Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

07.01.2025 позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Мельнікова О.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 06.05.2016 позивач перебуває з відповідачкою у шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . 01.04.2022 відповідачка разом із донькою виїхали до м. Запоріжжя, а потім до м. Софія, Болгарія, де проживають до теперішнього часу. В травні 2024 року позивач намагався відновити подружні відносини, однак порозуміння щодо сімейного життя та виховання дитини сторони не досягли. Сім`я остаточно розпалався, сторони три роки проживають окремо один від одного, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. На переконання\~позивача,\~примирення між\~сторонами неможливе.\~З огляду\~на викладене,\~позивач просить\~суд шлюб\~між сторонами\~розірвати. 13.01.2025 ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 17.01.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 22.01.2025 відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. 04.03.2025 представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив суд справу розглядати за відсутності позивача та його представника. Відповідачка у судове засідання також не з`явилася. В заяві, поданій до суду 05.03.2025 засобами електронного зв`язку, відповідачка позов визнала та просила справу розглядати за її відсутності. З огляду на викладене, суд вирішив справу розглядати за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено,\~що сторони\~у справі\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~перебувають у\~шлюбі,\~зареєстрованому 06.05.2016 Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 11, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 06.05.2016. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що дитина проживає разом з відповідачкою, спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08.11.2018 у справі № 569/458/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Суд встановив, що вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що документально підтверджені, у розмірі 605 гривень 60 копійок. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано.

Outcome: approved