Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 20407,28 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з нього на підставі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №10220 від 03 травня 2019 року стягнуто кошти в розмірі 20407,28 гривень. Кошти стягувалися приватним виконавцем відповідно до виконавчого провадження, відкритого на підставі заяви про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса. Рішенням суду виконавчий напис нотаріуса №10220 від 03 травня 2019 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому позивач просить стягнути з відповідача кошти, утримані з нього на виконання вказаного виконавчого напису. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позивач та його представник надали заяву, відповідно до якої підтримали вимоги позову та просять їх задовольнити, просять проводити розгляд справи без їх участі, при цьому позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив та відзив не подавав. Раніше подавав заяву, відповідно до якої визнав вимоги позову в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що предметом позову є стягнення безпідставно набутих коштів, а не визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд не приймає до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що заявлені\~позовні вимоги\~підлягають задоволенню,\~виходячи з\~наступних підстав. 03 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №10220, яким стягнуто на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором GP-4706130 від 09.07.2013, укладеним між боржником та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Як зазначено у виконавчому написі, винесено його на підставі ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. на підставі згаданого виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №59165410 про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2023 року виконавчий напис вчинений 03 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 10220 про стягнення на користь Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором GP-4706130 від 09.07.2013, укладеним між боржником та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до довідки приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., в межах виконавчого провадження №59165410 з [PERSON] стягнуто 23399,60 гривень, які розподілені наступним чином: 20407,38 гривень в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем; 2592,22 гривень в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 400 гривень - в рахунок погашення витрат виконавчого провадження. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212\~ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83\~ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. З огляду на те, що виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню, а із позивача стягнуто на його примусове виконання грошові кошти, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Також, суд вважає, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача по справі необхідно стягнути судовий збір на користь позивача. Про розподіл судових витрат у вигляді оплати правової допомоги суд встановив наступне. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Комахи Т.С. підтверджуються ордером про надання правничої допомоги від 05.12.2024, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договором 08/11 про надання правової/правничої допомоги від 08.11.2024. На підтвердження наданих адвокатом послуг надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №10 від 03.12.2024 про сплату грошових коштів відповідно до договору №08/11 в розмірі 5000 гривень. За таких обставин, суд вважає задовольнити вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача в розмірі 5000 гривень. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved