Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить виселити відповідачку із належного йому на праві власності житлового будинку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачка без жодних правових підстав та без його згоди проживає у належному йому житловому будинку (а.с. 1 4). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Враховуючи, відповідач не має в Україні зареєстрованого місця проживання (перебування), місцезнаходження та суду не відоме місце роботи відповідача, відповідач був повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 27, 28, 32). Оскільки відповідач, який був повідомлений про розгляд справи належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З витягу від 02.12.2023 року з Державного реєстру речових прав вбачається, що на праві приватної власності позивачу належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до акта № 28/03-26 від 07 березня 2024 року Виконавчого комітету Гребінківської селищної ради, відповідачка без реєстрації фактично проживає у житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Також, за змістом відповіді № 511542 від 27.03.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, судом достовірно встановлено, що відповідачка не має зареєстрованого місця проживання в Україні (а.с. 28). Крім того, із наданих позивачем на підтвердження своїх вимог письмових доказів, а саме: копії заяви позивача від 18.01.2024 року та довідки від 05.02.2024 року поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу превенції Білоцерківського РУП, вбачається, що позивач звертався до органів внутрішніх справ щодо неправомірних дій громадянки [PERSON] яка без згоди власника проживає у належному йому на праві приватної власності житловому будинку (а.с. 17). У вказаній довідці також відображено обставини проживання відповідачки без жодних правових підстав та без згоди власника у належному позивачу житловому будинку. Отже, судом встановлено, що відповідачка неправомірно та без будь-яких правових підстав користується житлом позивача яке належить останньому на праві приватної власності. Відповідно до норм статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Частина перша статті 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки під час розгляду справи на підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідачка порушує права позивача на володіння і користування належним йому на праві приватної власності майном, суд приходить до висновку, що підлягають захисту порушені права позивача по належному володінні і користуванні його нерухомим майном. Таким чином, відповідачку необхідно виселити із житлового будинку належного на праві власності позивачу. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 5). Враховуючи викладене,

Outcome: approved