Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У серпні 2024 року представник ТОВ «Київоблгаз Збут» поштою звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить в суд стягнути з [PERSON] \~ на користь позивача заборгованість за надані послуги з газопостачання в сумі 13 286,31 грн та судовий збір в сумі 3 028 грн. В обґрунтування позову вказано, що між сторонами укладено типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, на підставі спожитих обсягів природного газу наданих оператором ГРМ АТ «Київоблгаз». В порушення умов договору та нормативних актів, відповідач не провів оплату за спожитий природний газ, внаслідок чого за період з 25.10.2021 по 30.04.2022 по особовому рахунку відповідача утворилася заборгованість в розмірі 13 286,31 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 10.10.2024 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 11.11.2024, копії ухвали надіслані сторонам. В матеріалах справи містяться заява представника позивача про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач подав до суду заяву, в якій фактично визнає позов, вказуючи, що заборгованість перед позивачем утворилась через те, що він хворів та переніс дві операції. Він є пенсіонером, ветераном праці, дитиною війни, тому просить врахувати вказані обставини та розстрочити виконання рішення на один рік у відповідності до пп. 2 п. 7 ст. 265 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до умов типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу, в розумні строки та в порядку, що визначні цим договором (п.21. типового договору). ТОВ «Київоблгаз Збут» є постачальником природного газу. Згідно з рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість за спожиті послуг на суму 13 286,31 грн, період з вересня 2021 року по березень 2023 року. 20.07.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою у справі № 357/7426/23 відмовив у видачі судового наказу про стягнення з боржника боргу. [PERSON] надав до суду копії документів: пенсійне посвідчення серії [NUMBER] від 31.10.2001; посвідчення ветерана праці серії [NUMBER] від 06.10.2003; виписки з медичних карток про захворювання відповідача. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно статті 9 даного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п. 5 частини 2 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. За змістом наведених норм вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення споживачем (відповідачем) обов`язку в частині оплати наданих житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, внаслідок чого виникла заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, тобто в розмірі 1 514 грн, іншу частину судового збору повернути позивачу з державного бюджету. Згідно із ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Крім того, частинами 3, 4 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України). Оцінюючи наявність підстав для розстрочення виконання рішення, зокрема захворювання відповідача та його вік, той факт, що він на даний час не працює, враховуючи також на триваючий в країні військовий стан, суд вважає за доцільне розстрочити відповідачу виконання рішення суду з урахуванням суми судового збору на один рік шляхом сплати рівними частинами щомісяця по 1 233,35 грн 11 платежів та 1 233,46 грн дванадцятий платіж (13 286,31 + 1 514) / 12).

Outcome: approved