Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до\~суду із\~позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що [PERSON] та [PERSON] з 03 березня 2021 року по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 26 травня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №760. Позивач зазначає, що після народження їх спільної дитини відносини між сторонами погіршились, в липні 2023 року вони роз?їхались та на даний час проживають окремо, мають інші сім?ї та відповідно не ведуть спільний побут. Вже давно і остаточно втратили почуття любові та взаєморозуміння одне до одного. Враховуючи викладене, вважає, що подальші шлюбні відносини між сторонами продовжувати не являється можливим, а тому просить суд вищевказаний шлюб розірвати. Додатково вказує, що після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком (позивачем) [PERSON] , який його виховує та повністю утримує. Водночас, з осені 2023 року відповідачка [PERSON] не бере участі у вихованні дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , та не забезпечує його матеріально. Позивач, [PERSON] самостійно виховує та утримує дитину, в тому числі й матеріально, що підтверджується довідкою про доходи [PERSON] від 28.01.2025 року, що видана ФГ «АГРОЛІДЕР-ДНІСТЕР». У зв?язку із вищевикладеними обставинами сторонами був укладений Договір про визначення місця проживання дитини, умов її самостійного утримання та виховання від 28.01.2025 року, який був посвідчений Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Малою I.M., відповідно до змісту якого батьки досягли згоди відносно того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом батьком. Мати буде проживати окремо від батька та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батько бере на себе зобов?язання повного матеріального утримання [PERSON] , [INFO] , а також додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Так, позивач приділяє достатньо часу для розвитку дитини, сприяючи її інтелектуальному та духовному зростанню: слідкує за його вихованням, додатково займається з сином, що безперечно сприяє покращенню його подальшого розвитку. Окрім того, позивач турбується і про здоров?я дитини: забезпечує проходження ним оглядів лікаря, купує необхідні ліки та медикаменти. Також піклується і за здорове харчування сина, використовуючи натуральні та корисні продукти. 3 огляду на те, що дитина позивача знаходиться на його одноособовому вихованні та утриманні, примусити матір брати участь у вихованні дитини позивач не може, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений, виникає необхідність у встановленні юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини. Тому позивач просить суд також встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при цьому позов підтримав. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03 березня 2021 року зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №243 (а.с. 5). Матеріали справи не містять відомостей про те, що сторони підтримують між собою подружні стосунки. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Спільне життя не склалося, шлюбно-сімейні відносини не підтримуються тривалий час, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, відновлення сімейних відносин неможливо. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, подальше спільне життя подружжя у законному шлюбі і збереження родини неможливо, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Судом також встановлено, що від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 26 травня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №760 (а.с. 12). Після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком (позивачем) - [PERSON] , який його виховує та повністю утримує, що підтверджується копіями письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9, 13-15). Позивач, [PERSON] самостійно виховує та утримує дитину, в тому числі й матеріально, що підтверджується довідкою про доходи [PERSON] від 28.01.2025 року, що видана ФГ «АГРОЛІДЕР-ДНІСТЕР» (а.с. 17). Між сторонами був укладений Договір про визначення місця проживання дитини, умов її самостійного утримання та виховання батьком від 28.01.2025 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Малою I.M., відповідно до змісту якого батьки досягли згоди відносно того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом батьком. Мати буде проживати окремо від батька та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батько бере на себе зобов?язання повного матеріального утримання [PERSON] , [INFO] , а також додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобами, тощо) (а.с. 18). Відповідно до листа КНП «Міська дитяча поліклініка» вих. № 23 від 31.01.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває під медичним наглядом та задекларований в даному медичному закладі у сімейного лікаря [PERSON] . За період спостереження, для надання медичної допомоги в амбулаторії вищевказаного медичного закладу, дитину супроводжував батько - [PERSON] (а.с. 19). Згідно з Витягу з реєстру територіальної громади №2025/001258987 від 28 січня 2025 року та копії паспорта громадянина України, виданого на ім?я позивача - [PERSON] , вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , та його батько [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання дитини, необхідний позивачу для захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved