Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі - відповідач) про поновлення на роботі, у прохальній частині якого просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 13.12.2023 № 1438-к ДП «НАЕК «Енергоатом» про звільнення [PERSON] ; поновити [PERSON] на роботі у ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом», стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» за вимушений прогул заробітню плату із розрахунку середнього місячного заробітку починаючи із дати звільнення за скороченням штату до поновлення на роботі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював в ДП «НАЕК «Енергоатом» з 05.01.1998 на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом» та має досвід роботи в ядерній енергетиці більше 45 років. 12.08.2021 позивача було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату згідно наказу ДП «НАЕК «Енергоатом»№ 573-к від 06.05.2021. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2023 у справі № 761/23289/21 визнано незаконним та скасовано наказ № 573-к від 06.05.2021 року та наказ № 1035-к від 11.08.2021 р., видані Державним підприємством «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» про звільнення [PERSON] з посади директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва у зв`язку із скороченням посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» з 12.08.2021 року. Стягнуто з Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 894 442 грн. 50 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» в дохід держави судовий збір у розмірі 8 944 грн. 42 коп. Однак, як зазначає позивач, відповідач фактично не поновив позивача на роботі, а саме: посада директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва не була внесена до штатного розкладу і позивачу не було запропоновано наявну у штаті відповідача рівнозначну вакантну посаду. 06.09.2023 року відповідач ознайомив позивача з попередженням від 05.09.2023 № 200-01/07 про наступне вивільнення вдруге, згідно з наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05.10.2020 № 798 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом». Попередження про наступне вивільнення вмотивоване тим, що наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05.10.2020 №798 посада директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва, яку обіймав позивач, скорочена. Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» «Про звільнення [PERSON] » від 13.12.2023 року №1438-к, позивач був звільнений з роботи 13.12.2023 у зв`язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, необґрунтованими та безпідставним, прийнятим із грубим порушенням трудового законодавства України, оскільки у новій структурі Дирекції з міжнародного співробітництва було ліквідовано департамент міжнародних програм та проектів технічної допомоги без ліквідації функцій вказаного департаменту. Відповідно було ліквідовано посаду директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги, яку обіймав позивач і введено нову посаду - заступник директора з міжнародного співробітництва, а згодом ще одну посаду - заступник директора з міжнародних проектів на якого були покладені функції директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги. Обіймаючи посаду директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги, позивач неодноразово виконував обов`язки директора з міжнародного співробітництва у разі відсутності його. Тобто, у разі відсутності директора з міжнародного співробітництва позивач заміщав його і виконував функції останнього і фактично по функціоналу був заступником директора з міжнародного співробітництва. Зразу після вручення позивачу 06.09.2023 Попередження про наступне вивільнення та ознайомлення його з наказом від 05.10.2020 №798 і новою структурою, позивач повторно написав заяву на ім`я президента ДП «НАЕК «Енергоатом» [PERSON] стосовно переведення його на існуючу згідно з наказом №798 від 05.10.2020 та штатним розкладом Дирекції з міжнародного співробітництва вакантну посаду заступника директора з міжнародного співробітництва в новій структурі ДП НАЕК «Енергоатом». Роботодавець безпідставно не задовільнив заяви позивача. Також відповідач по суті не запропонував жодну вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу. До звільнення позивача, Державне підприємство прийняло на роботу в Дирекцію з міжнародного співробітництва нових сторонніх працівників, які ніколи не працювали в ДП «НАЕК «Енергоатом» на вакантні посади, а саме: директора з міжнародного співробітництва, заступника директора з міжнародного співробітництва, заступника директора (з міжнародних проектів) Дирекції з міжнародного співробітництва, функції останнього повністю співпадають з функціями директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги. Позивач, враховуючи наявність вакантних посад, виявив бажання, та з власної ініціативи написав і передав відповідачу заяви про його переведення на вакантні посади, що відповідали його високій кваліфікації та досвіду роботи, а саме: посаду заступника директора з міжнародного співробітництва Дирекції з міжнародного співробітництва ДП НАЕК «Енергоатом», заступника генерального директора з капітального будівництва - начальника управління капітального будівництва ВП ХАЕС; головного інженера Дирекції з будівництва на майданчику ВП ХАЕС відокремленого підрозділу «Атомпроектінжинірінг»; директора з будівництва Дирекції з будівництва на майданчику ВП ХАЕС відокремленого підрозділу «Атомпроектінжинірінг»; начальника управління виробничо-технічної комплектації ВП ХАЕС; начальника управління капітального будівництва Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська АЕС» (ВП ПАЕС); начальника управління закупівель у ВП РАЕС ВП «Централізовані закупівлі»; першого заступника начальника управління виробничо-технічної комплектації ВП ПАЕС. Однак жодна із зазначених заяв не була задоволена відповідачем. Крім того, відповідач не здійснив перевірку наявності у позивача і нових працівників прийнятих на роботу, більш високої чи більш низької кваліфікації і не порівняв продуктивність праці Позивача з прийнятими на роботу новими сторонніми працівниками, не враховано переважне право на залишення на роботі Позивача, а саме: високий рівень його кваліфікації та продуктивності праці, безперервний стаж роботи на підприємстві більше 25 років. За таких обставин [PERSON] і звернувся до суду за захистом своїх прав. Оскільки позивач був звільнений без достатньої на те правової підстави, він, у відповідності до положень ст. 235 КЗпП України, просить стягнути свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який на день пред`явлення позову становить 131 604, 90 грн. Ухвалою суду від 15.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.01.2024 на адресу суду надійшла заява відповідача про заміну його правонаступником, відповідно до якої відповідач, з посиланням на положення ст. 55 ЦПК України, просив замінити відповідача у цій справі - ДП «НАЕК «Енергоатом» його правонаступником - АТ «НАЕК «Енергоатом». Протокольною ухвалою замінено відповідача у справі - ДП «НАЕК «Енергоатом» його правонаступником, яким є АТ «НАЕК «Енергоатом». 12.02.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому висловлено заперечення проти позовних вимог позивача та вказано, що позивача було звільнено у відповідності до передбаченого чинним законодавством порядку та з дотриманням необхідних процедур. Зокрема, представник відповідача вказала, що на виконання рішення суду позивача було поновлено на роботі, про що свідчить наказ роботодавця від 18.04.2023, поновив дію його посадової інструкції, закріпив робоче місце та забезпечив необхідною технікою. 06.09.2023 позивач був попереджений про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва та ознайомлений з наявними у відповідача вакантними посадами станом на 06.09.2023, 11.09.2023, 05.10.2023, 20.10.2023. При цьому з повним переліком вакантних посад станом на 06.09.2023 позивач відмовився ознайомлюватися у присутності працівників відповідача, про що свідчить відповідний Акт від 06.09.2023. Наказом відповідача від 13.12.2023 № 1438-к позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Як вказує представник відповідача, внаслідок змін в організаційній структурі відповідача відбулось зменшення чисельності Дирекції з міжнародного співробітництва, що узгоджується із положеннями ст. 64 ГК України. Відповідачем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників та зауважує, що право визначати рівень кваліфікації і продуктивності належить роботодавцю. Стосовно посад, про які вказував позивач, зокрема, посада заступника директора з міжнародного співробітництва, така посада була виключена наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 04.08.2021, а тому не могла пропонуватися позивачу як вакантна. Посада директора з міжнародних переговорів дирекції з міжнародного співробітництва була скорочена наказом від 26.06.2023 № 01-598, тобто була відсутня у штатному розписі станом на день попередження про вивільнення позивача 06.09.2023. Стосовно посади у Службі президента, то 05.10.2023 вакантні посади пропонувались позивачу, однак згоди (заяви) на переведення на жодну з них позивач не надав. Заяви позивача про переведення його на інші вакантні посади були розглянуті, надавались відповідні направлення, однак позивачу було відмовлено через невідповідність кваліфікаційним вимогам. Решта позовних вимог є похідними від вимоги про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, а тому, враховуючи законність звільнення, зазначені позовні вимоги, на думку представника відповідача, задоволенню не підлягають. Зокрема, як зазначив представник відповідача, середня заробітна плата визначена шляхом ділення заробітної плати за жовтень - листопад 2023 року на число відпрацьованих позивачем робочих днів у цей період. При цьому, позивач помилково визначив період нарахування та не застосував правила врахування премій. 27.02.2024 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 26.02.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив. 07.03.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 02.04.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про виклик свідків, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду, відображеною у протоколі судового засідання 03.04.2024. Ухвалою суду від 03.04.2024 постановлено здійснювати розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 07.06.2024 на адресу суду надійшла заява позивача про долучення доказів та виклик свідків. 12.06.2024 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання в частині виклику і допиту свідків, що відображено у протоколі судового засідання. 19.06.2024 від позивача надійшла заява щодо детального розрахунку відповідачем середньоденної заробітної плати та долучення доказів. Ухвалою суду від 13.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 09.12.2024 на адресу суду надійшла заява представника позивача щодо розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на 12.12.2024, яка за розрахунком представника позивача становить за період з 13.12.2023 по 12.12.2024 становить 1 787 028,64 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] працював у ДП «НАЕК «Енергоатом» із 05 січня 1998 року. На посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП НАЕК «Енергоатом» - із 2008 року. Наказом ДП НАЕК «Енергоатом» від 05 жовтня 2020 року № 798 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою оптимізації адміністративних та виробничих витрат в умовах реалізації Закону України «Про ринок електричної енергії» відповідно до затвердженого фінансового плану компанії та з урахуванням погодженої Міністерством енергетики України загальної організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом»: 1). затверджено та введено в дію організаційну структуру ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 1 до цього наказу); 2). затверджено та введено в дію штатний розпис дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 2 до цього наказу), складений з урахуванням організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з пунктом 1 цього наказу. Згідно з підпунктом 3.2 пункту 3 наказу № 798 наказано організувати роботу щодо переведення/переміщення працівників та роботу працівників, стосовно яких змінюються істотні умови праці або посади яких скорочуються. Відповідно до наказу № 798 та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом» проведені зміни в організаційній структурі та штатному розписі дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», внаслідок чого посада директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом», яку обіймав [PERSON] , скорочена. Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 06 травня 2021 року № 573-к звільнено [PERSON] , директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП НАЕК «Енергоатом», з роботи 06 травня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2023 було частково задоволено позов [PERSON] до ДП «НАЕК «Енергоатом», визнано незаконними та скасовано наказ від 06 травня 2021 року № 573-к та наказ від 11 серпня 2021 року № 1035-к, видані ДП «НАЕК «Енергоатом», про звільнення [PERSON] з посади директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва у зв`язку із скороченням посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом» із 12 серпня 2021 року. Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 894 442,50 грн, без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Вказане рішення мотивовано тим, що при звільненні позивача роботодавцем, на порушення положень частини третьої статті 492 КЗпП України, не були запропоновані всі вакантні посади, які існували на час звільнення позивача, заява позивача про переведення на посади, запропоновані відповідачем, не була ним розглянута, відсутні докази перевірки роботодавцем обставин переважного права залишення позивача на роботі, а також відсутня згода профспілкового комітету Первинно-профспілкової організації працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» на звільнення [PERSON] за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, що вказує на порушення норм чинного трудового законодавства відповідачем при звільненні позивача. Оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням положень трудового законодавства, то на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, розмір якого визначено судом на підставі наданої відповідачем довідки про середній заробіток позивача від 12 травня 2021 року № 134/15. Слід зазначити, що вказане судове рішення переглядалось як в апеляційному так і в касаційному порядку. Зокрема, постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позовну вимогу [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь [PERSON] 1 512 522,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року залишено без змін. