Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

25 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом, в якому просить: - розірвати договір на туристичне обслуговування № 10877 від 22 лютого 2022 року, укладений між [PERSON] та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю «ТТВК», від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору діяла фізична особа-підприємець [PERSON] ; - стягнути з Товариства з\~обмеженою відповідальністю «ТТВК» грошові кошти, сплачені за туристичні послуги за договором на туристичне обслуговування № 10877 від 22 лютого 2022 року в сумі 113280 грн., інфляційні втрати в сумі 45413 грн. 75 коп. та 3% річних в сумі 9348 грн. 84 коп.; - стягнути з Товариства з\~обмеженою відповідальністю «ТТВК» моральну шкоду в сумі 50000 грн. Обґрунтовано позов тим, що 22 лютого 2022 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (турагент), що діє від імені і за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «TTBK» MTUI Ukraine (туроператор), на підставі агентського договору № TC 10/12-18 по реалізації туристичних продуктів було укладено договір на туристичне обслуговування за № 10877, відповідно до пункту 2.1. якого туроператор зобов?язувався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) та інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов?язувався на умовах цього договору прийняти та оплатити їх. Згідно із пунктом 2.2 договору бронювання здійснюється турагентом в системі бронювання туроператора відповідно до листа бронювання, оформленого за встановленою туроператором формою, що наведена у додатку № 1 і є невід?ємною частиною цього договору. Відповідно до листа бронювання/програми туристичного обслуговування туристична подорож здійснюється у складі 4 осіб до Шарм-ель-Шейх (Єгипет) з 25 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року, загальна вартість становить 113280 грн. 23 лютого 2022 року позивач оплатила туристичні послуги шляхом внесення в касу турагента готівкових коштів у сумі 113280 грн. Пунктом 1.13. договору визначено, що грошові кошти не є власністю турагента, отримані турагентом від туриста за реалізацію туру, які в повному обсязі підлягають оплаті туроператору. Після перерахування вказаних грошових коштів турагентом на рахунок туроператора позивачу було видано ваучер № 5973743. У зв`язку із запровадження воєнного стану позивач разом з сім?єю не змогла скористатись послугами з туристичного обслуговування. Відповідачем було допущено порушення істотних умов договору та не виконано взяті на себе зобов?язання за цим договором. Пунктом 5.11 договору визначено, що у випадку невиконання договору з боку туроператора турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства. Відповідачем як туроператором не було вжито альтернативних заходів, а саме: не було повідомлено позивача про зміну строків туристичної подорожі у зв?язку з введенням воєнного стану в Україні. При цьому, веб-сайт компанії відповідача https://www.tui.ua не працює, телефони не відповідають. На даний час сплачені позивачем грошові кошти туроператором не повернуті. У зв?язку з невиконанням відповідачем своїх зобов?язань по договору з відповідача підлягає стягненню також інфляційне збільшення боргу та 3% річних за період з 25 лютого 2022 року до 25 листопада 2024 року. Відповідачем позивачу також було завдано моральну шкоду, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов?язаних з невиконанням договору про надання туристичних послуг, поглиблених відсутністю будь-якої інформації про причини невиконання своїх зобов?язань за договором. Моральні страждання збільшувалися тоді, коли працівники відповідача не виходили на зв?язок з позивачем, а діти запитували про відпочинок, на який вони так сподівалися. Сім?я позивача так і не змогла відпочити у зв?язку із тим, що всі гроші, які тривалий час відкладалися на відпочинок знаходяться у відповідача. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 50000 грн., а тому звернулася до суду з вказаним позовом. Згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2024 року справу за вказаним позовом передано на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Третя особа подала пояснення, в яких зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, вказала, що 30 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (туроператор) з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з іншої сторони був укладений агентський договір по реалізації туристичних продуктів № TA 234/11-15, відповідно до умов якого турагент зобов?язується за винагороду надати туроператору послуги з реалізації турпродукту туристу шляхом укладення договору про надання туристичного продукту (туристичних послуг) від імені та за дорученням туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені умовами цього договору. 22 лютого 2022 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , що діє від імені і за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», було укладено договір на туристичне обслуговування № 10877. Згідно із пунктом 2.1. договору туроператор зобов`язувався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов`язувався на умовах цього договору прийняти та оплатити їх. Відповідно до листа бронювання/програми туристичного обслуговування туристична подорож здійснюється в складі: BAZYLENKO HANNA, BAZYLENKO DMYTRO, BAZYLENKO YAROSLAV, BAZYLENKO KATERYNA. Деталі замовлення: курорт/країна - Шарм-ель-Шейх (Єгипет), готель - Sentido Reef Oasis Senes Resort, термін туру - з 25 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року, тип розміщення - Comfort garden room, тип харчування - Super All Inclusive. Загальна вартість туру складає 113280 грн. Згідно з пунктом 1.13. договору вказані грошові кошти не є власністю турагента, отримані турагентом від туриста за реалізацію туру, які в повному обсязі підлягають оплаті туроператору. Відповідно до пункту 6.5. агентського договору фактом виконання турагентом грошового зобов?язання по оплаті вартості туристичного продукту в безготівковій формі вважається зарахування коштів турагента на рахунок туроператора. 23 лютого 2022 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було перераховано на рахунок відповідача кошти за туристичні послуги в сумі 100058 грн. Оскільки відповідачем не було надано туристичного продукту (туристичних послуг) він несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Крім того, третьою особою понесено витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн., які підлягають стягненню з відповідача. У судове засідання позивач не з`явилася, у позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Третя особа у судове засідання не з`явилася, її представник подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності третьої особи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив таке. 30 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (туроператор) з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з іншої сторони укладено агентський договір № TA 234/11-15 по реалізації туристичних продуктів. Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору турагент зобов?язується за винагороду надати туроператору послуги з реалізації турпродукту туристу шляхом укладення договору про надання туристичного продукту (туристичних послуг) від імені та за дорученням туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені умовами цього договору. Згідно з пунктом 3.2.7 договору турагент зобов?язаний оплатити замовлені послуги на підставі рахунків туроператора на його р/р або забезпечити оплату вартості реалізованих туристичних продуктів туроператора шляхом здійснення оплати за дорученням і від імені туриста. Пунктом 5 зазначеного договору визначено порядок бронювання турів. Туроператор надає турагенту доступ до системи бронювання через реєстрацію на офіційному сайті туроператора. Туроператор письмово через систему бронювання направляє турагенту повідомлення про статус заявки, що означає, заявка прийнята до розгляду. Після отримання відповідних повідомлень від постачальників туристичного продукту (туристичних послуг) туроператор направляє турагенту підтвердження бронювання туристичного продукту (туристичної послуги) і надсилає турагенту через систему бронювання рахунок на оплату туристичного продукту (туристичної послуги) або повідомляє турагента про неможливість надання туристичного продукту згідно заявки на бронювання (пункти 5.1., 5.5. договору). Відповідно до пункту 6.1. договору рахунок на оплату виставляється в письмовій формі автоматично через систему бронювання. Посилання турагента на неотримання ним рахунку не може бути підставою для звільнення від зобов?язань по оплаті туристичного продукту (туристичних послуг) або зміни строку виконання таких зобов?язань. Всі рахунки на оплату відправлені туроператором за допомогою системи бронювання мають чинність рахунків, оформлених письмово. 22 лютого 2022 року між [PERSON] (турист) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (турагент), що діє від імені і за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «TTBK» тм ТUI Ukraine (туроператор), на підставі агентського договору № TC 10/12-18 по реалізації туристичних продуктів було укладено договір на туристичне обслуговування № 10877 (а.с. 7-9). Згідно із пунктом 2.1. даного договору туроператор зобов`язався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов`язався на умовах цього договору прийняти та оплатити їх. Відповідно до листа бронювання/програми туристичного обслуговування (Додаток № 1 до договору на туристичне обслуговування до договору № 10877) туристична подорож здійснюється у складі: BAZYLENKO HANNA, BAZYLENKO DMYTRO, BAZYLENKO YAROSLAV, BAZYLENKO KATERYNA. Деталі замовлення: курорт/країна - Шарм-ель-Шейх (Єгипет), готель - Sentido Reef Oasis Senes Resort, термін туру - з 25 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року, тип розміщення - Comfort garden room, тип харчування - Super All Inclusive. Загальна вартість туру складає 113280 грн. (а.с. 11). Копією фіскального чеку від 23 лютого 2022 року підтверджується сплата позивачем фізичній особі-підприємцю [PERSON] 113280 грн. за туристичні послуги (а.с. 12). Пунктом 1.13.\~договору визначено,\~що грошові\~кошти -\~кошти,\~що не\~є власністю\~турагента,\~отримані турагентом\~від туриста\~за реалізацію\~туру,\~які в\~повному обсязі\~підлягають сплаті туроператору. Згідно з платіжним дорученням № 4839 від 23 лютого 2022 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] перераховано на рахунок Товариства з\~обмеженою відповідальністю «ТТВК» грошові кошти в сумі 100058 грн. за туристичні послуги рах № 5973743 від 23 лютого 2022 року. 23 лютого 2022 року позивачу було видано ваучер № 5973743 на туристичну подорож до Шарм-ель-Шейх (Єгипет), готель - Sentido Reef Oasis Senes Resort, термін туру - з 25 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року (а.с. 13). Відповідно до пункту 8.9 договору на туристичне обслуговування № 10877 цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну туру. Згідно із пунктом 1.4 розділу 1 вказаного договору «Визначення термінів» тур - це туристична подорож (поїздка) за визначеним маршрутом та строками, забезпечена комплексом туристичних послуг, які замовлялися туристом (бронювання, розміщення, харчування, транспортні послуги, рекреація, екскурсії тощо). Пунктом 3.2.8. даного договору передбачений обов`язок туроператора повернути усі сплачені туристом грошові кошти за туристичний продукт у випадку неможливості виконання умов, що викладені в листі бронювання. Такому обов`язку туроператора відповідає обов`язок туриста відповідно до умов пункту 3.4.8. договору оплатити фактично понесені туроператором витрати у випадку відмови від даного договору до та після початку поїздки згідно умов бронювання, які зазначаються в листі бронювання. Відповідно до пункту 5.11. договору у випадку невиконання договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства. Згідно з пунктом 3.4.15. договору на туристичне обслуговування турист зобов`язується письмово повідомляти туроператора про прийняття умов по альтернативному виконанню останнім туристичних послуг шляхом укладення нового листа бронювання. При цьому попередній лист бронювання підписаний туристом втрачає свою юридичну силу. У випадку, коли турист не приймає умови по альтернативному виконанню туроператором прийнятих на себе зобов`язань з надання турпродукту або у випадку неможливості надання альтернатйвних послуг туроператором, туристу повертається вартість оплачених ним послуг. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з\~частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з частиною першою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 598, 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу\~України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Частиною четвертою статті 631 Цивільного кодексу України встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 в справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 в справі № 910/16750/18, від 12.05.2020 в справі № 911/991/19, від 14.07.2021 в справі №911/1442/19, від 21.06.2022 в справі № 911/3276/20, від 05.07.2022 в справі № 922/2469/21, від 16.09.2022 в справі № 913/703/20, від 14.09.2023 в справі № 910/4725/22 неодноразово викладав висновок про те, що за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Отже, встановлення обставин закінчення строку дії договору щодо якого заявлено позов про його розірвання, є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про його розірвання, оскільки розірвання договору, строк дії якого закінчився, є неможливим як таке. З огляду на викладене, обставини наявності/відсутності істотного порушення умов договору однією з його сторін не мають визначального характеру у вирішенні спору про розірвання договору, строк дії якого закінчився. Як уже зазначалося вище відповідно до пункту 8.9. вказаного договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну туру. З листка бронювання програми туристичного обслуговування та ваучера слідує, що термін туру - з 25 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року, тобто 09 березня 2022 року є днем закінчення дії договору. Враховуючи, що позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору 25 листопада 2024 року, тобто після закінчення строку дії договору, визначеного сторонами у пункті 8.9, а тому відсутні правові підстави для його розірвання. Щодо вимог позивача про стягнення грошових коштів, сплачених за туристичні послуги, інфляційних втрат та 3% річних слід додатково зазначити таке. Відповідно до положень частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу\~України виконавець повинен надати послугу особисто, а у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до статті 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Статтею 5 Закону України «Про туризм» визначено, що учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. У статті\~20\~Закону України\~«Про туризм»,\~зокрема,\~передбачено,\~що туроператор (турагент)\~зобов`язаний не\~пізніш як\~через один\~день з\~дня,\~коли йому\~стало відомо\~про зміну\~обставин,\~якими сторони\~керувалися під\~час укладення\~договору на\~туристичне обслуговування,\~та не\~пізніш як\~за три\~дні до\~початку туристичної\~подорожі повідомити\~туриста про\~таку зміну\~обставин з\~метою надання\~йому можливості\~відмовитися від\~виконання договору\~без відшкодування\~шкоди туроператору\~(турагенту)\~або внести\~зміни до\~договору,\~змінивши ціну\~туристичного обслуговування. Туроператор\~або турагент\~вправі відмовитися\~від виконання\~договору лише\~за умови\~повного відшкодування\~замовникові збитків,\~підтверджених у\~встановленому порядку\~та заподіяних\~внаслідок розірвання\~договору,\~крім випадку,\~якщо це\~відбулося з\~вини туриста. Турист\~вправі відмовитися\~від виконання\~договору на\~туристичне обслуговування\~до початку\~туристичної подорожі\~за умови\~відшкодування туроператору\~(турагенту)\~фактично здійснених\~ним документально\~підтверджених витрат,\~пов`язаних із\~відмовою. Якщо\~під час\~виконання договору\~на туристичне\~обслуговування туроператор\~не в\~змозі надати\~значну частину\~туристичного продукту,\~щодо якого\~відповідно до\~договору на\~туристичне обслуговування\~сторони досягли\~згоди,\~туроператор повинен\~з метою\~продовження туристичного\~обслуговування вжити\~альтернативних заходів\~без покладення\~додаткових витрат\~на туриста,\~а в\~разі потреби\~відшкодувати йому\~різницю між\~запропонованими послугами\~і тими,\~які були\~надані.\~У разі\~неможливості здійснення\~таких заходів\~або відмови\~туриста від\~них туроператор\~зобов`язаний\~надати йому\~без додаткової\~оплати еквівалентний\~транспорт для\~повернення до\~місця відправлення\~або іншого\~місця,\~на яке\~погодився турист,\~а також\~відшкодувати вартість\~ненаданих туроператором\~туристичних послуг\~і виплатити\~компенсацію у\~розмірі,\~визначеному в\~договорі за\~домовленістю сторін. Туроператор\~несе перед\~туристом відповідальність\~за невиконання\~або неналежне\~виконання умов\~договору на\~туристичне обслуговування,\~крім випадків,\~якщо: невиконання\~або неналежне\~виконання умов\~договору на\~туристичне обслуговування\~сталося з\~вини туриста; невиконання\~або неналежне\~виконання умов\~договору на\~туристичне обслуговування\~сталося з\~вини третіх\~осіб,\~не пов`язаних\~з наданням\~послуг,\~зазначених у\~цьому договорі,\~та жодна\~із сторін\~про їх\~настання не\~знала і\~не могла\~знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити . Позивач зазначає, що туристична подорож не відбулась через те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні було введено воєнний стан, а також відповідачем, як туроператором, не було вжито альтернативних заходів по наданню туристичних послуг, а саме не було повідомлено позивача про зміну строків туристичної подорожі у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні. Із матеріалів справи слідує, що на виконання умов договору на туристичне обслуговування позивачем 23 лютого 2022 року здійснено оплату туру в сумі 113280 грн. Таким чином, як положеннями спеціального Закону, так і умовами договору прямо передбачено обов`язок виконавця послуг повернути грошові кошти, які були сплачені замовником за послугу, яка не була надана. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 25 Закону України «Про туризм», зокрема, визначено, що туристи і екскурсанти, серед іншого, мають право на отримання туристичних послуг, передбачених договором, та на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. З урахуванням встановлених обставин та норм матеріального і договірного права, що регулюють спірні правовідносини, беручи до уваги те, що відповідачем туристичний продукт позивачу наданий не був, а також не були повернуті грошові кошти, сплачені за вказані послуги, а тому вимоги позивача про стягнення сплачених нею коштів підлягають задоволенню. При цьому, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З договору на туристичне обслуговування слідує, що туристична подорож мала відбутись у період з 25 лютого 2024 року до 09 березня 2022 року, але вона не відбулась, а відповідач протягом строку дії договору не вжив альтернативних заходів по наданню туристичних послуг, у зв`язку з чим з 10 березня 2022 року у відповідача виник обов`язок щодо повернення позивачу грошових коштів, сплачених позивачем за туристичні послуги, які їй надані не були. Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 10 березня 2022 року до 25 листопада 2024 року в сумі 45413 грн. 75 коп. та 3% річних за вказаний період у сумі 9227 грн. 80 коп. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~23\~Цивільного кодексу\~України особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї чи\~близьких родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із\~частинами третьою,\~четвертою статті\~23\~Цивільного кодексу\~України якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини другої статті 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути предявлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. А тому, оцінивши наявні в справі докази та доводи, суд дійшов висновку, що у зв`язку з порушенням прав позивача, остання понесла моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, яких зазнала позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в організації її життя, а тому вважає, що компенсація в сумі 2000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань. За вказаних обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Частиною дванадцятою статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Третій особі правничу допомогу надавало Адвокатське бюро «Іващенко Ірини» на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2025 року. Копіями платіжних доручень № 7094 від 01 січня 2025 року та № 7102 від 08 січня 2025 року підтверджується сплата третьою особою Адвокатському бюро «Іващенко Ірини» 2500 грн. за договором № 1 від 02 січня 2025 року. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом третій особі послуг, час витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а тому суд знаходить підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, однак в сумі 1500 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial