Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту, заінтересована особа: Покровська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області. В обґрунтування заяви заявник зазначила, що вона є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявник зазначає, що у Свідоцтві про право на спадщину нотаріусом було допущено механічну помилку, а саме ім`я заявника вказано, як « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним де, ім`я заявника зазначено « [PERSON] ». Зазначена розбіжність створює заявнику перешкоди щодо здійснення особистих майнових прав. З урахуванням викладеного заявник просить: встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2000 року серії АВІ № 922605, виданого на ім`я [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. На адресу суду 06 березня 2025 року (вх. № 7947) надійшла заява за підписом представника заявника [PERSON] адвоката Ковальчук Ірини Миколаївни про розгляд справи за відсутності сторони заявника, згідно поданої заяви представник зазначила, що просить розгляд справи провести за її відсутності та задовольнити вимоги (а.с.19-20). Заінтересована особа: Покровська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області про час та місце слухання справи повідомлена (а.с.22), представник заінтересованої особи до суду не з`явився, про причини не явки суду не повідомив. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дослідивши докази надані на підтвердження обставин заяви, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначила, що у Свідоцтві про право на спадщину нотаріусом було допущено механічну помилку, а саме ім`я заявника вказано, як « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним де, ім`я заявника зазначено « [PERSON] », у зв`язку з цим просить встановити факт належності документа. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] померлої [INFO] є дочка [PERSON] , яка мешкає [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 168 (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження (мовою оригіналу) встановлено, що заявник [PERSON] народилась [INFO] . Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 26.06.1976 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.11). Згідно копії паспорта громадянина України останній видано на ім`я [PERSON] (а.с.6). Отже, в даному випадку при перекладі імені з російської на українську мови відбулась Транслітерaція, або транслітерування (від лат. trans«через», «по той бік» і litera«літера»), механічна передача тексту й окремих слів, які записані однією графічною системою, засобами іншої графічної системи при другорядній ролі звукової точності, тобто передача однієї писемності літерами іншої. Згідно з\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~315\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи про\~встановлення факту\~зокрема: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів та вільного розпорядження власністю, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] , заінтересована особа: Покровська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області, про встановлення факту належності документа.

Outcome: approved