належним позивачу, вказала, що [PERSON] вчинила недобросовісно. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] придбала у [PERSON] будинок у 2002 році, сплатила кошти за будинок двома частинами та почала проживати у будинку після сплати першої частини у 2002 році. У вказаному будинку раніше жила тітка [PERSON] - [PERSON] і відповідач отримала будинок, який обліковується за нею, у спадок. Відповідач обіцяла переоформити будинок на позивача, однак документів не привезла жодного разу. Свідок вказала, що будинок був старий, у аварійному стані і позивач провела будівельні та ремонтні роботи, щодо нього. Зазначила, що позивач та відповідач під час досягнення згоди домовлялись саме про купівлю-продаж, а не про оренду. Вказала, що була свідком усіх ремонтних робіт, окрім того вона розносить квитанції за комунальні послуги і вказані квитанції виписані на чоловіка [PERSON] , а не на [PERSON] . У судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, заяв та клопотань не надсилала, про день та час розгляду справи повідомлялась судом. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/ 97 - ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17 жовтня 2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4. XI. 1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідач [PERSON] , достовірно знаючи про існування вказаної цивільної справи, про що свідчить поданий нею відзив, у судове засідання жодного разу не прибула, не пояснивши причини своєї неявки та після подання відзиву не зверталась до суду з заявами чи клопотаннями, викликалась у судове засідання належним чином - шляхом направлення повісток рекомендованими поштовими відправленнями, направленими на адресу реєстрації відповідача, яку, до того ж підтвердила сама відповідач у своєму відзиві, шляхом СМС-інформування та шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайті. Свою позицію виклала у відзиві. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.07.1998, виданого державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 868, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] є [PERSON] . Спадкове майно складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Згідно даних Інвентаризаційної справи № 105 вона виготовлена щодо будинковолодіння за [ADDRESS] , де новим власником на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.07.1998 вказана [PERSON] . Згідно даних розписки (без зазначення дати), складеної в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 27.10.2002 отримала від [PERSON] кошти у сумі 700 долав США. [PERSON] зобов`язується віддати решту коштів у сумі 500 долів США та 500 грн. на протязі півроку. Згідно копії акту обстеження житлового будинку № 2-92 від 03.05.2024, затвердженого старостою Демківського старостинського округу В. Ярошем, комісією було обстежено житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У будинку проживають гр. [PERSON] з чоловіком, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказано, що у 2002 році [PERSON] придбала вказаний будинок у [PERSON] за цей період зроблено ремонт: стяжка полів, заміна дверей, заміна вікон на енергозберігаючі, встановлено санвузол, проведено газ то опалення, проведено воду. Побудовано вхідний погріб, туалет на вулиці, зроблено ремонт веранди (обкладено плиткою та перекрито покрівлю). Проведено ремонт господарських будівель: заміна дверей і вікон, бетонування підлоги. Обгорожено подвір`я навкруги залізобетонним парканом, на території подвір`я металопластиковий паркан. Прокладено тротуарні доріжки, посаджено сад. Згідно довідки виконкому Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 2-90 від 03.05.2024, [PERSON] у с. Демки не була зареєстрована та не проживала, будинок отримала у спадщину, востаннє перебувала у с. Демки у 2002 році. Згідно довідки виконкому Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 2-91 від 03.05.2024, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У 2002 році [PERSON] придбала у [PERSON] будинок та за цей період у будинку було зроблено ремонт (вказано перелік робіт), вказано свідків. Згідно накладних [PERSON] одержала від ФОП [PERSON] товарів, пов`язаних з будівництвом та ремонтом: 15.04.2013, на суму 7254 грн., без зазначення дати на суму 11700грн. та у 2017 році на суму 1180грн. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 20.07.2004 від [PERSON] отримано 503 грн. за проведення труб на газ. Згідно копії накладної б/н (без зазначення дати) [PERSON] отримано від ФОП [PERSON] товару «плитка» на суму 6632 грн. Згідно копії товарного чеку від 25.08.2018 [PERSON] було придбано металеві вироби - двері, 3шт, на суму 9500,00грн. Згідно копії накладної № 10 від 15.07.2015 [PERSON] було придбано товари щодо будівництва і ремонту на суму 7640 грн. Згідно копії рахунку № 17 від 07.10.2015 [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] товари щодо ремонту на суму 18396 грн. Згідно накладної № 5 від 27.05.2020 ФОП [PERSON] у 2015 році у домоволодінні по [ADDRESS] було проведено роботи по улаштуванню залізобетонного паркану вартістю 5010 грн., виготовлення улаштування металевих воріт і хвіртки вартістю 2400грн. Оплата була проведена готівкою по закінченню робіт у повному обсязі. Згідно копії товарного чеку від 16.10.2019 [PERSON] було придбано металеві двері, 1шт, на суму 6500,00грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру Черкасигазбуд від 04.11.2004 від [PERSON] прийнято кошти у сумі 399,00 грн. за ввід до будинку. Згідно копії договору купівлі-продажу № 016/58 від 11.08.2014р, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , його предметом є світлопрозорі конструкції (вікна,двері) з метало пластикового профілю,запірної фурнітури, з одно чи двокамерними склопакетами, пластиковими підвіконнями і відливами зі сталі на суму 12896грн. Згідно копії договору купівлі-продажу № 016/59 від 29.08.2014, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , його предметом є металеві або дерев`яні вікна та двері, запірна фурнітура на суму 2750 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 390330850 від 09.08.2024, інформація про об`єкт за адресою: [ADDRESS] , у вказаних реєстрах відсутня. Згідно даних Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.09.2019, номер кримінального провадження 12019250120000346 було прийнято заяву від [PERSON] про те, що 27.10.2002 у с. Демки Драбівського району Черкаської області [PERSON] з шахрайських намірів отримала ввід [PERSON] грошові кошти загальною сумою 1200 доларів США та 50 грн. за продаж будинку за адресою: [ADDRESS] , ввівши в оману останню про фактичний продаж будинку, дотепер договору купівлі-продажу не оформила та має на меті зловживаючи довірою потерпілої отримати від неї нову суму грошей щоб фактично продати будинковолодіння та оформити відповідні документи. Згідно заяви [PERSON] від 24.09.2019, вона адресована начальнику Драбівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та містить прохання внести відомості до ЄДР про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення [PERSON] шахрайських дій щодо заявника, пов`язаних з придбанням житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно копії постанови про призначення експертизи від 30.01.2020 у кримінальному провадженні 12019250120000346 вирішено призначити судово-будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта № 6/23 від 17.11.2021 вартість невід`ємних поліпшень (проведених будівельних робіт), здійснених у домоволодінні по [ADDRESS] у період з листопада 2002 року по березень 2019 року у цінах, що склалися на момент проведення експертизи (складання висновку експерта), може складати 160216,00 грн. Частка невід`ємних поліпшень, здійснених у домоволодінні по [ADDRESS] у період з листопада 2002 року по березень 2019 року, може складати 30,3%. Додана ілюстрована таблиця містить світлини домоволодіння та будинку ззовні і зсередини. Додатком 2 до висновку є Акт за результатами огляду об`єкта дослідження від 06.08.2024, згідно якого у житловому будинку проведено ремонт, вставлені вікна, двері, сантехобладнання, систему опалення, газопостачання, водопровід, каналізацію, проведено опоряджувальні роботи. Збудовано погріб, колодязь трубчастого типу, огорожу, доріжки. Згідно даних кошторису на виконання будівельних робіт він містить перелік робіт з розрахунком їх вартості на суму 59166,00 грн. Згідно висновку про вартість житлового будинку з надвірними спорудами ТОВ «Центр нерухомості України», вартість житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 56,2 кв. м, житловою площею 34,8 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.08.2024 становить 87200 грн. Відповідно до повідомлення Драбівського відділку КП «ЧООБТІ» вх. №3733/24-Вх від 30.08.2024 згідно з даними сховища для зберігання матеріалів технічної інвентаризації відділку станом на 01.01.2013 право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину, посвідчене Драбівською Державною нотаріальною конторою 29.07.1998 реєстр. № 868. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до правової позицієї висловленої в п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). У подальшому ця правова позиція була неодноразово підтверджена та розвинута Верховним Судом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 зазначила, зокрема: правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю; - для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43); - аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків; - при вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом; - володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном; - крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46); - звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю; - підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність; - наявність у володільця певного юридичного титулу, володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник; - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.п. 47, 55); - якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном (п. 48); - відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння; - при цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння; - володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (п. 50); - давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим; тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи; для нерухомого майна такий строк складає десять років (п. 52); - набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності (п. 54). Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що: - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Аналогічні положення вказано містяться у ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час складення розписки у 2002. Судом достовірно встановлено, що об`єкт спірного нерухомого майна - будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачу [PERSON] у якому понад 10 років проживає без реєстрації позивач [PERSON] . Позивач вказує, що придбала даний об`єкт нерухомості у відповідача за кошти у 2002 році, однак не оформила вказану угоду, оскільки відповідач не надала відповідні документи. Вказане підтверджується як матеріалами справи, так і наданими у судовому засіданні показами свідків, які вказали про передачу коштів позивачем відповідачу саме як оплату за придбання житла. При цьому твердження, викладені відповідачем у відзиві, що під час складення розписки малася на увазі угода щодо найму житла строком на 2 роки не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не підтверджено наявними матеріалами та прямо заперечене учасниками справи. Доказів на підтвердження свого твердження відповідач не надала. Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, власник нерухомого майна зобов`язаний не тільки володіти, розпоряджатися та користуватись належним йому майном, але й утримувати його у належному стані. В ході розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що належним утриманням та ремонтом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , займалась саме позивач, що свідчить на користь її твердження про домовленість саме щодо купівлі-продажу, а не іншого правочину. Окрім того, відповідач не зверталась з вимогою про виселення позивача з спірного будинку внаслідок завершення терміну найму житла, або з іншими подібними вимогами, докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Також не заслуговує на увагу твердження відповідача щодо відсутності її дозволу на проведення позивачем поліпшень майна, оскільки жодна обставина не свідчить, що відповідач виявляла будь-який інтерес до свого майна у період з 2002 року та до цього часу, що також свідчить про втрату інтересу до нього відповідачем та слугує на користь тверджень сторони позивача. Тому суд погоджується з твердженням сторони позивача про попередню домовленість сторін щодо укладення саме договору купівлі-продажу будинку, яка у подальшому реалізована не була. Добросовісність як обов`язкова необхідна умова набуття позивачами майна за набувальною давністю підтверджується установленими в судовому засіданні обставинами справи. Безтитульне володіння спірним нерухомим майном позивачем підтверджується фактичним володінням нею будинком та відсутністю у неї, як володільця цього нерухомого майна, певного юридичного титулу щодо нього. Відкритість та безперервність, як обов`язкові необхідні умови набуття позивачами майна за набувальною давністю, також підтверджені установленими судом обставинами справи. Обмежень щодо об`єкта володіння, який має бути законним, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме його добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном протягом понад 10 років, відповідачем не надано належних доказів на спростування зазначених обставин, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved