Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Терни Ул`янівського району Сумської області, яка померла [INFO] в м. Гомель, Республіка Білорусь. В обґрунтування заяви вказано, що [PERSON] , яка є бабусею заявника [PERSON] , померла [INFO] в м. Гомель, Республіка Білорусь, де проживала декілька останніх років. Заповітом від 08.08.2013 [PERSON] заповіла заявнику нерухоме майно та земельну ділянку. Проте, отримати свідоцтво про смерть баби у відділі державної реєстрації актів цивільного стану є неможливим, оскільки заявник не отримав відповіді на звернення до Посольства України в Республіці Білорусь з проханням витребувати оригінал свідоцтва про смерть, дипломатичні відносини між Україною та Республікою Білорусь на державному рівні не підтримуються після військової збройної агресії російської федерації проти України. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення спадкових прав на спадщину, що відкрилася після смерті баби, заявник є спадкоємцем за заповітом. Представник заявника просив розгляд справи проводити без його участі, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, вирішити питання, виходячи з матеріалів справи та згідно чинного законодавства, вказавши всі відомості, необхідні для належного складання актового запису про смерть. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що заповітом від 08.08.2013, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнком С.М., зареєстрованим у реєстрі за №1969, померла [PERSON] заповіла заявнику належну їй частку квартири [ADDRESS] (а.с. 18). Заповітом від 06.10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., зареєстрованим у реєстрі за №4435, [PERSON] заповіла заявнику все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось (а.с. 17). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАЦСу адміністрації Новобелицького району м. Гомеля, Республіка Білорусь (а.с. 14). Заявою від 20.11.2024, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Царіциною І.С., [PERSON] спадщину після померлої баби [PERSON] прийняв (а.с. 16). Заявник звертався до відділу ДРАЦС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про проведення державної реєстрації смерті його баби [PERSON] , однак листом №4226/29.18-58 від 17.12.2024 заявника повідомлено про те, що відсутність належних документів, які можуть бути підставою для державної реєстрації смерті (а.с. 15). Крім цього, представник заявника звертався з адвокатським запитом до Посольства України в Республіці Білорусь, в якому просив витребувати дублікат свідоцтва про смерть [PERSON] у відповідних органів міста Гомеля та легалізувати такий документ у відповідності до чинного законодавства з метою його використання в державних органах України (а.с. 20-21). Відповіді на такий адвокатський запит не отримано. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року та п. 1 ч. 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5 зі змінами), підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть, фельдшерська довідка про смерть, лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів СБУ у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Закон закріплює за державою обов`язок вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення у судовому порядку відсутності факту реєстрації акту цивільного стану, орган реєстрації актів цивільного стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Громадяни України та особи без громадянства, які проживають в Україні, витребовують документи на підтвердження фактів реєстрації актів цивільного стану, здійснених компетентними органами іноземної держави, в порядку встановленому міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Факт смерті [PERSON] зареєстрований іноземним органом реєстрації. Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022 документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, статтею 13 було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою\~Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 2-2.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Дія цієї Конвенції (у тому числі й ст. 13) зупиняється щодо будь-яких документів виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка Білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Тому визнати на території України свідоцтво про смерть, видане відділом реєстрації актів громадянського стану про смерть відділом РАЦСу адміністрації Новобелицького району м. Гомеля, Республіка Білорусь, неможливо, оскільки розірвані будь-які дипломатичні зв`язки та припинено участь України у Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 з росією та Республікою Білорусь. З огляду на те, що іншим чином підтвердити факт смертёі [PERSON] неможливо, а встановлення такого факту має юридичне значення для захисту спадкових прав заявника [PERSON] , суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити.

Outcome: approved