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, погодився в цілому з його висновками щодо суті спору про незаконне звільнення [PERSON] . Зокрема, вказав, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши докази, надані учасниками справи, дійшов правильного висновку стосовно того, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому роботодавцем своєчасно та належним чином повідомлено позивача про наступне вивільнення, проте не виконано обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення, з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду позивача. Відповідач належними й допустимими доказами не довів законності звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Постановою Верховного Суду від 15.01.2025 постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року в частині вирішення вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] 1 680 581,80 грн (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч гривень п`ятсот вісімдесят одна гривня 80 копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року залишено без змін. Як установлено судом при розгляді даної справи, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2023 у справі № 761/23289/21 відповідачем ДП «НАЕК «Енергоатом» видано наказ № 477-к від 18.04.2023 «Про поновлення на роботі [PERSON] », відповідно до якого позивача поновлено на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року з підпорядкуванням директору з міжнародного співробітництва. Відповідно до витягу з наказу відповідача від 05.06.2023 № 665-к визначено обов`язки за посадовою інструкцією, що діяла на момент зміни організаційної структури і штатного розпису. Як вказує позивач, відповідач фактично не поновив позивача на роботі, оскільки посада директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва не була внесена до штатного розкладу відповідача і позивачу не було запропоновано наявну у штаті відповідача рівнозначну вакантну посаду, яка існувала на дату поновлення на роботі - заступник директора з міжнародних переговорів. Для належного виконання рішення суду роботодавець повинен був внести відповідні зміни до штатного розкладу і ввести скорочену посаду у штатний розклад, або поновити позивача на рівнозначній посаді. Такі доводи судом до уваги не приймаються, оскільки фактично зводяться до незгоди з порядком виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2023, та не є предметом цього судового розгляду, оскільки позивач оскаржує наказ про своє звільнення, а не порядок виконання судового рішення про поновлення на роботі. Відповідно до наказу №798 та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом» проведені зміни в організаційній структурі та штатному розписі дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» внаслідок чого посада директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП НАЕК «Енергоатом», яку обіймав [PERSON] , скорочена. Так, 06.09.2023 позивача під підпис ознайомлено з Попередженням про наступне вивільнення від 05.09.2023, яке мотивовано тим, що відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05.10.2020 № 798 проведені зміни в організаційній структурі та штатному розписі Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», внаслідок чого посада директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва, скорочена. Також попередженням запропоновано позивачу розглянути вакантні посади відповідно до професії або спеціальності (т. 2, а.с. 47). У вказаному додатку позивачу запропоновано такі посади: провідний інженер протиаварійного планування департаменту з питань аварійної готовності та реагування дирекції з виробництва виконавчої дирекції з виробництва та ремонтів; начальник виробничо - технічного відділу дирекції з будівництва на майданчику ВП ХАЕС ВП «Атомпроектінжиніринг»; провідний інженер виробничо - технічного відділу дирекції з будівництва на майданчику ВП ХАЕС ВП «Атомпроектінжиніринг»; інженер 1 категорії виробничо - технічного відділу дирекції з будівництва на майданчику ВП ХАЕС ВП «Атомпроектінжиніринг»; інженер конструктор (механіка) 1 категорії відділу розробки нових проектів служби головного конструктора ВП «Атоменергомаш» (тимчасова); інженер 1 категорії відділу експериментальних досліджень відділення науково - технічної підтримки у м. Одеса ВП «Науково- технічний центр»; інженер 1 категорії навчально - тренувального центру ВП «Рівненська АЕС»; інженер 1 категорії виробничо - технічної служби ВП «Південноукраїнська АЕС». У вказаному додатку № 1 міститься допис позивача про те, що запропонований перелік посад неповний, не відповідає реальному стану щодо наявності вакантних посад у компанії, запропоновані посади складені з упередженням по відношенню до позивача. Відсутні посади Дирекції з міжнародного співробітництва, де позивач наразі працює. Також, як вбачається із листа позивача від 06.09.2023, який було адресовано Президенту ДП НАЕК «Енергоатом», з переліком вакантних посад позивач ознайомився під розпис, однак просив надати повний перелік посад, що є у наявності компанії. 12.09.2023 позивачем на адресу Президента ДП НАЕК «Енергоатом» надіслано заяву про переведення його на існуючу згідно із наказом від 05.10.2020 № 798 вакантну посаду заступника директора з міжнародного співробітництва. У відповідь на таку заяву відповідачем надано відповідь від 27.09.2023, якою повідомлено, що 04.08.2021 наказом ДП НАЕК «Енергоатом» № 01-750-н посаду заступника директора з міжнародного співробітництва було виключено, тобто вона не є вакантною. Також позивачем були подані заяви від 14.09.2023 та від 15.09.2023 про переведення його на вакантну посаду головного інженера Дирекції з будівництва на майданчику ВП ХАЕС відокремленого підрозділу «Атомпроектінжинірінг»; та вакантну посаду директора з будівництва Дирекції з будівництва на майданчику ВП ХАЕС відокремленого підрозділу «Атомпроектінжинірінг». ДП НАЕК «Енергоатом» надано відповідне направлення від 05.10.2023 № 236/01/07 та вказано на необхідність надати обґрунтований висновок можливості/неможливості переведення [PERSON] на вказані посади (т. 2, а.с. 83). Відповідно до листа ВП «Атомпроектінжиніринг» від 27.11.2023 № 15-46/5668, позивачу відмовлено у переведенні на такі посади з підстав відсутності діючого сертифікату рівня В ІІ з використання англійської мови та необхідності мати доступ до державної таємниці (т.2, а.с. 88). Також 15.09.2023 позивачем подано заяви про переведення його на вакантні посади у ВП ХАЕС. ДП НАЕК «Енергоатом» надано відповідне направлення від 05.10.2023 № 234/01/07 та вказано на необхідність надати обґрунтований висновок можливості/неможливості переведення [PERSON] на вказані посади (т. 2, а.с. 72). Відповідно до листа ВП «Хмельницька АЕС» від 17.10.2023 № 51-19-1067/17655, позивача запрошено на співбесіду з керівництвом (т. 2, а.с 73-74). Водночас, у заяві від 06.10.2023 позивач повідомив, що відкликає таку заяву про переведення. Також 18.09.2023 позивачем подано заяви про переведення його на вакантні посади у ВП ПАЕС та надано відповідне направлення (т.2, а.с. 92). Зокрема, позивачу надіслано пропозицію про переведення на посаду першого заступника начальника управління виробничо - технічної комплектації ВП «Південноукраїнська АЕС» (т.2, а.с. 109), на яку позивач відповіді не надав. Також позивачем 20.10.2023 було подано заяву про переведення його на вакантну посаду заступника директора департаменту економічної безпеки дирекції з фізичного захисту та спеціальної безпеки ДП НАЕК «Енергоатом», на яку надано відповідь від 27.11.2023 з зазначенням, що освіта позивача і досвід роботи не відповідають кваліфікаційним вимогам для переведення на вказану посаду (т. 2, а.с. 67). Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачу неодноразово надавались на ознайомлення списки вакансій, зокрема, станом на 29.09.2023, 04.10.2023, 06.10.2023, 09.10.2023. Крім того, 26, 27, 30 жовтня 2023 позивачу на корпоративну робочу пошту були направлені електронні повідомлення, де позивача запрошено до кадрової служби для ознайомлення з наявними вакансіями, а 02.11.2023 позивачу було направлено лист - запрошення № 01-22588/07-вих для ознайомлення з наявними вакансіями. До кадрової служби позивач не звернувся (т. 2, а.с. 119, 133). Про ознайомлення з наявними вакансіями свідчить підпис позивача [PERSON] у списку ознайомлення працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», посади яких скорочуються з вакансіями по ДП «НАЕК «Енергоатом», які йому надавались для ознайомлення станом на 05.10.2023, 20.10.2023 (т. 2, а.с. 50). Наказом № 1438-к від 13.12.2023 позивача звільнено з посади директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 13 грудня 2023 року у зв`язку зі скороченням посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 13-к від 17.01.2024 внесено часткові зміни до наказу від 13.12.2023 № 1438-к в частині виплати грошової компенсації за 65 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 12.08.2021 по 13.12.2023. Суд зауважує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України). Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За загальним правилом, суд не може вдаватися до оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу (висновки Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року в справі № 201/6689/19). Разом з тим, суд, вирішуючи відповідні трудові спори, з дотриманням принципів диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін, перевіряє наявність законних підстав для звільнення, дотримання порядку (процедури) звільнення, зокрема і відсутність дискримінації при звільненні. У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Схожі за своїм контекстом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 331/8965/15-ц, від 25 лютого 2020 року у справі № 310/9675/18. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частина третя статті 49-2 КЗпП України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зазначено, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Як свідчать матеріали справи, факт наявності вакантних посад в ДП «НАЕК «Енергоатом» з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору з [PERSON] встановлено судом та підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. Перелік вакантних посад, який є додатком до попередженням від 05.09.2023 про скорочення посади, яку займає позивач, надавався усім працівникам, посади яких підлягали скороченню. Судом установлено, що у ДП «НАЕК «Енергоатом» мали місце зміни в організаційній структурі, зокрема ліквідований структурний підрозділ «Департамент міжнародних програм та проектів технічної допомоги ДМС», у тому числі скорочена посада, яку займав позивач. Позивача було попереджено про таке скорочення та запропоновано наявні на підприємстві вакансії, які відповідали його освіті, кваліфікації та досвіду, щодо переведення на які звертався позивач та вони були розглянуті відповідачем у межах своїх повноважень. Стосовно посилань позивача на наявність у нього переважного права на залишення на роботі при звільненні, суд зауважує, що в силу положень ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Разом із цим, переважним правом на залишення на роботі при звільненні за скороченням штату наділені працівники, які займають однакові посади, а посада позивача була єдиною (схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі № 334/4326/17). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З врахуванням вищевикладеного, відповідач має право вносити зміни в свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України). Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України та запропонував позивачу наявну на підприємстві роботу, яку позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, що підтверджується Списком вакансій, з яким позивача було ознайомлено під підпис. Крім того, матеріали справи не містять також доказів і того, що позивач виявив бажання бути переведеним на будь-яку із запропонованих йому посад і такі заяви не були розглянуті відповідачем. Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що наказ від 05.10.2020 № 798 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК Енергоатом» прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, не змінює організацію виробництва, у зв`язку з чим скорочення посади позивача є необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству України. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений наказ прийнятий відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства та Статуту ДП «НАЕК «Енергоатом». Крім того, зазначені в наказі зміни в організаційній структурі та штатному розписі були погоджені листом Міністерства енергетики України від 01.10.2020 №26/1.1-6.2-21192. З матеріалів справи також вбачається, що у відповідача дійсно відбулись зміни в організаційній структурі, зокрема, ліквідований структурний підрозділ та скорочена посада, яку обіймав позивач. Зазначені обставини позивачем не спростовані, доказів протилежного матеріали справи не містять. Крім того, наказ від 05.10.2020 № 798 на момент розгляду справи є чинним, позивачем не оскаржується, доказів того, що вказаний наказ якимось чином порушує права позивача, що призвело до його незаконного звільнення, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи все вище викладене, а також надані до матеріалів справи докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано процедури звільнення, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав позивача в частині звільнення із займаної посади, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно із положеннями ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed