Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва представником позивача адвокатом адвокатського об`єднання «ФЕЩЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» Баладигою Сергієм Павловичем подана позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не додержався порядку його вчинення, не перевірив безспірність вимог стягувача, а також виконавчий напис вчинено без дотримання вимог Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, зокрема, щодо вчинення виконавчого напису на оригіналі нотаріально посвідченого договору. У зв`язку із зазначеним просить визнати протиправним та таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрованим в реєстрі за № 94033. Окрім того, просить стягнути з відповідача судові витрати позивача, у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 вжито заходи забезпечення позову, зупинено стягнення по виконавчому провадженню № [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису, вчиненого 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрованим в реєстрі за № 94033, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни. 30.09.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Посилаючись на Закон України «Про нотаріат», постанову Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зазначає, що відповідачем були надані нотаріусу необхідні документи, які підтверджуються безспірність заборгованості боржника, на підставі яких нотаріусом був вчинений виконавчий напис. Позивач, на думку відповідача, не навів у позові жодної обставини, що свідчила б про протилежне. Просив у позові відмовити. Від третіх осіб заяви по суті справи до суду не надходили. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна15.07.2021 року вчинила виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 94033, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 630034647 від 25.09.2013, укладеним між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-ІКІ/ВЕСТА від 26.12.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у загальному розмірі 77 464,24 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою Марією Вікторівною на підставі заявиТовариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 04.01.2022 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 94033 від 15.07.2021 (ВП № [NUMBER]). 30.01.2024 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М. В. прийняла постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме у виконавчому провадженні № [NUMBER] було замінено стягувача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999№ 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Отже, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Отже, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При ухваленні рішення суд також керується висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, відповідно до яких кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса З копії виконавчого напису вбачається, що договір між сторонами не посвідчений нотаріально. Окрім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, також не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення про наявність такої заборгованості. Також, матеріали справи не містять відомостей про те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису з`ясовані всі обставини розміру заборгованості, не встановлено чи отримував нотаріус від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення тощо, враховуючи, що кредитний договір укладався між позивачем та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», на користь якого було вчинено виконавчий напис, є лише правонаступником прав та обов`язків Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за наслідком ланцюга укладених договорів відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Окрім того, суд звертає увагу, що кредитний договір № 630034647 укладався між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» 25.09.2013. Право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» 21.06.2016 на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1. Згодом, 26.12.2018 право вимоги перейшло до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-ІКІ/ВЕСТА, а потім до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019. Разом з тим, з оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 16 січня 2019 року по 10 червня 2021 року. При цьому, з виконавчого напису неможливо встановити чому саме за цей період стягнута заборгованість, як і неможливо встановити коли настав строк виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, оскільки нотаріус, що вчиняв виконавчий напис, обмежився лише фразою, що строк платежу за кредитним договором 630034647 від 25.09.2013 настав. З огляду на зазначене, суд бере до уваги доводи представника позивача, що стягнута з позивача заборгованість не є безспірною та стягнута з нього з ймовірним порушенням строку вчинення нотаріальної дії, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що, зокрема, не спростовано відповідачем належними доказами. Згідно із ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що відповідач хоча й надав суду заперечення проти позову, однак не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ці заперечення та спростовували доводи позивача, суд, з урахуванням зазначених обставин, дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника а, отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у загальній сумі 1 816,80 грн (1 211,20 + 605,60). Позивач також просить стягнути з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 30.09.2024 від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Відповідач вважає, що вартість послуг адвоката у цій справі, що складає 7000,00 грн, є завищеною. В обґрунтування своїх доводів відповідач покладає відомості про середню заробітну плату за 2023 рік, яка дорівнювала 14 308,46 грн у місяць, що, відповідно, складає 715,42 грн у день. Вважає, що справа відноситься до справ незначної складності, тож час, який адвокат витратив на складання позову, дорівнює половині робочого дня. Також зазначає, що до позову не додано належних та допустимих доказів, що підтверджують оплату позивачем правової допомоги. Окрім того, вважає, що отримання адвокатом такого гонорару має підтверджуватись доказом - Книгою обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.203 № 481. У зв`язку із зазначеним, просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. 08.10.2024 до суду від представника позивача адвоката АО «Фещенко та партнери» Баладиги С. П. надійшло заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Представник позивача вказав, що порівняння гонорару адвоката з середньою заробітною платою в Україні є безпідставним. Вважає витрати позивача на правничу допомогу співмірними та обгрунтованими. Також, вказує із посиланням на позиції Верховного Суду, що несплата позивачем адвокатського гонорару на день подання позову до суду не є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було надано: копія договору № 12042024 про надання правничої (правової) допомоги від 12.04.2024, укладеного між позивачем [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Фещенко та партнери» (далі - Договір від 12.04.2024); копія додаткової угоди № 1 від 09.08.2024 до Договору від 12.07.2024; копія квитанції до прибуткового касового ордера № 09082024 від 09.08.2024 про сплату [PERSON]. Адвокатському об`єднанню «Фещенко та партнери» 7 000,00 грн. Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1 від 09.08.2024 до Договору від 12.07.2024 сторони погодили, що для представництва клієнта перед судами, державними органами, приватними виконавцями щодо визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, АО «Фещенко та партнери» зобов`язується надати правову допомогу клієнту у такому вигляді та обсязі: ознайомлення та аналіз матеріалів справи; формування та визначення правової позиції; збирання доказів та матеріалів для підготовки позовної заяви; вивчення та аналіз аналогічної судової практики подібних спорів; подання до суду позовної заяви; підготовка та подання заяви про забезпечення позову у справі; підготовка та подання заяви до приватного виконавця про зупинення виконавчого провадження; підготовка та подання заяви до приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження; представництво на судових засіданнях, подання заяв, клопотань та пояснень. Відповідно до п. 2 вказаної додаткової угоди сторони погодили, що за надання правової допомоги в обсязі, передбаченому п. 1 цією додатковою угодою, клієнт зобов`язується сплатити АО «Фещенко та партнери» гонорар - 7000,00 грн, протягом 10 днів з моменту підписання цієї додаткової угоди. Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правову допомогу, суд погоджується з доводами позивача про безпідставність посилання відповідача на середній розмір заробітної плати у 2023 році для визначення гонорара адвоката. Окрім того, суд зауважує, що доводи відповідача про те, що доказом отримання адвокатом гонорару є Книга обліку доходів та витрат, затверджена Наказом Міндоходів від 16.09.203 № 481, є помилковими, оскільки вказаний наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів № 261 від 13.05.2021. Окрім того, обов`язок вести Книгу обл іку доходів та витрат, на яку посилається відповідач, розповсюджувався на фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, до яких адвокатське об`єднання не відноситься. Разом з тим, зважаючи на аргументи представника відповідача щодо співмірності витрат на правову допомогу складності цієї справи, враховуючи, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з огляду на те, що існує значна установлена практика щодо розгляду аналогічних спорів, враховуючи те, що в описі обсягу правової допомоги у додатковій угоді № 1 від 09.08.2024 до Договору від 12.07.2024 враховується послуга "представництво на судових засіданнях, подання заяв, клопотань та пояснень", а судові засідання у справі не проводились, суд дійшов висновку, що заявлені витрати представником позивача не співмірні зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу та про стягнення правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн. Щодо заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024, в порядку ч. 7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved