Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] проживає без реєстрації у с. Ладижинка Уманського району, в будинку свого співмешканця [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , санітарний стан якого незадовільний, відсутні будь-які елементарні умови для проживання дитини. [PERSON] не бажає займатися вихованням сина, зарекомендувала себе з негативної сторони, не працює, зловживає алкогольними напоями, безвідповідальна, нещира, веде аморальний спосіб життя, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина. Неодноразово попереджалась щодо належного виконання батьківських обов`язків. Байдужість матері до сина підтверджується наступними доказами. Малолітній [PERSON] з моменту свого народження проживає з біологічним батьком, [PERSON] , [INFO] , який піклується про нього, займається його навчанням та вихованням, утримує сина матеріально. Для його розвитку створені всі необхідні умови. Малолітній [PERSON] навчається в 4 класі Бабанської спеціальної школи Черкаської обласної ради. Упродовж навчання в школі, мати дитини, [PERSON] , жодного разу не поцікавилися його навчанням, не відвідувала батьківських зборів, не привозила на навчання та не забирала його. Вказує, що [PERSON] перебувала на обліку служби у справах дітей Уманської райдержадміністрації, як родина, яка потрапила в складні життєві обставини, з нею проводилася профілактична робота. Працівниками поліції складалися адміністративні протоколи за неналежне виконання батьківських обов`язків, за вчинення насильства в сім`ї. Крім того, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своїх трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (рішення Уманського міськрайоного суду Черкаської області від 30.06.2010, справа №2-1486/10, рішення Уманського міськрайоного суду Черкаської області від 11.11.2010, спр. № 2-2590-2010). У зв`язку з цим просять суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її сина, [PERSON] , [INFO] . Представник позивача у судовому засідання позов підтримала повністю та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, попередньо до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, повідомила, що проти задоволення позову заперечень не має. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.1 та ч.5 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. У відповідності до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.09.2016 року, [PERSON] народився [INFO] (актовий запис № 8 від 15.09.2016). Його батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до довідки №157 від 19.04.2024, виданої Громівським старостинським округом Паланської сільської ради, [PERSON] проживає разом із [PERSON] в селі Громи Уманського району Черкаської області. Згідно з інформацією КЗ «Бабанська спеціальна школа Черкаської обласної ради» від 22.03.2024 №73/10-06 малолітній [PERSON] навчається в закладі з 01.09.2020 року і по теперішній час. За цей період, його мати, [PERSON] , [INFO] жодного разу не з`являлась у закладі та не цікавилась навчанням сина. Вихованням та соціальним забезпеченням [PERSON] займається його біологічний батько, [PERSON] . Відповідно до інформації, наданою КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» малолітній [PERSON] , [INFO] наглядається в закладі лікарем педіатром Сологуб Л.Я. з народження. На прийоми до лікаря дитину завжди супроводжував батько [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , [INFO] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації місця проживання. За вказаною адресою, відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.04.2024, умови проживання незадовільні. В будинку панує антисанітарія, брудно, накурено, присутній запах алкоголю. Весь посуд та стіни в кіптяві та сажі. Електропроводка не ізольована, виходить на поверхню стін. Не створено умов для виховання та розвитку дитини, відсутні будь-які елементарні умови для проживання, відсутні дитячі речі та взуття згідно віку та сезону, продуктами харчування не забезпечені, постільна білизна відсутня. Згідно з характеристикою №130/07-20/07-12 від 05.04.2024, виданою виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області [PERSON] проживає в селі Ладижинка. Не працює. За час проживання в селі зарекомендувала себе негативно, зловживає алкогольними напоями, безвідповідальна, нещира, веде аморальний спосіб життя. Також судом встановлено, що [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своїх трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (рішення Уманського міськрайоного суду Черкаської області від 30.06.2010, справа №2-1486/10, рішення Уманського міськрайоного суду Черкаської області від 11.11.2010, справа № 2-2590-2010) . Відповідач [PERSON] написала 15.04.2024 року заяву Органу опіки та піклування Ладижинської сільської ради в якій просила позбавити її батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області ухвалене рішення № 70 від 23.04.2024 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Згідно із заявою від 22.04.2024 року, написаною власноруч дитиною [PERSON] в присутності начальника ССД Ладижинської с/р Новікової М.В. [PERSON] виявив бажання жити зі своїм батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21). Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі наведеного вище, суд дійшов переконання, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по вихованню свого сина, не проявляє жодного інтересу до дитини та не опікується ним, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення її батьківських прав. При цьому суд усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, водночас вважає, що у даному випадку він є виправданим. Адже зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідачки від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено, а позивач - орган опіки і піклування виконавчого комітету Ладижинської сільської ради, як юридична особа, був звільнений при зверненні до суду від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 3028,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved