Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за Договором № 489286-КС-001 про надання кредиту від 09.02.2024 року, що становить 188 340,44 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 47 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 136 366,09 грн; суми прострочених платежів за комісією - 4 974,35 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. 04 грудня 2024 року справа № 359/10558/24 надійшла в провадження Бориславського міського суду Львівської області за підсудністю із Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 06 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 23 грудня 2024 року розгляд даної цивільної справи було відкладено задля реалізації сторонами, зокрема відповідачем, своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідач у\~судове засідання\~не прибула,\~про дату,\~час та\~місце судових\~засідань була\~повідомлена належним\~чином. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду не надходило. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Судом встановлено, що 09 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] , з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, у порядку, передбаченому законом України «Про електронну комерцію» було укладено Договір № 489286-КС-001 про надання кредиту, шляхом прийняття відповідачкою пропозиції (оферти) ТОВ «Бізнес Позика» про укладення Договору про надання кредиту та підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Умовами Договору № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року передбачено, що договір укладається з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти договір (оферти) кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником. Сторонами погоджено, що спочатку Договір підписує позичальник одноразовим ідентифікатором, який був згенерований та надісланий на фінансовий номер позичальника кредитодавем, потім Договір підписує кредитодавець кваліфікованою електронною печаткою кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу. Відповідно до 7.9. Договору спосіб ідентифікації та верифікації позичальника з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовими актами НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу здійснюється через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних. Згідно змісту вказаного Договору такий підписано зі сторони Товариства ТОВ «бізнес Позика» директором Гайворонська М.М. кваліфікованим електронним підписом 09.02.2024 16:11:37. В свою чергу [PERSON] підписала Договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-0828 09.02.2024 16:11:30, який було відправлено позичальнику за номером її телефону. Суд звертає увагу на те, що Договір № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року містить комплексну інформацію про анкетні дані, ідентифікаційний номер, серію, номер паспорта та орган, яким видано паспорт на ім`я [PERSON] був виданий, та номер банківської картки, електронну пошту, яка у своїй сукупності може бути відома лише позичальнику, а укладення такого роду Договору неможливе без самостійного заповнення позичальником такої інформації у відповідні поля Заявки на отримання кредиту. До того ж, відповідачка не заперечила та не представила суду жодних доказів того, що банківська картка номер, якої особисто вказаний у договорі саме позичальником, їй не належить, та відповідно кредитних коштів не отримувала, не наведено заперечень та жодним чином не спростовано відповідачем і того факту, що фінансовий номер телефону, вказаний у договорі, та на який скеровувався одноразовий ідентифікатор при укладенні такого, належав на час укладення договорів саме їй. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відтак, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статі 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відтак, підписаний таким чином Договір № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі. Крім того, сторонами при укладенні Договору погоджено, що надання кредиту позичальнику відбувається в безготівковій формі шляхом переказу коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківський платіжний картці, що наведена в розділі 8 Договору. Як вбачається із виписки через платіжний сервіс «Platon», 09 лютого 2024 року о 16.12 год. ТОВ «Бізпозика» на номер картки, зазначення якої співпадає із наявними відомостями у Договорі № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року здійснено перерахунок грошових коштів у розмірі 47 000,00 грн за договором № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Умовами Договору № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року сторонами погоджено, що строк кредиту складатиме 24 тижні, терміном до 26 липня 2024, процентна ставка за кредитом: в день 1,14954256 фіксована, комісія за надання кредиту становить 7 050,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 9150,85 процентів. Відповідно до п. 7.4.4. Договору № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року підписуючи такий відповідачка підтвердила, що ознайомлена із Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погодилась неухильно їх дотримуватись. До моменту укладення цього Договору отримала всю необхідну інформацію про кредитного посередника Кредитодавця відповідно до ст. 6 ЗУ «Про споживче кредитування» та отримав від Кредитодавця всі документи та інформацію, які позичальник запросив у кредитодавця до моменту укладення Договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачка за кредитним Договором № 489286-КС-001 від 09 лютого 2024 року, будучи належним чином ознайомленою під час укладення такого договору із умовами кредитування, порядком нарахування процентів та повернення кредитних коштів, взяті на себе зобов`язання за договором у відповідності до умов Договору не виконувала, що спричинило виникнення заборгованості у розмірі 188 340,44 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 47 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 136 366,09 грн; суми прострочених платежів за комісією - 4 974,35 гривень. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, прийнявши 09 лютого 2024 року у ТОВ «Бізнес Позика» пропозицію укласти Договір про надання кредиту та підписавши Договір № 489286-КС-001, підтвердивши при цьому при підписанні такого Договору, що повністю ознайомлена із умовами кредитування, порядком, розміром нарахування процентів, відповідачка [PERSON] , у розумінні статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на визначені кредитним договором умови та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернула, умови договору не виконала, контррозрахунку на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості не представлено, у зв`язку з чим заявлена вимога позивача про стягнення із відповідача суми заборгованості, яка утворилась внаслідок не виконання позичальником у повному обсязі покладеного на неї обов`язку повернення грошових коштів, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та комісії, та погашення виниклої заборгованості, відтак заявлені ТОВ «Бізнес Позика» позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Беручи до уваги, що позов задоволено, суд вважає, що на підставі ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2 422,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved