Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Заявниця [PERSON] , звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, від 09.09.1996р., на квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви, заявниця вказує на те, що вона є співвласником зазначеної квартири, але у свідоцтві про право власності на житло її ім`я записано як [PERSON] , але в паспорті громадянки України її ім`я записано - [PERSON] . Вищевказаний факт чинить заявниці певні перешкоди у здійсненні на розпорядження власним майном, а також доведення факту належності даного майна у державних установах. Заявник та заінтересовані особі в судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність. Рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Однак у вищевказаному свідоцтві ім`я співвласниці [PERSON] , вказано [PERSON] . При зверненні до державного нотаріуса виявилося невірне написання ім`я заявниці в свідоцтві, так записано [PERSON] а має бути [PERSON] . Зі змісту ст.4\~ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№ 5\~«Про судову\~практику у\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~5\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» було роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст.273\~ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 12 постанови №\~5\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. При таких обставинах, у суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами, а також те, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, отже такий має бути встановлений в судовому порядку, оскільки встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним уст.2 ЦПК України. Судом встановлено, що метою встановлення факту належності заявниці свідоцтва про право власності та відповідного розпорядження є необхідність доведення факту належності даного майна у державних установах. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності свідоцтва, суд приходить до висновку, що надані заявницею докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви.

Outcome: approved