Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

20 січня 2025 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до Балтського районного суду Одеської області в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді 29.01.2025 року провадження у даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з викликом до суду сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.03.2021 року відповідач в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «МІЛОАН» подала Заявку на отримання кредиту. ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору. Таким чином 16.03.2021 року між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН» був укладений Договір про споживчий кредит №3419105 та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000,00 грн. Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 11 листопада 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги №12Т, ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором №3419105 від 16.03.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. Згідно зазначеного Договору відступлення права вимоги сума боргу відповідача перед новим кредитором становить 21676,92 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7079,00 грн., заборгованість за відсотками 14147,92 грн., заборгованість за комісійними винагородами 450,00 грн. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору №3419105 від 16.03.2021 року, позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в якому зазначив інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №3419105 від 16.03.2021 року. Але відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором №3419105 від 16.03.2021 року. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №3419105 від 16.03.2021 року в сумі 21676,92 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У позовній заяві позивач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з`являлася, про те належним чином судом повідомлялася про розгляд справи, а саме: на 20.02.2025р. відповідачу направлено ухвалу суду про відкриття провадження по справі, поштове відправлення повернулося на адресу суду з довідкою «Укрпошти» з відміткою адресат відмовився, судова повістка про виклик до суду на 11.03.2025р., поштове відправлення повернулося на адресу суду з довідкою «Укрпошти» з відміткою адресат відмовився. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судові засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до ст. 280 ЦПК України заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.03.2021 року [PERSON] уклала з ТОВ «МІЛОАН» договір про споживчий кредит, підписавши електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором) Анкету-заяву на кредит №3419105, згідно якої погодженими умовами кредитування є: погоджена сума 10000,00 грн., погоджений строк 30 днів, комісія за надання 10,00 %, ставка процентів 1,25 % за кожен день користування, та Договір про споживчий кредит №3419105 (індивідуальна частина), який містить ті ж основні умови кредитування, що й Анкета-заява. Також Договором визначено умови виконання договору, що включають в себе пролонгацію строку кредитування, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок укладення договору та інші умови. Одночасно з Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року відповідач підписала додатки до нього, а саме Графік платежів за Договором (додаток №1) та Паспорт споживчого кредиту (Додаток №2). Зі змісту зазначених документів вбачається, що в них визначені основні істотні умови, характерні для кредитних договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, з якими відповідач в свою чергу погодилася на укладення Договору саме такого змісту, про що свідчить їх підписання, тому зазначені документи мають силу договору та вважаються такими, що вчинені у письмовій формі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 205 та ст. 207 ЦК України. П. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. На підставі ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України. Зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Зі змісту ч.1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ч.1 та 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті). Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України \~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (абз.1-5 ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування»). Ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Свої зобов`язання ТОВ «МІЛОАН» за Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року виконало в повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, визначених Договором, а саме грошові кошти в сумі 10000,00 грн. шляхом нарахування коштів на картку відповідача, про що свідчить платіжне доручення №41688869 від 16.03.2021 року. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, які передбачені ч.1 ст. 611 ЦК України. Нормами ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення зазначених норм ЦК України та умов Договору, [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором №3419105 від 16.03.2021 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «МІЛОАН» за Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року станом на дату відступлення товариством своїх прав вимоги 11.11.2021 року в сумі 21676,92 грн., з яких: 7079,00 грн. сума заборгованості за тілом 14147,92 грн. сума заборгованості за відсотками, 450,00 грн. сума заборгованості за комісією, що підтверджується витягом з Додатку до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 року. П.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту п.3.2.6. Договору про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року вбачається, що сторонами узгоджено право ТОВ «МІЛОАН» відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим Договором на користь третіх осіб без згоди позичальника. Судом встановлено, що 11.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений Договір факторингу № 12Т, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року, про що свідчить витяг з додатку до Договору факторингу, підписаний сторонами договору. Оскільки на підставі зазначеного Договору факторингу та витягу з додатку до нього до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язаннях відповідача в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тому ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є новим кредитором у зобов`язаннях [PERSON] та має законні підстави на примусове стягнення з відповідача існуючої заборгованості за Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року в сумі 21676,92 грн. Отже відповідач згідно ч.1 ст. 612 ЦК України вважається боржником, що прострочила зобов`язання за Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року, яка використала та не повернула надані їй ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти на підставі зазначеного Договору в строки, встановлені Договором, а також не сплатила відсотки та комісію за користування кредитними коштами згідно з умовами Договору, тому суд вважає, що з [PERSON] належить стягнути заборгованість за Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», до якого відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України за правочинами (відступлення права вимоги) перейшли права зазначеного первісного кредитора у зобов`язаннях відповідача в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором про споживчий кредит №3419105 від 16.03.2021 року в сумі 21676,92 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 7079,00 грн., заборгованість за відсотками 14147,92 грн., заборгованість за комісійними винагородами 450,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім стягнення з відповідача заборгованості за Договором про споживчий кредит, позивач також у своєму позові заявив вимогу про стягнення з [PERSON] понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 6000,00 грн. Зі змісту ч. 1 ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ч.1\~та 2\~ст.\~137\~ЦПК України\~визначено,\~що витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач, на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 6000,00 грн., надав суду договір №42649746 та Додаткову угоду №3419105 від 01.11.2024 року до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.11.2024 року, укладеної з адвокатом Стародуб Іриною Володимирівною, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро, вартістю 6000,00 грн., та Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 30.11.2024 року, загальна вартість яких склала 6000,00 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача належить стягнути на користь позивача, понесені ним та документально підтверджені, судові витрати на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 6000,00 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved