Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON]., звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київавтотрейд» про захист прав споживачів. Позов обґрунтований тим, що у січні 2022 позивач для особистих потреб та потреб своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль за кордоном, шляхом участі в аукціоні. В інтернеті знайшов сайт та 19.01.2022 позивач зустрівся із [PERSON] та [PERSON] в їх офісі. Під час розмови останні детально розповіли яким чином можна придбати автомобіль і доставити його на територію України і вже на території України зробити ремонт автомобіля під ключ. Позивача влаштовували умови і він повідомив, що бажає придбати автомобіль марки BMW f30 та повідомив відповідачу, що вартість автомобіля, доставка і ремонт розрахована позивачем до 13000 доларів США. Того ж дня вони підписали договір про надання послуг № 0260. Після підписання даного договору та відповідно до його умов позивачем було передано [PERSON] 500 доларів США за їх послуги. 27.01.2022 відбувся аукціон автомобіля, який зацікавив позивача, вартість якого складала 3600 доларів США. Після чого менеджер [PERSON] скинув в групу в телеграм каналі таблицю з розрахунком вартості автомобіля під ключ. Загальна вартість даного автомобіля складала 12500 доларів США. В подальшому в групу телеграм каналу було направлено рахунок на оплату № 9 від 28.01.2022, з якого вбачалось, що постачальником даного автомобіля є ТОВ «Київавтотрейд». 28.01.2022 між позивачем та ТОВ «Київавтотрейд» укладено попередній договір № 28012022 про укладення договору купівлі-продажу рухомого майна. На виконання вказаного договору 28.01.2022 позивач перерахував на рахунок ТОВ «Київавтотрейд» грошові кошти у сумі 152993 грн. 05.03.2022 [PERSON] повідомив позивача, що автомобіль знаходиться в порту в СШВ і там буде знаходитись поки не проясниться ситуація в Україні. В офісі ТОВ «Київавтотрейд» позивачу стало відомо, що відповідачем оплачено частину коштів на ремонт автомобіля. 25 серпня 2022 року позивач поїхав на СТО, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Малинюка, 115 куди повинен був бути доставлений автомобіль на ремонт. Під час розмови працівники СТО позивачу повідомили, що про ремонт автомобіля марки BMW GO вперше чують. Ніяких запчастин на даний автомобіль вони не отримували, тим більш коштів на його ремонт. 08 вересня 2022 року позивач звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України. Того ж дня, відомості по його заяві були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100040002730. В ході досудового розслідування було встановлено, що 01 вересня 2022 року було здійснено митне оформлення даного транспортного засобу у відділі митного оформлення «Городок» митного поста «Західний» (відділ митного посту № 2 «Городок») та оформлено митну декларацію № UA209180/2022/061442 від 01 вересня 2022 року. В подальшому, під час досудового розслідування стало відомо, що даний транспортний засіб 27 вересня 2022 року Територіальним сервісним центром № 8045 в м. Києві зареєстровано на ім`я [PERSON] та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та видано на автомобіль державний номер знак [NUMBER] . Реєстрація транспортного засобу марки BMW GO, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2,0 (бензин), сірого кольору привезеного з-за кордону відбулася по вантажній митній декларації. Позивач зазначає, що відповідно до умов договору та з урахуванням повної сплати ним коштів на придбання транспортного засобу відповідач повинен був укласти зі позивачем Основний договір купівлі-продажу, однак прострочив виконання такого зобов`язання. Крім того, позивач зауважує, що як виявилось пізніше, транспортний засіб взагалі відчужений третій особі і вже не належить відповідачу, право власності ТОВ «КИЇВАВТОТРЕЙД» на цей Транспортний засіб не має, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку відповідача. На даний час термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти за купівлю автомобіля, але відповідач свої зобов`язання не виконав і не може виконати їх в майбутньому. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним попередній договір про укладення договору купівлі-продажу рухомого майна між [PERSON] та ТОВ «Київавтотрейд» № 28012022, укладений 28.01.2022; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київавтотрейд» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 152993 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 50356,66 грн, 3% річних у розмірі 10676 грн, а всього стягнути 214025,66 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київавтотрейд» про захист прав споживачів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київавтотрейд» про захист прав споживачів, до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що між позивачем та відповідачем було попередньо укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, позивачем була здійснена оплата, проте автомобіль так і не було передано. У вересні позивач звернувся у вересні 2022 до поліції, пізніше дізнався, що автомобіль було вивезено за межі України, розмитнене і відчужене іншій особі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що спосіб захисту прав позивача є неналежним, оскільки вважає, що відповідач повинен звернутися до особи стосовно якої відкрито кримінальне провадження щодо даного автомобіля. Крім того, позивач просить розірвати договір, проте договір є нечинним. Вважає, що позов є необґрунтованим та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Судом встановлено, що 28.01.2022 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київавтотрейд» укладено попередній договір № 28012022. Згідно п. 1.1. вказаного договору сторони зобов`язуються протягом трьох днів укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, установлених цим договором. Пунктом 1.2. вказаного договору встановлено, що транспортний засіб марки BMW f30, 2013 року випуску, він код [NUMBER] , об`єм двигуна 2,0 (бензин), сірого кольору, який є предметом Основного договору. Відповідно до п. 1.4. вказаного договору продавець стверджує, що зазначене в п. 1.2 майно було придбане для покупця на аукціоні в Америці в штаті США Джорджія місто Савана за кошти які були надані покупцем. Пунктом 2 попереднього договору визначено порядок оплати, а саме: на підтвердження дійсних намірів сторін в укладанні Основного договору покупець на протязі доби зобов`язаний перерахувати кошти на придбання транспортного засобу марки BMW f30, 2013 року випуску, він код [NUMBER] , об`єм двигуна 2,0 (бензин), сірого кольору після отримання виставленого рахунку на оплату. Згідно п. 2.1. договору продавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів здійснити закупку іноземної валюти для придбання майна, та перерахувати їх на відповідний рахунок для придбання транспортного засобу BMW f30, 2013 року випуску, він код [NUMBER] . Вартість автомобіля визначається на аукціонних торгах (п. 2.2. попереднього договору). На виконання умов договору (п. 2.2.) 28.01.2022 через відділення банку «А-Банк» позивач перерахував на рахунок ТОВ «Київавтотрейд» грошові кошти в сумі 152993 грн, що підтверджується рахунком № 9 від 28.01.2022. Відповідно до умов договору та з урахуванням повної сплати позивачем коштів на придбання транспортного засобу відповідач мав укласти з позивачем Основний договір купівлі-продажу, однак прострочив виконання такого зобов`язання. 08.09.2022 позивач звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Того ж дня, відомості по заявці позивача були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100040002730, що підтверджується відповідним витягом, з якого вбачається, що 19.01.2023 приблизно о 17 год 30 хв. за адресою: [ADDRESS] особа на ім`я [PERSON] шахрайським шляхом зловживаючи довірою заволодів грошовими коштами, що належали [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2022 у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва Іванова К.Ю. про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100040002730 від 08.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - відмовлено. Як вбачається з вказаної ухвали суду, в ході досудового розслідування було встановлено, що 01 вересня 2022 року було здійснено митне оформлення даного транспортного засобу у відділі митного оформлення «Городок» митного поста «Західний» (відділ митного посту № 2 «Городок») та оформлено митну декларацію № UA209180/2022/061442 від 01 вересня 2022 року. В подальшому, під час досудового розслідування стало відомо, що даний транспортний засіб 27 вересня 2022 року Територіальним сервісним центром № 8045 в м. Києві зареєстровано на ім`я [PERSON] та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та видано на автомобіль державний номер знак [NUMBER] . Реєстрація транспортного засобу марки BMW GO, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2,0 (бензин), сірого кольору привезеного з-за кордону відбулася по вантажній митній декларації. Крім того, як виявилось пізніше, транспортний засіб взагалі відчужений третій особі і вже не належить відповідачу, право власності ТОВ «КИЇВАВТОТРЕЙД» на цей Транспортний засіб не має, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку відповідача. Вказана обставина також є порушенням з боку відповідача умов Договору (п.1.6), оскільки продавець зобов`язувався під час дії цього договору не відчужувати транспортний засіб на користь третіх осіб. На даний час термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти за купівлю автомобіля, але відповідач свої зобов`язання не виконав і не може виконати їх в майбутньому. Позивач не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору, що не спростовано відповідачем. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.ч. 1, 4 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтями 611, 615, 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обов`язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси. Виходячи з аналізу норм даної статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Тобто, у даному випадку, відповідач істотно порушив умови договору, а саме: відповідачем позивачу не були надані необхідні послуги та товар. Позивач так і не отримав той товар, на який розраховував при покупці, а також жодної компенсації його вартості. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу відповідно до положень ч. 1ст. 656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 663 ЦК України визначено обов`язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до вимог частин 2,3 статті 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення. Відповідно до умов попереднього договору, основний договір з купівлі-продажу транспортного засобу мав бути укладений протягом трьох днів, тобто до 31 січня 2022 року, однак такий договір не укладено. Отже, в силу положень статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлені попереднім договором, припинились, оскільки основний договір не був укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, і жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення. Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Положеннями частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 644 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Крім того, у зв`язку з укладенням зазначеного договору № 106-21 А від 24.11.2021 між сторонами виникли правовідносини, які регулюються не тільки положеннями Цивільного кодексу України, а ще й Законом України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживча, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до вимог частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів», умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). За положеннями частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, введення мене, як споживача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та використання нечесної підприємницької практики є підставою для визнання договору недійсним, а кошти отримані відповідачем за вказаний договором підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі статті 216 ЦК України. Зважаючи на наведене, наявні підстави для визнання недійсним попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу рухомого майна № 28012022 від 28.01.2022 та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 152993 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;зміна умов зобов`язання;сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. (ст. 617 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З метою вирішення питання щодо характеру та міри відповідальності, яку може нести відповідач, в силу невиконання спірного зобов`язання, суд бере до уваги також висновки Великої Палати ВС, викладені у постанові у справі № 918/631/19 від 22.09.2020, про те, що за змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати(аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц ). Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.37); стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини, в яких у відповідача з`явилося зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, що є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»). Оскільки погашення боргу не відбувалося, інфляційне збільшення підлягає розрахунку у спосіб зазначений позивачем, з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Доказів того, що ТОВ «Київавтотрейд» повернуло кошти, які були сплачені позивачем за умовами договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28.01.2024 року матеріали справи не містять, та не заперечуються сторонами, тому відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати з урахуванням індексу інфляції. Інфляційні втрати розраховуються за формулою: ІІс= (ІІ1/100)*(ІІ2/100)*(ІІ3/100)*…, де ІІ1- індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІ2 - - індекс інфляції за другий місяць прострочення, та далі щомісяця на підставі інформації, опублікованої Центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». З урахуванням вимог чинного законодавства сума 3% річних розраховується за формулою: сума боргу х % / 100 % х кількість днів прострочення / кількість днів у році (152993 х 3 / 100 % х 849 / 365 = 10676 грн). За таких обставин, 3 % річних за період з 01 лютого 2024 року по 30 травня 2024 року складає 10676 грн. Розмір втрат від інфляції за цей період становить 50356,66 грн. У зв`язку із чим, позовна вимога в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає задоволенню. Щодо вирішення спору в частині стягнення з відповідача коштів у виді пені та 3% річних, суд зазначає наступне. Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поряд з цим, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відноситься до основної засади судочинства відповідно (п. 3 ч. 1ст. 129 Конституції України). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст.77, ч. 2 ст.78, ст.79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] обґрунтовував свої позовні вимоги належним чином та приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. А відповідач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо належного виконання попереднього договору № 28012022 від 28.01.2022. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а тому з відповідача, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України та розміру задоволених позовних вимог, необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2140,25 грн.

Outcome: approved