Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради щодо ненадання позачергового житла, як учаснику бойових дій за відповіддю №3/16-3503 від 03.08.2021 року, [PERSON] , зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради надати [PERSON] позачергове житло, як учаснику бойових дій. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у квітні 2021 року він звернувся до відповідача з питання надання йому житлової площі у гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. 27.04.2021 відповідач надав відповідь, що відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 23.04.2013 №179 питання надання житлової площі у гуртожитках вирішується комісією з питань надання житлової площі в гуртожитках за наявності вільних кімнат та на підставі повного пакета документів, перелік яких затверджено зазначеним рішенням. Комісією дане питання розглядається з 14.05.2020 та на черговому засіданні 23.04.2021 прийнято рішення перенести розгляд питання на наступне засідання через відсутність вільних кімнат у гуртожитках. 25.06.2021 він знову звернувся до відповідача з заявою про надання йому житлової площі, на що 20.07.2021 отримав відповідь, в якій вказано, що на даний час відомості щодо вільного житлового фонду повторного заселення не сформовано та не затверджено. В липні 2021 року він втретє звернувся до відповідача, на що 03.08.2021 отримав відповідь, що комісією з питань надання житлової площі у гуртожитках було розглянуто його питання та прийнято рішення про погодження надання йому дозволу за складом родини 1 особа на зайняття кімнати № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: вул. Берегова, 1 строком постійно, після надання КП «Жилсервіс-5» відповідної інформації та поновлення довідок з обмеженим терміном дії. Але нібито, у зв`язку з відмовою його - позивача зайняти надане житло, питання буде внесено до порядку денного для розгляду комісією на наступному засіданні. Позивач з зазначеним рішенням не погоджується та зазначає, що відповідно до п.14 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на першочергове забезпечення жилою площею, а згідно з п.18 ч.1 ст.13 вищевказаного Закону інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Особи, зазначені в цих статтях, забезпечуються житловою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн протягом року. Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 цивільна справа передана на розгляд судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді від 28 жовтня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав копію ухвали 31.03.2022 року, а отже повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки. 04.08.2022 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, [PERSON] має статус інваліда війни - ветерана війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Згідно листа №3/16-1875 від 27.04.2021, направленого Департаментом житлового господарства ДМР на ім`я [PERSON] зазначено, що комісією з питань надання житлової площі у гуртожитках порушене питання [PERSON] щодо надання йому житлової площі в гуртожитку з 14.05.2020 року, на черговому засіданні 23.04.2021 прийнято рішення перенести розгляд питання на наступне засідання через відсутність вільних кімнат у гуртожитках. Згідно листа №3/16-3228 від 20.07.2021, направленого Департаментом житлового господарства ДМР на ім`я [PERSON] , серед іншого зазначено, що житловий фонд, який підлягає розподілу та наданню громадянам, відповідно до Порядку формується з житлових приміщень, які надходять у власність територіальної громади м.Дніпра, житлових приміщень повторного заселення комунальної власності та житлових приміщень державної форми власності, які підлягають розподілу. На цей час відомості щодо вільного житлового фонду повторного заселення не сформовано та не затверджено. Згідно листа №3/16-3503 від 03.08.2021, направленого Департаментом житлового господарства ДМР на ім`я [PERSON] , серед іншого зазначено, що відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 23.04.2013 №179 комісією з питань надання житлової площі у гуртожитках було розглянуто питання щодо надання [PERSON] житлової площі та прийнято рішення «Протокол від 20.07.2021 року №3» про погодження надання дозволу [PERSON] зі складом родини 1 особа на зайняття кімнати № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] строком постійно, після надання КП «Жилсервіс-5» відповідної інформації та поновлення довідок з обмеженим терміном дії. У зв`язку з відмовою позивача зайняти надане житло, питання буде внесено до порядку денного для розгляду комісією на наступному засіданні. Станом на день розгляду справи житло позивачу не надано, докази зворотнього у справі відсутні. Відповідно до п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надається позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року. Стаття 46 ЖК України передбачає, що поза чергою жиле приміщення надається, зокрема інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення. Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Згідно ст. 5 цього Кодексу державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача щодо надання йому житлової площі. З матеріалів справи вбачається, що Дніпровська міська рада, в межах наданих їй повноважень, вживала заходів для вирішення питання щодо поліпшення житлових умов позивача, зокрема була створена комісія з питань надання житлової площі в гуртожитках, проводились засідання комісії з цього питання, погоджувалось питання щодо надання позивачу кімнати [ADDRESS] . Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів (ч.1 ст.9 ЖК України). Згідно з абзацом 1 пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Аналіз приведеної норми, свідчить про те, що відповідні органи, уповноважені державою на виконання функцій з розподілу житла, протягом двох років від дня взяття на квартирний облік зобов`язані надати особі, на яку поширюється дія цієї норми, таке житло. Таким чином, ненадання позивачу як інваліду війни житла з травня 2020 року перебування на обліку є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів. Суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №0940/2394/18, висловленими в постанові від 11.02.2020 року. Відтак, суд дійшов висновку, що право позивача на одержання житла було порушено, а тому позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved