Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеною позовною заявою до відповідача, у якій просив стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь грошові кошти, сплачені за договором надання послуг від 01.05.2024 у сумі 53 750,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.05.2024 він перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 53 750,00 грн. Таким чином, між сторонами було укладено договір надання послуг у спрощеному порядку, в результаті чого виникли правовідносини, у яких відповідач виступив у якості виконавця послуг, а позивач - замовника. Станом на 07.11.2024 [PERSON] жодної рекламної послуги йому не надав. Також відповідач не має ліцензії на здійснення освітньої діяльності. З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем договір не виконаний, обумовлені сторонами послуги за договором не надані, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 53 750,00 грн., перераховані ним на рахунок відповідача у якості оплати за послуги. Ухвалою суду від 25.11.2024 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що відомості, зазначені позивачем у позовній заяві, не відповідають дійсності. Так, позивачем не повідомлено суд, що правовідносини між сторонами виникли після того, як він ознайомився з пропозиціями та умовами отримання відповідних послуг, зазначеними на сайті відповідача: [INFO], на якому також знаходиться Публічний договір (оферта) на користування послугами Онлайн-Школи "[INFO]", предметом якого є надання послуг доступу до навчального контенту (дистанційних навчальних курсів), а також пов`язаних освітніх та консалтингових послуг. Таким чином, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти, позивач погодився з умовами публічного договору, зі змістом якого він ознайомився на сайті. Факт укладення договору про надання послуг позивачем не заперечується. В подальшому, на виконання умов вказаного договору, відповідачем були надані позивачу передбачені договором послуги за допомогою онлайн навчання, зокрема, платформи ZOOM у відео-, аудіо- та текстовому форматі за умовами пакету послуг «[INFO]». Під час навчання позивачем не висувались будь-які претензії до відповідача, останній висловлював повну згоду з умовами онлайн навчання за обраним ним пакетом послуг. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не надавав йому жодної послуги відповідно до умов публічного договору, чим порушив його права, не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами та не відповідають дійсним обставинам справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 01.05.2024 позивачем [PERSON] , на виконання умов Публічного договору (оферти) за користування послугами Онлайн-Школи "[INFO]" (далі - Договір), який розміщено на сайті за посиланням: [INFO], здійснено оплату пакету послуг «[INFO]» у сумі 53 750,00 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується чеком № WFP-SOC-8985467-66325f0dc7496d від 01.05.2024. Факт укладення договору про надання послуг сторонами не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на викладене та відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи. Відповідно до п. 2.1. Договору предметом договору є надання послуг доступу до навчального контенту (дистанційних навчальних курсів, запропонованих на сайті та наведених у Переліку послуг "[INFO]" (далі за текстом - "Курси" або "Програми навчання"), а також пов`язаних освітніх та консалтингових послуг. Пунктом 3.2 Договору передбачено, що крім загальних умов договір також включає окремі умови, опубліковані в додатках до оферти або ж на сторінці з описом продукту (дистанційного курсу, або послуги) на нашому сайті (далі - "окремі умови"). загальні умови та окремі умови (далі - «умови») разом утворюють договір про надання послуг. З пункту 4.1 Договору вбачається, що, щоб скористатися послугами Онлайн-Школи "[INFO]" особою, зацікавленою в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, запропонованих на сайті artemlipo.site, повинна акцептувати оферту - тобто прийняти всі без винятку умови договору, - та надати згоду на обробку вашої персональної інформації, відповідно до Політики конфіденційності. Умови договору можуть бути прийняті: (А) дією на сайті - натисканням на спеціальне поле (кнопку або чек-бокс) на сторінці замовлення послуги; (Б) оплатою послуг за допомогою платіжної кнопки або посилання, або оплатою виставленого рахунку (за першою подією); (В) фактичним користуванням послугами (п.4.2. Договору). У пункті 4.4 Договору зазначено, що акцепт оферти прирівнюється до укладення договору у простій письмовій формі. Такий договір має юридичну силу та має виконуватись сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Однією із засад цивільного судочинства проголошено свободу договору (ст. 3 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 1-2 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як зазначено в ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов договору про надання послуг він перерахував на рахунок відповідача грошову суму 53 750,00 грн., яка, на його думку, підлягає поверненню у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору, а саме: ненаданням послуг, передбаченими договором. Відповідно до п. 5.2. Договору опис доступних Курсів та пов`язаних послуг, умови та особливості доступу до контенту та отримання пов`язаних послуг, наведені у відповідних розділах сайту. Обсяг доступних навчальних матеріалів залежить від обраного Курсу та Пакету послуг. Згідно з п. 6.1, 6.2 Договору після оформлення першого замовлення на доступ до Курсу та його успішної оплати, Компанія "[INFO]" надсилає особі, зацікавленій в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, веб-посилання для реєстрації на навчальній платформі та входу до особистого кабінету. Для отримання доступу до платного контенту та пов`язаних послуг (наприклад, доступ до закритого чату та консультацій, тощо) особа, зацікавлена в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, повинна перейти за даним посиланням, пройти процедуру реєстрації та отримати обліковий запис користувача навчальною платформою. Одного облікового запису користувача достатньо для отримання доступу до контенту та послуг за різними програмами навчання. У пункті 13.2 зазначено, що Компанія "[INFO]" несе відповідальність за: порушення умов та порядку надання послуг; надання послуг неналежної якості. Замовник несете відповідальність за: достовірність та правильність реєстраційних та платіжних даних; використання третіми особами ваших облікових даних для доступу до послуг; незаконне використання наших матеріалів; поширення наклепу про нашу компанію; порушення строків платежу; порушення умов договору та правил користування послугами; втручання в роботу сайту, або спробу отримати доступ до послуг в обхід наших інструкцій. У той же час, у розділі 10 Договору зазначена політика повернення коштів, серед яких окремо виділено п. 10.7 Договору, відповідно до якого не відшкодовується вартість неотриманих послуг, якщо вони не отримані не з вини Онлайн-Школи "[INFO]", наприклад, якщо особа, зацікавлена в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, запропонованих на сайті artemlipo.site, не переглядала доступний їй платний контент, або не скористалася доступними їй послугами (пропустила одне або кілька занять). Відповідно до п. 10.4 Договору незгода особи, зацікавленої в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, запропонованих на сайті artemlipo.site, та пов`язаних послуг, із думкою викладачів, методикою та змістом навчальних курсів, не є підставою для повернення коштів. З наданих представником відповідача аудіозаписів: [INFO]; [INFO]; [INFO] та відеозаписів: [INFO]; [INFO] вбачається, що відповідачем проводився курс лекцій, присвячених підготовці фахівців-арбітражників, на яких був присутній позивач [PERSON] . При цьому, позивачем не надано доказів надання відповідачем послуг неналежної якості. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами невиконання умов договору відповідачем. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови) зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Суд вважає, що відповідачем надано обґрунтовані заперечення з приводу заявлених у справі позовних вимог та докази, які ці заперечення підтверджують. Натомість стороною позивача не надано жодного доказу, який би спростовував вказані твердження сторони відповідача. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed