Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Адвокат Вакула В.М., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] [PERSON] , право власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку з цільовим використанням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, загальною площею, 0,12 га під кадастровим номером 6322686501:00:000;0187, земельну ділянку з цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства, на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, загальною площею 1,7001 га під кадастровим номером 6322686500:01:003:0346. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Офіційне його місце реєстрації: [ADDRESS] . За своє життя [PERSON] склав заповіт, де все своє майно заповідав своїй доньці [PERSON] . 22.09.2022, протягом шестимісячного терміну на прийняття спадщини, який закінчується 26.09.2022, позивачкою було складено та завірено консулом Генерального Консульства України в Мілані заяву на прийняття спадщини. 14.02.2023 приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Л.С. було відкрито спадкову справу на підставі довідки про офіційну реєстрацію місця проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Відповідно до постанови приватного нотаріусу Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмакової Л.С. від 24.11.2023 в оформленні спадкових прав позивачу було відмовлено, підставою відмови було те, що на момент смерті спадкодавець проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм онуком [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину, а заява позивачки про прийняття спадщини була подана після спливу шестимісячного терміну. Аргументи учасників справи. Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про місце, дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання неодноразово належним чином повідомлявся, шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень, однак судові повістки не були вручені під час доставки та були повернуті до суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Виклик відповідача також було здійснено оголошеннями, які розміщені на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України». Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті Сумська область, м. Суми (а.с. 12). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно з паспортом [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 14). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] , [INFO] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 17.02.1979 у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1176. Шлюб розірвано 29 червня 2006 року, актовий запис № 642, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8, 9). Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з паспорту [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 10.02.2016 [PERSON] склав заповіт на все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів своїй дочці [PERSON] , [INFO] . Заповіт засвідчено секретарем виконавчого комітету Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області Лавріненко М.О. (а.с. 15). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 14.02.2023 заповіт [PERSON] від 10.02.2016 чинний (а.с. 78). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб [PERSON] відсутня (а.с.88, 89). З довідки старости Фесківського старостинського округу Лавріненко М.О. від 09.11.2023 № 14.12.01-06/133 вбачається, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті та протягом шести місяців від дня його смерті разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані: онук [PERSON] , [INFO] (а.с. 91). 22.09.2022 року [PERSON] звернулася в Генеральне консульство України в Мілані після смерті її батька [PERSON] для посвідчення заяви про прийняття спадкового майна (а.с. 72). 14.02.2023 року приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Л.С. було отримана вищевказана заява [PERSON] про прийняття спадщини та зареєстровано спадкову справу після померлого [PERSON] . 24.11.2023 [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмакової Л.С. про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 92-93). Матеріали справи містять довіреність [PERSON] , якою вона уповноважує [PERSON] , [INFO] , вести справу з оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті будь-яких осіб після яких вона має право на спадкування (а.с.96, 97). 24.11.2023 приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Л.С. відмовлено [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: Харківська область, Богодухівський район (колишній Золочівський) с. Феськи. Вказана постанова нотаріуса обгрунтована тим, що згідно із довідкою, наданою виконавчим комітетом Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області 09.11.2023 № 14.12-01-06/133, на день своєї смерті спадкодавець [PERSON] , проживав та був зареєстрований разом із онуком, [PERSON] , [INFO] . При подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, документів підтверджуючих прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не надано. Заяв про прийняття, відмову від спадщини або видачі свідоцтва про право на спадщину від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 100-101). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що останні три роки свого життя [PERSON] проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , там же і помер. [PERSON] доглядала за своїм батьком, купувала ліки, продукти харчування, отримувала пенсію за [PERSON] , вони мали спільний бюджет, а згодом опікувалася його похованням, замовила памятник. З [PERSON] позивач не підтримує стосунки тривалий час. Факт смерті [PERSON] у м. Суми також підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті Сумська область, м. Суми (а.с. 12). Правовстановлюючі документи на спадкове майно [PERSON] відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської районної ради від 19.12.1989 року за № 399. (а.с. 18). За даними Комунального підприємства «Архітектурно-інвентаризаційного бюро Золочівської селищної ради» № 366 від 03.11.2023 - згідно з архівними матеріалами КП «Архітектурно-інвентаризаційного бюро Золочівської селищної ради» (інвентаризаційна справа № 274) станом на 31.12.2012 житловий будинок «А-1», веранда «а», ганок «а1» житловою площею 27,1 м2 , загальною площею 45,3 м2 з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної власності в цілій частці за [PERSON] згідно з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської районної ради від 19.12.1989 року за № 399. Реєстрація здійснена Дергачівським БТІ 11.01.1990 у реєстрову книгу № 1а, реєстровий № 294 (а.с. 19). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] виготовлений ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] (а.с. 21-23). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - земельна ділянка, кадастровий номер: 6322686501:00:000:0187, площею 0,12 га, зареєстрована 08.04.2014 відділом Держземагенства у Золочівському районі Харківської області; з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). на праві власності за [PERSON] (а.с. 20, 24, 25, 26). Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 216906 [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі розпорядження Золочівської райдержадміністрації Харківської області від 08 червня 2005 року № 292 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 6322686500:01:003:0346 площею 1, 7001. Земельна ділянка розташована на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 27). З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер: 6322686500:01:003:0346, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, на праві приватної власності ; площею 1, 7001, яка розташована: Харківська область, Золочівський район, Феськівська сільська рада належить [PERSON] (а.с. 29) Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду. Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом. Відповідно до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. В судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено факт постійного проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статей 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивачка є спадкоємцем першої черги після батька [PERSON] , який помер [INFO] , інших спадкоємців І черги [PERSON] не мав. Згідно з ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 цієї ж статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивачки разом із батьком, на час відкриття спадщини, позивачка є такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 статті 1268 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як встановлено судом, приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Л.С. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки на день своєї смерті спадкодавець [PERSON] , проживав та був зареєстрований разом із онуком, [PERSON] , [INFO] , а також через відсутність документів підтверджуючих прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільного права та інтересу може бути, в тому числі й визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та ч.1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка загальною площею 0,12 га з кадастровим номером 6322686501:00:000;0187 та земельна ділянка загальною площею 1,7001 га з кадастровим номером 6322686500:01:003:0346 належали на праві приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до частин 2 - 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Як встановлено судом, згідно з архівними матеріалами КП «Архітектурно-інвентаризаційного бюро Золочівської селищної ради» житловий будинок «А-1», веранда «а», ганок «а1» житловою площею 27,1 м2 , загальною площею 45,3 м2 з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної власності в цілій частці за [PERSON] згідно з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської районної ради від 19.12.1989 року за № 399. Реєстрація здійснена Дергачівським БТІ 11.01.1990 у реєстрову книгу № 1а, реєстровий № 294.. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Таким чином, в судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено обсяг спадкового майна., його належність спадкодавцю. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на домоволодіння та земельні ділянки в порядку спадкування. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved