Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

У липні 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «Брайт Інвестмент» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 07 листопада 2017 року між АТ «ОТП Банк» (далі банк) та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 2016884057. За умовами договору банк надає позичальнику споживчий кредит у загальному розмірі 3867,27 грн., строком на 14 місяців. Тип процентної ставки фіксована 0,01% річних. Позичальник зобов`язаний повернути банку суми кредиту не пізніше 07 січня 2019 року (п.п. 1.1. та 1.2. договору). Відповідно до п. 2.1 договору про споживчий кредит, за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, Банк відкриває картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standart, а також відкриває розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки. Згідно з п. 2.4 договору, за користування кредитною лінією Банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку та на дату укладання угоди розмір процентної ставки становить 40,0% річних по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі інтернет, та 3,49% на місяць по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту, відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15% на день. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надавав відповідачу кредитні кошти, активував кредитну картку. Відповідачем кредитні кошти отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Останній платіж було здійснено 16.07.2021 року. У порушення умов кредитного договору відповідач своїх зобов`язань не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. 24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 2016884057 від 07.11.2017 року в розмірі 84\~373,36 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40\~000,00 грн. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Клименко С.М. від 01 серпня 2023 року позовну заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука (т. 1 а.с. 59). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2023 року визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г. (т. 1 а.с. 64). Ухвалою судді від 18 вересня 2023 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 69). Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року постановлено про заочний розгляд справи (т. 1 а.с. 91). Заочним рішення суду від 21 листопада 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованість за договором про споживчий кредит № 2016884057 від 07.11.2017 року, що виникла станом на 24.03.2023 року, на загальну суму 84\~373,36 грн., з яких: 54\~268,49 грн. заборгованість за тілом кредиту та 30\~104,87 грн. - заборгованість за відсотками та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. (т. 1 а.с. 92-93). 28 листопада 2023 року до суду від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. (а.с. 99-100). 16 лютого 2024 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення суду від 21.11.2023 року (т. 1 а.с. 135-138). Розпорядженням керівника апарату суду за № 499 від 16 лютого 2024 року здійснено реєстрацію заяви [PERSON] , яка подана [PERSON] про перегляд заочного рішення суду та проведено автоматизований розподіл заяви. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву передано головуючому судді Нестеренку С.Г. (т. 1 а.с. 146-147). Ухвалою судді від 19 лютого 2024 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (т. 1 а.с. 148). 29 лютого 2024 року до суду від позивача надійшли письмові заперечення щодо заяви про перегляд заочного рішення суду. Просили відмовити у задоволенні заяви (т. 1 а.с. 155-157). Ухвалою суду від 01 березня 2024 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 21.11.2023 року. Скасовано зазначене заочне рішення суду. Залучено до участі у справі в якості третьої особи АТ «ОТП Банк», призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 192-193). Ухвалою суду від 01 березня 2024 року заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» про ухвалення додаткового рішення суду залишено без задоволення (т. 1 а.с. 191). 25 березня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 205-209). Представник у поданому відзиві висловив свою незгоду з позовом. Вказав, що позивачем не надано доказів існування правовідносин між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Крім того, строк дії кредитного договору закінчився 07.11.2020 року, отже термін дії кредитної картки сплив в листопаді 2020 року, доказів отримання інших карток як і пролонгації договору матеріали справи не містять. Також, паспорт споживчого кредиту не можна вважати підтвердженням обумовленої сторонами річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, а вимоги позивача про стягнення процентів після 07.11.2020 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Заявив про застосування строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову. 04 квітня 2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 213-215). Позивач вважає доводи представника відповідача необґрунтованими та безпідставними. Вказав, що із розрахунку заборгованості та звіту-розрахунку, після спливу строку користування кредитним лімітом, відповідач продовжувала користуватися кредитною лінією після 04.11.2020 року, нею було здійснено операцій на 13\~258,43 грн. Стороною відповідача розмір заборгованості не спростовано, не надано свій розрахунок боргу. Щодо пропуску строку позовної давності, вказали, що такий строк ними не пропущено з огляду на продовження таких строків у період дії карантину та на даний час у період дії воєнного стану. Просили позов задовольнити у повному обсязі. 17 квітня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 224-228), які по своїй суті, є повторенням викладеного у відзиві на позов. 15 травня 2024 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (т. 1 а.с. 238-239). 22 листопада 2024 року до суду від позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі у розмірі 12\~500,00 грн. (т. 2 а.с. 7-8). 03 грудня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 100 грн. У судове засідання представники позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» не прибув. Просили справу розглядати без участі їх представника. Заявлений позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула повторно, в черговий раз,з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв до суду не подавала. Дії відповідача свідчать про систематичність неявки в судові засідання без подання доказів про наявність поважних причин неявки та є фактично зловживанням процесуальними правами та обов`язками, проявом неповаги до суду. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не прибув повторно. Ухвалою суду від 06.03.2025 р. представнику відповідача відмовлено у черговому відкладенні розгляду справи внаслідок його недобросовісної процесуальної поведінки. Чергова неявка представника відповідача не створює будь-які перешкоди щодо розгляду справи. Представник третьої особи АТ «ОТП Банк» до суду не прибув з невідомих суду причин. Були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки свого представника суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 07 листопада 2017 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2016884057, який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, згідно якого банк надав відповідачу кредит на придбання товару/послуг у продавця на суму 3333,90 грн., на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (смс-інформування) на суму 300,00 грн. Загальна сума кредиту склала 3867,27 грн., строк кредиту - 14 місяців. Процентна ставка фіксована - 0,01% річних. Реальна річна процента ставка 10,61% річних. Загальна вартість кредиту - 3\~867,50 грн. Підписанням цього договору позичальник надає банку доручення на перерахування визначених договором сум на рахунок отримувачів (продавців). Позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором не пізніше 07 січня 2019 року (розділ 1 договору). За п. 2 договору позичальник підтверджує факт приєднання до публічного договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), що розміщений на інтернет сайті банку та на умовах викладених в цьому розділі. У п. 2.2. та 2.3. договору вказано, що загальний розмір кредитної лінії складає 3\~000,00 грн. Строк користування кредитною лінією становить 3 роки з момент підписання банком та позичальником договору (т. 1 а.с. 12-13). За умови неналежного виконання договору передбачена максимальна відсоткова ставка у розмірі 40% річних за користування кредитом (п. 2.4. договору). Відповідно до розписки від 07.11.2017 року [PERSON] отримала картку № [NUMBER] ……6984, термін дії 07/20 емітовану на її ім`я та ПІН-конверт. З правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк» ознайомлена (т. 1 а.с. 15). 24 березня 2023 року банком проведено розрахунок заборгованості за договором № 2016884057 CARD від 07.11.2017 року, картковий рахунок [NUMBER] про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (особистих), в якому зазначено, що заборгованість боржника [PERSON] на час проведення розрахунку становить - 84\~373,36 грн., використано коштів 74\~259,45 грн., плата за обслуговування рахунку/списання смс-інформування 15\~676,81 грн., нараховано відсотків 58\~784,95 грн., штраф 1050,00 грн., надходження коштів на рахунок 65\~397,85 грн. (т. 1 а.с. 16-49). Відповідно до звіту-рахунку про рух коштів по рахунку відповідача за період з 07.11.2017 року по 24.03.2023 року, відповідач активно користувалася кредитними коштами по 09.08.2021 року (зняття готівки в банкоматі в розмірі 100,00 грн.) (т. 1 а.с. 158-184). 24 березня 2023 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено Договір факторингу № 24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 265 (т. 1 а.с. 5-9) У відповідності до умов даного договору ТОВ «Брайт Інвестмент» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між AT «ОТП Банк» та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників (додаток № 1 до договору), зокрема за договором про надання споживчого кредиту № 2016884057 від 07.11.2017 року, укладеним між AT «ОТП Банк» та [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 84\~373,36грн., з яких: 54\~268,49 грн. заборгованість по тілу кредиту та 30\~104,87 грн. заборгованість по процентам, кількість днів прострочки - 562 (т. 1 а.с. 217-218). Згідно з платіжним дорученням № 46 від 24.03.2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» перерахувало на рахунок АТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 7 155 000,00 грн., призначення платежу: сплата згідно договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2024 року (т. 1 а.с. 11). 14 червня 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» направило [PERSON] досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту. Станом на 13.06.2023 року заборгованість склала 84\~373,36 грн., яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 54\~268,49 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 30\~104,87 грн. (т.1 а.с. 50). Предметом спору є стягнення заборгованості за споживчим договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Згідно п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.6 договору про споживчий кредит, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачуються позичальником відповідно до умов цього договору. Пунктом. 2.3 договору визначено строк дії кредитної лінії, який становить 3 (три роки) з моменту підписання банком і позичальником цього договору. Згідно з п. 2.4 договору за користування кредитом, в тому числі прострочених кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти у розмірі встановленому тарифами банку та на дату укладення угоди розмір процентів становить 40% річних по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі Інтернет, та по операціях зняття готівки в банках та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15% річних. За змістом п. 1, 2, 4, 5, 6, 7 ч. 1 розділу II «Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою НБУ від 05.11.2014 року за № 705, емісія електронних платіжних засобів у межах України проводиться виключно банками, що уклали договір з платіжною організацією платіжної системи та отримали її дозвіл на виконання цих операцій (крім банків, які здійснюють емісію електронних платіжних засобів для використання в межах цих банків). Емітент має право надавати користувачам для здійснення платіжних та інших операцій: 1) для власних потреб фізичних осіб - особисті електронні платіжні засоби. Електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді. Банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу (далі - договір). Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі. Договір укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених Законами України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та нормативно-правовим актом НБУ з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір може укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), розміщеної у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Аналіз вище зазначених норм права свідчить про те, що належним доказом на підтвердження укладення договору, а також продовження його дії в тому числі і строку дії кредитної лінії є договір, який укладений у письмовій формі. Судом встановлено, що між АТ «ОТП Банк» та відповідачем, укладено договір про споживчий кредит № 2016884057 від 07.11.2017 року, що за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит на придбання товару у продавця та шляхом використання кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту. АТ «ОТП Банк» належним чином виконані умови договору та надано відповідачу кредитні кошти на придбання товару на строк 14 місяців та у відповідності до п. 2.3 цього договору, на строк дії кредитної лінії, що становить 3 (три роки) з моменту підписання банком і позичальником цього договору, тобто строк дії кредитної лінії закінчився 07.11.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Надаючи оцінку наданим позивачем доказам, а саме розрахунку заборгованості та звіту-рахунку за період з 07.11.2017 по 24.03.2023, суд констатує, що дані докази не являються належними для підтвердження продовження строку дії кредитного ліміту, який відповідно до договору становить 3 роки з моменту підписання договору і закінчився 07.11.2020 року. Суд звертає увагу, що представник відповідача Гонтар В.М., який у відзиві до позовної заяви, які були отримані позивачем, наполягав на недоведеності отримання відповідачем примірника правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу, які діяли на момент укладення договору, недоведеності того, що після закінчення терміну дії електронного платіжного засобу, який сплив 2020 року, відповідачу під розписку передавався інший електронний платіжний засіб, а також надавалися правила користування електронним платіжним засобом та тарифи на обслуговування електронного платіжного засобу. При цьому, позивач не скористався своїм правом надати письмові договори, на підтвердження продовження строку кредитування, що позбавляє суд можливості зробити висновок про наявність підстав для правомірного нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами трьохрічного строку кредитування. Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку кредитування визначеного договором, суд дотримуючись принципу змагальності сторін, позбавлений права витребувати докази з власної ініціативи, та відповідно до принципу диспозитивності констатує, що позивачем безпідставно нараховані проценти за користування кредитними коштами після 07.11.2020 року. Аналізуючи розрахунок заборгованості, суд, здійснивши розрахунки, встановив, що станом на 07.11.2020 року сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 15\~816,21 грн., які, на переконання суду, нараховані позивачем відповідно до умов договору. Натомість, суд вважає, що позивачем не доведено правомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами після 07.11.2020 року в розмірі 42\~968,74 грн. (58\~784,95 грн. (нараховані проценти станом на 24.03.2023) (мінус) 15\~816,21 грн. (нараховані проценти станом на 07.11.2020)). Згідно розрахунку заборгованості відповідачу нараховані штрафи за порушення строку сплати щомісячних платежів, які станом на 24.03.2023 року, складають 1050,00 грн., станом на 07.11.2020 року 750,00 грн. Однак, умовами договору про споживчий кредит від 07.11.2017 року нарахування штрафів не перебачено. Враховуючи, що вказаний договір не містить вимог щодо нарахування штрафів, то, на переконання суду, позивачем неправомірно нараховані штрафи у вказаному розмірі. Згідно п. 1.1 договору, про надання споживчого кредиту № 2016884057 від 07.11.2017 року, сума на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (смс-інформування) складала 300,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі № 361/392/20, та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Суд вважає, що умови договору щодо платного надання послуг з смс-інформування, є нікчемною, а тому позивачем безпідставно нараховані кошти в розмірі 15\~676,81 грн. як плату за обслуговування рахунку та смс-інформування. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 2016884057 від 07 листопада 2017 року та звітом-рахунком за період з 07.11.2017 року по 24.03.2023 року, позивачем використано коштів по кредиту у розмірі 74\~259,45 грн., надійшло коштів на рахунок у розмірі 65\~397,85 грн., нараховано плату за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі - 15\~676,81 грн., нараховані проценти за недозволені перевитрати у розмірі 58\~784,95 грн., нараховано штраф в розмірі - 1050,00 грн., що становить за розрахунком позивача заборгованість у розмірі 84\~373,36 грн. (74\~259,45 + 15\~676,81 + 58\~784,95 + 1050,00 65\~397,85 = 84\~373,36 (тобто заявлена позивачем сума до стягнення)). Однак, позивачем до стягнення з відповідача було заявлено про заборгованість за тілом кредиту у розмірі 54\~268,49 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 30\~104,87 грн., що загалом становить суму - 84\~373,36 грн. Таким чином, суд вбачає, що до складу заборгованості за тілом кредиту та процентами, позивачем було безпідставно включено плату за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі 15 676,81 грн. та штраф в розмірі - 1050,00 грн. Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог кредитного договору не здійснено своєчасну сплату визначених кредитним договором платежів, в результаті чого станом на 24.03.2023 року виникла заборгованість. Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку кредитування, а судом визнано безпідставно нараховані процентів за користування кредитними коштами після 07.11.2020 року, а також безпідставно нараховані кошти за надання смс-інформації та штрафу, суд вважає за можливе здійснити розрахунок наявної заборгованості за кредитним договором самостійно. Так, сума заборгованості за договором про споживчий кредит від 07.11.2017 року, станом на 24.03.2023 року, становить 24\~677,81 грн. (74\~259,45 грн. (використано відповідачем кредитних коштів) + 15\~816,21 грн. (нараховані проценти станом на 07.11.2020 року) (мінус) 65\~397,85 грн. (кошти сплачені відповідачем на погашення кредиту). Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] у відзиві на позов було заявлено про застосування строків позовної давності. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, згідно розрахунку заборгованості за договором № 2016884057 від 07.11.2017 року за період з 09.11.2017 року по 24.03.2023 року вбачається, що відповідачем по картці було здійснено останню операцію Зняття готівки в АТМ АТМ4078 ОТР BANK АТМ за 09.08.2021 року в сумі 100,00 грн., тобто з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Даний позов надійшов до суду 31.07.2023 року, а отже трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит від 07.11.2017 року у загальному розмірі 24 677,81 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню на 29,25% від заявленого їх розміру у 84\~373,36 грн. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі 59\~695,19 грн. (84\~373,00 24\~677,81). Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Позов судом задоволено у розмірі 24 677,81 грн., що становить 29,25% від заявлених 84\~373,36 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог у розмірі 29,25%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 785,07 грн. (29,25% від 2684,00). При цьому, позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача судового збору у розмірі 1898,93 грн. (2684,00 785,07). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої ст. 133 ЦПК України). Позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12\~500,00 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд вважає зазначити наступне. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За клопотанням іншої сторони, суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста ст. 137 ЦПК України). Із матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2023 року між Адвокатським Бюро «Юлії Чміль» та ТОВ «Брайт Інвестмент» був укладений договір про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 102-103). Між тими ж сторонами 01 травня 2023 року підписаний додаток № 1 до вказаного вище договору (т. 1 а.с. 104-105). Згідно з актом від 15 листопада 2024 року про надання правової допомоги № 287 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2023 року № 01/05-23 надані послуги на правничу допомогу на суму 12\~500,00 грн (т. 2 а.с. 15). У акті конкретизовано, що надані юридичні послуги у справі щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] , що підтверджують розрахунок вартості наданої правової допомоги та понесених позивачем витрат на таку допомогу. Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу. Суд, аналізуючи докази, які надані ТОВ «Брайт Інвестмент» на підтвердження понесених витрат із оплати послуг адвоката, доходить висновку про часткове їх відшкодування, приймаючи до уваги задоволення судом позову на 29,25%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3\~656,25 грн. у відшкодування витрат, понесених ТОВ «Брайт Інвестмент» на оплату професійної правової допомоги (12 500,00 х 29,25%). Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial