Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 29.07.2024 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява. Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 000 грн. Позов обґрунтовано обставинами: позивач працював з 16.02.1998 на різних посадах у різних структурних підрозділах на підприємстві відповідача. За час роботи на підприємстві позивач отримав хронічне професійне захворювання, відповідно до Акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 11.03.2024. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 20.06.2024 серії 12сААА № 144494 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65%, з яких 50% - вібраційна хвороба, 15% - сидеросилікоз. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 20.06.2024 серії 12 ААГ № 573627 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 400 000,00 грн. Позиція відповідача 26.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначається, що недосконалість технології збагачення руди, внаслідок якої позивач протягом тривалого час підпадав під вплив загальної вібрації, документально не підтверджена. Зазначається, що робота позивача за Списком №1, яка дає право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, сама по собі передбачає, що це роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, де рівень впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, крім зростання хронічної захворюваності (виробничо обумовленої та захворюваності з тимчасовою втратою працездатності), призводять до розвитку професійних захворювань. Позивач чітко усвідомлював, що виконувана ним робота, пов`язана з безпосереднім впливом шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого. Розмір моральної шкоди відповідач вважає завищеним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди. В судовому засіданні 05.03.2025 представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 29.07.2024 до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява. 07.08.2024 ухвалою судді було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26.08.2024 надійшов відзив на позовну заяву. 05.09.2024 надійшло клопотання від представника відповідача про витребування доказів. 05.09.2024 надійшла заява від представника відповідача про письмове опитування позивача у якості свідка по справі. 05.09.2024 надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у разі неможливості перейти до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.09.2024 надійшла заява від представника позивача про відмову у задоволенні заяв представника відповідача. 16.09.2024 ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів (довідка про наявність рахунку), постановлено перейти до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.09.2024 від представника відповідача надійшли письмові пояснення. 01.11.2024 від представника відповідача надійшла заява про письмове опитування позивача у якості свідка, в прохальній частині якої зазначається про витребування від позивача довідки про наявність рахунку. 09.12.2024 від представника відповідача надійшла заява про відвід судді. 09.12.2024 ухвалою суду заяву про відвід судді визнано необґрунтованою. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач та відповідач перебували у трудових відносинах з 16.02.1998 по теперішній час, що складає 27 років та підтверджується копією трудової книжки позивача. При цьому, суд враховує численні зміни організаційно-правових форм та найменувань відповідача, зміну структурних підрозділів. Відповідно до медичного висновку № 240 від 13 лютого 2024 року позивач має скарги на стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву руку та ногу, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно лівих, зниження слуху, задишку при фізичному навантаженні, періодичний сухий кашель, важкість у грудях, втому. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, складеного 11.03.2024, комісія встановила, що хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом екскаватора цеху Кар`єр, виконував роботи з керування одноковшевим екскаватором за різних дорожніх умов. Переміщував гірничу масу, ґрунт на борт кар`єру або до відвалу. Виконував вимоги правил дорожнього руху, правил перевезень вантажів. Забезпечував належний технічний стан автотрансопртного засобу. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди протягом тривалої дії підпадав під вплив загальної вібрації (п. 17 Акту). Причинами виникнення професійного захворювання є: рівень загальної вібрації: складає 72 дБ при ГДР 59 дБ, що перевищує допустимий рівень на 13 дБ; аерозоль фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,5-6,4 рази і складала 4,5-12,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (п. 18 Акту). Довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 20 червня 2024 року серії 12 ААА № 144494 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65%, з яких: 50% - вібраційна хвороба, 15% - сидеросилікоз. Довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 20 червня 2024 року серії 12 ААГ № 573627 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні 05.03.2025 представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. \~ \~ \~ \~Представник відповідача заперечувала проти задоволення з підстав, зазначених у відзиві та поясненнях. \~ \~ \~ \~У судове засідання 13.03.2025, призначене для ухвалення рішення суду, представник позивача не з`явилась, про дату, час і місце розгляду повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~12.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про проведення засідання без участі сторони позивача. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Конституцією України в ст. 43передбачається, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У ст. 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21). У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено правовий зв`язок між позивачем та відповідачем, який полягає не тільки у трудових відносинах, а і в тому, що професійне захворювання, втрата професійної працездатності та встановлення інвалідності сталося саме на підприємстві відповідача. Так, відповідно до п. 1.4. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії за наявності, зокрема, акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П 4. Відповідно до п. 99 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених, зокрема у інформаційній довідці про умови праці працівника, що складається лікарями з гігієни праці територіального органу Держпраці, який здійснює нагляд за підприємством (установою, організацією), у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння). Отже, наявність професійного захворювання та його зв`язок з умовами праці доведено належними та допустимими доказами. Неможливість встановити в Акті розслідування осіб, які порушили законодавство про охорону праці з об`єктивних причин, не є підставою вважати причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням та умовами праці недоведеним. Суд не погоджується з аргументами відповідача в частині усвідомлення, що виконувана ним робота, пов`язана з безпосереднім впливом шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого. По-перше, суд не вважає цю обставину такою, що звільняє від відповідальності відповідача. По-друге, на думку суду, такий ліберально-ідеологічний підхід до праворозуміння, створює умови для маніпуляцій принципом свободи договору у трудових відносинах. Щодо відсутності доказів на підтвердження моральної шкоди, зокрема, висновку лікаря-психіатра, суд зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у поставові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 372/1652/18. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці, позивачу була первинно встановлена втрата професійної працездатності на 65% та первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності. Отже, позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок втрати професійної працездатності на 65%, суд врахує обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, встановлену групу інвалідності, кількість професійних захворювань, які вразили відразу декілька систем організму (дихальна, сенсорна, скелетна), тривалість перебування у трудових відносинах з відповідачем, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримується засад розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. З урахуванням вищезазначеного та враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 260 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже зміни внесені до підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, що набрали чинності з 23.05.2020, не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 260 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 2600,00 грн.

Outcome: partial