Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2014, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою В.В. Вважають, що вказаний договір в частині покупця підлягає визнанню недійсним, а права та обов`язки покупця підлягають переведенню на позивачів. Зазначають, що вони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2017 було розірвано. За час шлюбу, 31.12.2013 вони продали належну їм квартиру за адресою: [ADDRESS] , а більша частина коштів від продажу, а саме 46500 доларів США була внесена на депозитний рахунок [PERSON] . З метою забезпечити себе житлом [PERSON] підшукав квартиру для купівлі без відому позивача [PERSON] та знайшовши квартиру [ADDRESS] , він домовився із дочкою від першого шлюбу [PERSON] , що придбану квартиру він зареєструє на її ім`я. Після чого [PERSON] сплатив на користь продавця квартири [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 доларів США, про що той написав розписку. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та відповідачем була домовленість, що він буде користуватися купленою квартирою та розпоряджатися нею на власний розсуд, в тому числі продати. Однак, на даний час відповідач [PERSON] не допускає його в квартиру та відмовляється її продати. Оскільки фактичним покупцем квартири є [PERSON] , яку він придбав за спільні з [PERSON] кошти, що й мали на увазі [PERSON] і [PERSON] , то спірний договір підлягає визнанню недійсним в частині покупця. Посилаючись на викладене, позивачі просять суд визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. 17.07.2014, зареєстрованим в реєстрі № 655, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Визнати [PERSON] та [PERSON] покупцями квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу укладеним 17.07.2014 з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 655. Ухвалою судді від 20.06.2024 позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог ухвали, позивачами усунуто зазначені в ній недоліки у визначений строк. Ухвалою судді від 27.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. 28.06.2024 ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] 24.07.2024 від відповідача надійшов відзив в якому вона позовних вимог не визнала. Зазначила, що сторонами при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2014 дотримано вимог ст.203 ЦК України. Позивачам не доведено ознак фіктивності укладеного договору, а позовна заява не містить жодного доказу наявності умислу продавця та покупця на введення в оману іншого учасника чи третіх осіб. Грошові кошти за які було придбано квартиру вона отримала від свого діда. Відтак, підстав через які можна вважати договір недійсним немає. Посилаючись на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 03.10.2024 закрито підготовче провадження у справі. 01.11.2024 відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 16.12.2024 постановлено повернутися до розгляду справи в підготовчому провадженні та залучено до участі в справі в якості відповідача [PERSON] 23.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] адвокат Кондратюк В.В. заявлений позов підтримали та просили задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шевчук Д.О. позовних вимог не визнала, просила суд відмовити в задоволені позову з мотивів наведених у відзиві. Відповідач [PERSON] , просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачів, представника позивача [PERSON] адвоката Кондратюка В.В., відповідача, представника відповідача [PERSON] адвоката Шевчук Д.О., допитаної у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд установив таке. Позивачі [PERSON] та [PERSON] з 22.07.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2017 було розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.12.2013 позивачі продали належну їм квартиру [ADDRESS] (а.с. 06-07). Позивачі стверджують, що частина грошових кошти після продажу цієї квартири була поміщена на депозитний рахунок позивача [PERSON] . 17.07.2014 відповідач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Реєстрація за відповідачем [PERSON] права власності на спірну квартиру підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Пунктом 5.5 договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2014 сторони погодили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. \~ \~ \~ \~Ч.1ст.15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.с.\~626-628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони - право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до ст.\~657\~ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладення його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Ст.\~204\~ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги,\~додержання яких\~є необхідним\~для чинності\~правочину,\~визначені ст.203 ЦК України; зокрема, відповідно до її частини п`ятої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Нормами\~ЦК України\~не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20), від 01.06.2022 у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-18267св21), від 07.06.2022 у справі № 756/15583/17 (провадження № 61-20565св21), від 05.10.2022 у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-6340св22) від 27.07.2022 у справі №201/5565/19 (провадження № 61-14926св21) та від 16.11.2022 у справі № 522/7408/20 (провадження № 61-4871св22). Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили суд визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. 17.07.2014, зареєстрованим в реєстрі № 655, визнати їх покупцями квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу укладеним 17.07.2014 з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 655. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124\~Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Отже, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недісним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця і переведення прав покупця на них не підлягають задоволенню, тому, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту в цій частині вимог. Оскільки обрання позивачами неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам наведеним у позовній заяві та показанням свідків наданих в судових засіданнях. Такі дії суду відповідають правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed