Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем [PERSON] 30.10.2012 року був укладений кредитний договір №010/0071/82/0075754, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит з умовою сплати процентів за його користування в розмірі 36% річних. 30.11.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснював щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови договори та не виконує взяті на себе зобов`язання, то за кредитним договором №010/0071/82/0075754 від 30.10.2012 року утворилась заборгованість в сумі 83\~361,26 грн, з яких 41\~575,84 грн заборгованість за тілом кредиту, 16\~812,58 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 24\~972,84 грн заборгованість за процентами після відступлення права вимоги. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про надання банківських послуг №010/0071/82/0075754 від 30.10.2012 року з додатками; виписку по рахунку; розрахунок заборгованості станом на 30.11.2021 року; розрахунок заборгованості станом на 09.01.2023 року; розрахунок заборгованості станом на 10.09.2024 року; копію договору про відступлення прав вимоги від 30.11.2021 року; копію платіжного доручення від 30.11.2021 року; копію реєстру боржників; витяг з реєстру боржників; копію договору про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року; копію акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.11.2023 року; копію реєстру боржників; витяг з реєстру боржників; копію договору №01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги; копію платіжної інструкції від 12.09.2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №516 від 05.07.2024 року; акт про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 30.10.2012 року між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг №010/0071/82/0075754, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту 5300 грн строком на 48 місяців до 30.10.2016 року з умовою сплати процентів в розмірі 36% річних. П. 9.3 договору передбачав продовження строку кредитування за рішенням банку, використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку користування кредитом розглядається як згода клієнта на продовження такого строку. П. 11.8 договору передбачав погашення кредиту та процентів протягом продовженого строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.11.2021 року та виписки по рахунку (а.с. 11-29) слідує, що розмір кредитного ліміту неодноразово збільшувався, а також неодноразово продовжувався строк кредитування, востаннє 13.10.2020 року, а востаннє відповідач знімав кошти з кредитного рахунку 08.12.2020 року (а.с. 29), тому строк повернення кредиту неодноразово був продовжений на 48 місяців та востаннє спливав в жовтні 2024 року. 30.11.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредитам, процентам за користування кредитами, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором. Заборгованість відповідача за кредитним договором №010/0071/82/0075754 від 30.10.2012 року згідно з розрахунками позивача становить 83\~361,26 грн, з яких 41\~575,84 грн заборгованість за тілом кредиту, 16\~812,58 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 24\~972,84 грн заборгованість за процентами після відступлення права вимоги. Заборгованість за процентами розрахована до 09.09.2024 року (а.с. 31), тобто в межах вказаного вище продовженого строку кредитування. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. \~ \~ \~ \~Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов`язання за вищезазначеними договорами, що є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №010/0071/82/0075754 від 30.10.2012 року в сумі 83\~361,26 грн, з яких 41\~575,84 грн заборгованість за тілом кредиту, 16\~812,58 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 24\~972,84 грн заборгованість за процентами після відступлення права вимоги. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору №01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги, копією платіжної інструкції від 12.09.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги №516 від 05.07.2024 року та актом про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 83\~361,26 грн., натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу 16 000 грн., що становить п`яту частину від ціни позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому, вказана вище категорія даної справи та типовий її характер спростовує те, що на підготовку такого позову потрібно було 4 год., а також 2 год. на усні консультації, як це вказано в заявці та акті виконаних робіт. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 5000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами. На підставі ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України та

Outcome: approved