Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка виникла за кредитним договором № 10003042235 від 26.01.2021 в розмірі 25 233, 50 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.01.2021 р. за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua// відповідачем подано Заявку на отримання кредиту (дана заява № 10003042235 від 26.01.2021 р. знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб - сайті Товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс" (далі - Кредитодавець). Електронний підпис накладено [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Вказують, що законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підинсом чи електронного договору - електронним підписом. Оскільки відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021 p. За допомогою електронного підпису, накладеного [PERSON] , між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Інвест Фінанс" укладено кредитний договір № 10003042235 від 26.01.2021, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 5000 грн., на строк 30 календарних днів, зі сплатою процентів 1, 71% в день. Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Інвест Фінанс" було перераховано кошти на розрахуноковий рахунок [PERSON] , однак, останній свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за відсотками 20233, 5 грн. В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Інвест Фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року , за яким позивачу відступлено право вимоги за кредитним договором № 10003042235 від 26.01.2021. Просять суд, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 100030442235 від 26.01.2021 року у розмірі 25233,50 грн. Відповідач 25 жовтня 2024 року подав до суду відзив, в якому не визнає позовні вимоги, оскільки: 1) кредитний договір з додатками, надані позивачем суду у текстах, не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписані обома сторонами у дату укладання оригінали, яких у даній суду редакції не існує в природі. У тому числі відсутні вони у позивача і первісного кредитора. Не підписані відповідачем умови кредитування не можуть бути застосовані до правовідносин сторін; 2) первісний кредитор коштів по договору не переказував, позивачем не доведено факту видачі позики первісним кредитором, а відтак у нього не виникло прав, які він міг передати позивачу; 3) нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст. 1048, ст. 1056-1 ЦК України, ст. 12, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», спеціальному законодавству про карантин та військовий стан, та заявленим самим позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Позивач вказує, що з боку відповідача мав бути підпис одноразовим ідентифікатором, але надано жодного доказу реєстрації відповідача інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, фактичного надсилання йому конкретного одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання договору саме у наданій суду редакції, підписання додаткових угод, яких відповідач ніколи ні в якій формі не погоджував, надання відповідачу їх примірників. Позивачем надано тексти ніким не підписаних шаблонів, які він називає «оригінали», а відповідач вважає копіями текстів без підписів. Оскільки кредитний договір є двостороннім, він мав бути підписаний у дату його укладання в оригіналі обома його сторонами. Відсутні докази того, що Відповідач і Первісний кредитор підписували договір та усі додатки до нього будь-яким способом. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015 року No675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані B електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За пп. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов?язуються і використовуються ним як ПідпИС. Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Отже, зазначення в тексті паспортних даних, номера телефона, електронної адреси чи інших даних особи не є підписанням договору зазначеною особою. Просить у задоволені позовних вимог відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року за клопотанням відповідача витребувано від ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс": 1) первинний бухгалтерський документ щодо фактичного перерахунку грошових коштів по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021 р. від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 2) виписка з банківського рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» за дату фактичного перерахунку грошових коштів на користь позичальника [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021р., засвідчена банківською установою. 3) первинні бухгалтерські документи про подальші розрахунки по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 4) довідку про те, яка кількість штатних працівників ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на дату надання відповіді має вищу юридичну освіту, працює на посадах «юрист», «адвокат», «юрисконсульт», чи є адвокати Білецький Богдан Михайлович та Міньковська Анастасія Володимирівна членами Виконавчого органу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» з представництва інтересів Товариства в судах. 5) копію чинного Наказу про затвердження складу членів Виконавчого органу з питань представництва інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в судах. Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року за клопотанням відповідача витребувано від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (Код ЄДРПОУ 14360570, Юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна, Адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094, Україна; електронна адреса: info@privatbank.ua; адреса офіційного вебсайта - https://www.privatbank.ua) наступні докази: - інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] . - виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) в період з 26.01.2021 по 26.02.2021. Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року за клопотанням відповідача витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» наступні докази: 1) первинний бухгалтерський документ щодо фактичного перерахунку грошових коштів по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021 р. від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 2) виписка з банківського рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» за дату фактичного перерахунку грошових коштів на користь позичальника [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021р., засвідчена банківською установою. 3) первинні бухгалтерські документи про подальші розрахунки по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). У судове засідання позивач не з`явився. У заяві від 21 листопада 2024 представник позивача Романенко М.Е. підтримав позовні вимоги. Розгляд справи просив проводити за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить проводити розгляд справи у його відсутність. У задоволенні позовних вимоог просить відмовити. Ухвала про витребування доказів від 11 листопада 2024 року , а саме в частині витребування первинного бухгалтерського документу щодо фактичного перерахунку грошових коштів по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021 р. від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); виписки з банківського рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» за дату фактичного перерахунку грошових коштів на користь позичальника [PERSON] по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021р., засвідчена банківською установою; первинні бухгалтерські документи про подальші розрахунки по Договору про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] - не виконана. Ухвала суду від 19 лютого 2025 року про витребування від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» інформації щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] ., виписки по рахунку за номером картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] в період з 26.01.2021 по 26.02.2021. також не виконано. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" укладено Договір про надання споживчого кредиту № 10003042235 від 26.01.2021. 26.01.2021 відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 5000 грн. Кошти кредиту надаються кредитодвцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальиком кредитодавцю з метою отримання кредиту. 05.09.2022 згідно умов Договору факторингу № 556/ФК-22 ТОВ "ФК "Інвест ФІнанс" відступлено право вимоги за кредитним договором № 10003042235 від 26.01.2021 на користь ТОВ "Діджи Фінанс", а відповідно ТОВ "Діджи Фінанс" набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 25 233, 50 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; - заборгованість за відсотками - 20233,5 грн; - заборгованість за комісійними винагородами - 0 грн.; - заборгованість за пенею - 0 грн. З долученого до позовної заяви тексту «оригіналу» Кредитного договору з додатками вбачається, що він не містить підписів - ні «рукописних», ні електронних. На файлах жодних електронних підписів - не накладено. Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Отже, зазначення в тексті паспортних даних, номера телефона, електронної адреси чи інших даних особи не є підписанням договору зазначеною особою. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»: 1. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правовий висновок про застосування ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» у взаємозв`язку зі ст. 207 ЦК України викладений у Постанові Верховного суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21, згідно з яким: «Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, що прийняла пропозицію ( оферту) укласти електронний договір і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр, лівтер або тільки цифр або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін- пароль" або смс - коду, надісланого на телефон або іншим способом. Кредитодавець вправі надати доказ підписання договору, що міститься у іншому документів ( ч.13 ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію", навіть у разі відсутності відображення підпису у договорі. Натомість,надані позивачем тексти вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи Сторін саме як електронні дані на них взагалі не нанесені; звичайні підписи обох сторін договору під ними також відсутні. В матеріалах справи відсутні докази підписання [PERSON] кредитного договору електронним підписом одноразового ідентифікатора, зокрема відсутні дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, відсутня комбінація цифр, лівтер або тільки цифр або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін- пароль" або смс - коду, надісланого на телефон або іншим способом. Таким чином, відсутні докази того, що [PERSON] і Первісний кредитор підписували Кредитний договір з додатками у наданому позивачем тексті будь-яким способом. Крім того, позивач вказує, що з боку відповідача мав бути підпис одноразовим ідентифікатором, але не надано жодного доказу реєстрації Відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора, фактичного надсилання йому конкретного одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання договору саме у наданій суду редакції, підписання додаткових угод. Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Згідно з пп. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа. В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015 року No675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже дані в електронній формі додані до електронний даних файлу - електронний підпис кожної сторони, в т.ч. і одноразовим ідентифікатором - відсутні; докази їх надсилання - відсутні. Підпис нанесений текстом, а не електронним способом, у текст, а не на сам електронний документ, не відповідає змісту поняття електронного підпису - «електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних»). Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ст. 12 того ж Закону перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису. Ст. 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що суб`єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. При зберіганні електронних документів обов`язкове додержання таких вимог: 1) інформація, що міститься в електронних документах, повинна бути доступною для її подальшого використання; 2) має бути забезпечена можливість відновлення електронного документа у тому форматі, в якому він був створений, відправлений або одержаний; 3) у разі наявності повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»: 19.2. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. А також ч. 2 ст. 207, ст. 1055 ЦК України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» про обов`язкову письмову форму кредитного договору: Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Також ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок сплати процентів, встановлених договором. Ніяких винятків для онлайн договорів законодавство не містить. Згідно зі ст. 100 ЦПК України: 1. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). 2. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». 3. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. 4. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. 5. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Таким чином, згідно з ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронним доказом є саме дані в електронній формі, які можуть зберігатися на різних носіях, але у ч. 2, 3 ст. 100 ЦПК України прямо вказано, що письмова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом і не є оригіналом доказу електронного чи самостійним письмовим доказом. Вимоги до оригіналу електронного документа викладені в спеціальному законодавстві, зокрема ст.ст. 5, 6, 7, 11, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Тексти паперових та електронних копій електронних документів без власних підписів сторін не дозволяють перевірити електронні підписи як електронні цифрові дані, тому що підписаним мав бути електронний документ в електронній формі. Щодо письмових доказів ч. 6 ст. 95 містить норму, аналогічну ч. 5 ст. 100 ЦПК України. Наданий Позивачем текст кредитного договору з додатками виконаний без жодних підписів [PERSON] та Первісного кредитора, який не дозволяє встановити волевиявлення і не відповідають імперативним вимогам до електронних документів: -обов`язкові реквізити електронного документа - електронні підписи (ч. 1, 2 ст. 6, абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", пп. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015 року N 675-VIII «Про електронну комерцію»); -зберігання у формі, що унеможливлює зміну змісту (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"); -повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання (ст.ст. 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). -оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність, достовірність, авторство та справжність у порядку, визначеному законодавством (ч. 4 ст. 7, ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 2 ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 100 ЦПК України). Позивачем не доведено факт укладання Договору з [PERSON] та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами Сторін, відповідними ст. 100 ЦПК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг», ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки на наданих текстах відсутні такі обов`язкові реквізити електронного документа як електронні підписи його сторін, він не має юридичної сили і є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 213 ЦПК України Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи. Принцип належності доказів полягає в тому, що суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Верховний Суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Згідно правого висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, яка висловлена при розгляді справи № 757/28231/13-ц, єдиним належним доказом достовірності наданих копій може бути лише дослідження оригіналів електронних доказів, що є процесуальним обов`язком суду. Застосовуючи до спірних правовідносин правила статті 1055 ЦК України, необхідно керуватися тим, що єдиною можливою формою кредитного договору є письмова форма, доказом дотримання якої може бути виключно оригінал такого договору. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. В оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем Суд має враховувати, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур;… усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. У Постанові від 13.05.2020 р. у справі № 219/1704/17 Верховний Суд вказує: «Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. (…) Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та довідки про відкриття кредитного рахунку та умови кредитування є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутністю оригіналу самого договору, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору б/н від 20 травня 2008 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем». Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18; від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18; від 28.12.2019 у справі № 922/788/19; від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19. В судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували підписання [PERSON] кредитного договору зелектронним підписом одноразовим ідентифікатором При винесенні рішення суд також приймає до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перерахунок коштів [PERSON] первісним кредитором. Так, відповідно до п. 2.1. наданої копії Кредитного договору: «Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Товариству з метою отримання кредиту». Відповідно до п. 2.4. наданої Позивачем копії Кредитного договору: «Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту. Водночас договір позики вважається укладеним лише з моменту передання грошей. Судом витребовувалась від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» інформація щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] ., виписки по рахунку за номером картки № [NUMBER] , в період з 26.01.2021 по 26.02.2021. Однак, ухвала про витребування вказаних доказів виконана не було, відтак позивачем належними та доустимими доказами не доведено, що картковий рахунок № [NUMBER] . належить [PERSON] . З інформаційної довідки 62/3072/12 від 14.12.2022 року, виданої ТОВ "Платежі Онлайн" підтверджується успішна транзакція в розмірі 5000 грн., 26.01.2021 року на номер картки [NUMBER] , однак жодних відомостей, що вказаний номер картки належить [PERSON] не зазначено. ( а.с. 72 том 1 ) Щодо розрахунку заборгованості, то суд зазначає таке. Відповідно до позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду №278/2177/15-ц від 17.12.2021 заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад: виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Розрахунок заборгованості складений банком в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки не відповідає вимогам встановленим зазначеною нормою для первинних документів. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо. Надана копія Інформаційної довідки - листа ТОВ «Платежі онлайн» без зазначення повних реквізитів сторін платежу, з якої навіть не можна встановити, хто був платником і отримувачем, призначення платежу та його фактичне проведення, не є первинним бухгалтерським документом і не є належним та допустимим доказом руху коштів по договору. З цих причин дана довідка не може бути доказом переказу кредиту так само, як не може вона бути доказом, наприклад, сплати судового збору, бо не відповідає ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Позивачем не надано належних та допустимих (взагалі ніяких) доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок Відповідача, виписки з рахунку кредитора за дату виплати коштів Відповідачу відповідно до ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, за відсутності таких доказів у Позивача вищевикладене означає недоведеність позовних вимог, що унеможливлює і стягнення будь-яких коштів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У Постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 733/608/16-ц, провадження № 61-5191св18, суд вказав: «Щодо первинних бухгалтерських документів як доказів Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України від № «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Закон про бухгалтерський облік). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону про бухгалтерський облік)». Судом витребовувались первинні бухгалтерські документи та виписка про переказ коштівПервісним кредитором з рахунку останнього в порядку передбаченому пп. 2.1., 2.4. тексту договору, однак такі докази не було надано суду. Таким чином, в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджено, що у Первісного кредитора не виникли права, які міг набути від нього ТОВ " Діджи Фінанс" Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, слід зробити висновок, що враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок надати суду докази на підтвердження того, що відбулось укладення кредитного договору та передача кредитних коштів. Ненадання суду відповідних доказів має наслідком ухвалення судом рішення про відмову в позові. За таких обставин щодо спірних правовідносин судом встановлено, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договору № 10003042235 від 26.01.2021 р. в сумі 25 233, 50 грн., натомість у справі відсутні докази, що в сукупності свідчать про укладення кредитного договору та передачу кредитних коштів. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 та п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору та відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: dismissed