Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач,\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЕЛІТ ФІНАНС»,\~звернулось до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~у розмірі\~142853,05\~грн.\~та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 9200,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що\~ 18.12.2019 року між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір №2028037252, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованої ставкою за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 98099,20 грн. АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання\~за договором\~виконав та\~надав відповідачу\~кредит,\~тоді як\~відповідач\~неналежним\~чином виконав\~взяті\~на\~себе зобов`язання,\~у\~зв`язку\~з\~чим\~утворилася заборгованість\~в загальному\~розмірі 142853,05\~грн.,\~яка складається\~з тіла\~кредиту 76274,68\~грн.\~та заборгованості\~за відсотками\~ 66578,37\~грн.\~21.06.2024\~року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВ\~КОМПАНІЯ «ЕЛІТ\~ФІНАНС» укладено Договір Факторингу, відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2028037252 від 18.12.2019 року у загальному розмірі 142853,05 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, позивач звернувся суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку. Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.10.2024 прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. Роз`яснено, що у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. 15.10.2024 року до суду від [PERSON] надійшов письмовий відзив на позову заяву, в якому вказує, що з березня 2022 року з поважних та об`єктивних причин перестала сплачувати кредит. Вказує, що з початком війни відповідач залишилася без роботи через руйнування об`єкту, на якому вона працювала, потім внаслідок тяжкої хвороби помер її чоловік, а у відповідачки була виявлена тяжка хвороба онкологія, через яку їй була встановлена 2 група інвалідності та відповідач потребує постійного лікування, а саме потребує постійних крапельниць, проходить променеву терапію, хіміотерапії та операції. Також вона є ВПО. Відповідач не погоджується із сумою боргу, оскільки на початок війни вона сплатила близько 90000 грн. суми кредиту з відсотками, а в банку їй страхували життя. А тому вважає, що вказані обставини є страховим випадком. Також посилається на неможливість сплатити заборгованість, у зв`язку з вказаними обставинами. Позивач надав письмову відповідь на відзив, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Ухвалою суду від 03.12.2024 року продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на тридцять днів. Ухвалою суду від 08.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку. Представник позивача надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні просила частково задовольнити позов, зменшивши суму стягнення з урахуванням її життєвих обставин, стану здоров`я та фінансової неспроможності сплатити заборгованість у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1\~ст. 1047 ЦК України). У кредитному договорі визначений розмір процентної ставки. Статтею 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто позичальник 1) отримує від кредитодавця грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 18.12.2019 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2028037252, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит у загальній сумі 98099 грн. 20 коп., у т.ч. 95800 грн. на споживчі цілі та 3299,20 грн. на придбання послуги зі страхування у продавця «Страхування від нещасного випадку». Дата остаточного повернення Кредиту 18 грудня 2024 ркоу. Згідно п. 1.4 Договору, протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися: фіксована процентна ставка у розмірі 36 %. Вказаний кредитний договір було підписано сторонами (а.с. 5) Також між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було підписано Паспорт споживчого кредиту, орієнтовний графік платежів та розрахунку загальної вартості кредиту (а.с. 6-8). Підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, що узгоджується з позиціями Верховного Суду у постановах від 23.12.2019 року у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року у справі №382/327/18, від 02.12.2020 року у справі 284/157/20. При цьому, відповідачем під час розгляду справи не заперечувався факт укладання вказаного кредитного договору та отримання коштів. Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача станом на 21.06.2024 року становить 142853,05 грн., яка складається з тіла кредиту 76274,68 грн. та заборгованості за відсотками 66578,37 грн. (а.с. 47) Заперечень щодо правильності розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до ч. 1\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина першастатті 526 ЦК України). Згідно до ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. Відповідач під час укладення кредитного договору, ознайомився з його текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника. Оскільки, кредитний договір був підписаний відповідачем без будь-яких застережень, суд приходить до висновку, що остання погодилася з його умовами та зобов`язалася виконувати їх. Розмір заборгованості не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позичальником порушено встановлений договором обов`язок повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з\~ст. 617 ЦК України\~відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення, від відповідальності за порушення зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав належним чином взяте на себе відповідно до умов договору зобов`язання щодо повернення кредиту. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище через військову агресію рф, смерть чоловіка, погіршення стану здоров`я внаслідок тяжкого захворювання, втрату роботи, відсутність інших доходів, не є підставою для звільнення її від відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки відомостей про те, що відповідач звертався до кредитора з приводу добровільного врегулювання питання погашення заборгованості, реструктуризації боргу тощо, матеріали справи не містять. З приводу посилання відповідача на факт настання нещасного випадку суд також зазначає, що на час розгляду справи відповідачем не було надано доказів звернення до страховика із заявою про настання страхового випадку, ані доказів повідомлення кредитора про вказані відповідачем обставини. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином,\~ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ\~«ЕЛІТ\~ФІНАНС» уклавши\~21.06.2024\~року з АТ «ОТП БАНК» Договір Факторингу №21/06/24, який на час розгляду справи не розірваний та не визнаний в установленому законом порядку недійсним, на законних підставах набуло прав кредитора за Кредитним договором №2028037252 від 18.12.2019 року. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Одним із способів захисту майнових прав відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Відповідач доказів, які б спростували наявність заборгованості перед позивачем, або доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, суду не надано. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, ці суми підлягають стягненню на користь позивача. З приводу вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно наданого платіжного доручення, звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Правові засади\~справляння судового\~збору,\~платників,\~об`єкти\~та розміри\~ставок судового\~збору,\~порядок сплати,\~звільнення від\~сплати та\~повернення судового\~збору визначені Законом України "Про судовий збір". Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідачем під час розгляду справи надано докази на підтвердження того, що їй встановлено ІІ групу інвалідності, а тому, відповідно до вищевказаних положень закону, вона звільнена від сплати судового збору. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок держави. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З поданих представником позивача доказів вбачається, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною укладено договір 303-07/24 від 03 липня 2024 року про надання правової допомоги. Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано: Акт № 1 прийому-передачі наданих послуг від 15.07.2024; платіжну інструкції. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі\~9200,00грн. Частиною 3\~статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Так, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.07.2024 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 9200,00грн визначено з урахуванням таких послуг: первинна консультація\~0,5 години, 1000,00грн; правовий аналіз наявних документів у справі, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та ЄСПЛ\~2 години, 4000,00грн.; підготовка та подання позовної заяви\~2,1 година, 4200,00грн. Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, принципи верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу\~9200,00 грн. є завищеним та неспівмірними зі складністю справи, яка стосується стягнення кредитної заборгованості, законодавство та судова практика щодо якої є усталеною, з обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим на це часом. \~При цьому, такі послуги як первинна консультація\~та правовий аналіз наявних документів у справі, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та ЄСПЛ за своїм змістом є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання позовної заяви. З урахуванням вищевикладених мотивів, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі і вважає, що цей необхідно зменшити, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі до 4200,00 грн., що забезпечить баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Outcome: approved