Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

31.10.2024 до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшов позов Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтованІ тим, що 03.09.2020 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] підписана анкету-заяву про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. За умовами кредитування клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати встановлений мінімальний платіж. За користування кредитом передбачена сплата процентів: пільгова відсоткова ставка\~0,01 % річних (діє в пільговий період), базова відсоткова ставка\~3,3 % на місяць (у разі непогашення заборгованості в пільговий період). Банк свої обов`язки за договором виконав, надавши можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом. Станом на 23.07.2024 прострочена заборгованість за кредитним договором становить 37918,76 грн. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 03.09.2020 у розмірі 37918,76 грн, що склається із заборгованості за тілом кредиту 8268,55 грн, заборгованість за відсотками 710,71 грн, заборгованість за прострочене тіло кредиту 16554,57 грн, заборгованість за простроченими відсотками 12384,93 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою судді від 14.11.2024 відкрите провадження, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.03.2025 постановлено провести заочний розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з тим, в прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином на підставі ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду відсутні, своїм правом на подачу відзиву не скористався. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення (ч.4 ст.223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, із власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина 2 ст. 11 ЦК України) У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17, від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Стаття 1054 ЦК України\~встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, у спорах про стягнення кредитної заборгованості предмет доказування становлять: факт укладення договору, досягнення згоди та ознайомлення сторонами з істотними умовами договору (зокрема, щодо суми кредиту, строків та умов його повернення, сплати процентів за користування кредитом та відповідальності за порушення умов договору), а також факт надання кредитних коштів. Судом встановлено, що 03.09.2020 [PERSON] , шляхом особистого підписання анкети-заяви, приєдналася до договору про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», на підставі якої банк відкрив поточний рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема надано електронну картку MC Gold PayPass, валюта гривні, відкрито поточний рахунок [NUMBER] . У заяві\~ [PERSON] підтвердила про ознайомлення з умовами і правилами обслуговування в АТ «ОТП БАНК» при наданні банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту і що вказані документи складають договір про надання банківських послуг. Разом з тим, анкета-заява не містить даних про розмір кредитних коштів. У ній йдеться про прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт. До позову не додані документи на підтвердження перерахування [PERSON] кредитних коштів, їх отримання відповідачем та використання нею кредитного ліміту. Позивачем не доведено виконання своїх обов`язків за кредитним договором щодо надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. З долучених до позову документів, зазначеного не встановлено, позивачем не доведено. Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління НБУ від 04.07.2018\~№ 75\~виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі та підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц. У постанові Верховного Суду від 11.09.2024 по справі № 752/17604/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13.05.2020 по справі № 219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного, усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Як зазначалося, згідно положень\~ст. 1054 ЦК України\~банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. З наданого позивачем звіту-рахунку (розрахунку), як на підтвердження своїх позовних вимог, судом не встановлено, що позивачем надано відповідачу кредитні кошти на підставі укладеного договору, їх розміру та наявної заборгованості, а отже не є достатнім та належним доказом на підтвердження позовних вимог. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1\~ст. 80 ЦПК України). Ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, позивач не довів належними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості у зазначеному ним розмірі, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі частини 2 ст. 247 ЦПК України.

Outcome: dismissed