Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

15.08.2024 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Маньківської селищної ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він приблизно з липня 2010 року проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народився син - [PERSON] . Приблизно з весни 2013 року [PERSON] почала періодично їздити на роботу в АР Крим. Спочатку вона їздила на роботу сезонно, на кілька місяців, а в подальшому час її відсутності збільшувався. З 2015 року відповідачка взагалі почала постійно проживати на території АР Крим та створила там іншу сім`ю. Їх спільний син залишився проживати з ним та перебував на його утриманні. В 2018 році [PERSON] приїхала в гості до своїх батьків та запросила [PERSON] тимчасово проживати з нею в АР Крим, на що останній погодився. Приблизно через пів року [PERSON] повернула сина, та сказала, що йому з ним буде краще жити. Поки їх син проживав з відповідачкою, у нього були пропуски занять у школі та погіршилися оцінки. Приблизно в 2019 році та влітку 2022 року [PERSON] приїздила до них та запрошувала [PERSON] до себе в гості, але він відмовився. Враховуючи, що відповідач з 2015 року проживала окремо від них, створила іншу сім`ю, вихованням сина не займалася, матеріальної допомоги на його утримання не надавала, свої батьківські обов`язки не виконувала, його життям та та навчанням фактично не цікавилася, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2024 року відкрито провадження по справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; витребувано з Міністерства соціальної політики України інформацію про те, чи перебуває [PERSON] , [INFO] , на обліку як внутрішньо переміщена особа. 13.09.2024 року на адресу суду від Міністерства соціальної політики України надійшов лист, в якому зазначено, що станом на 10.09.2024 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація про [PERSON] відсутня. Ухвалами суду від 15.11.2024 року залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мирненську селищну військову адміністрацію Мелітопольського району Запорізької області, як орган опіки та піклування; замінено неналежну третю особу - виконавчий комітет Маньківської селищної ради, як орган опіки та піклування, на належну - Службу у справах дітей Маньківської селищної ради Черкаської області. Ухвалою суду від 10.12.2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та зобов`язано Службу у справах дітей Маньківської селищної ради Черкаської області надати на адресу суду висновок щодо умов проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. [PERSON] підтримав обставини, зазначені у позові та додатково пояснив, що 19.02.2022 року він уклав шлюб з [PERSON] . Після початку військової агресії в лютому 2022 року, він разом з дружиною та сином тимчасово проживали в окупації, а в серпні 2022 року вони переїхали в с. Кишинці Уманського району Черкаської області. [PERSON] знала, що вони будуть виїжджати з тимчасово окупованої території України. Відповідачка не телефонує та не дзвонить синові, коли [PERSON] напише, то вона може відповісти на повідомлення. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановлений судом строку відзив не надала. Від представника служби у справах дітей Маньківської селищної ради Черкаської області Пильгун О.Б. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник Мирненської селищної військової адміністрації Мелітопольського району Запорізької області, як орган опіки та піклування до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причи неявки суду не повідомив. У судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що він не спілкується з матір`ю, вона йому не пише, не дзвонить, зі святами не вітає. Він дійсно, приблизно в 2018 році їздив з матір`ю до АР Крим і перебував там пів року. У час перебування його в АР Крим мати за ним майже не доглядала, йому це не подобалося, тому він попросив, щоб його відвезли до батька. А в 2019 році він не погодився вже їхати з матір`ю до АР Крим, пам`ятавши відносини матері минулого разу до нього. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно заявлених вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , суд дійшов до такого. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.04.2011 року, актовий запис №10. Відповідно до характеристики №12, виданої 22.01.2024 року Кишнецьким закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, на [PERSON] , [INFO] , останній навчається у школі з 6 класу. Він має навчальні досягнення високого рівня; на уроках завжди уважний, активний, виконує домашнє завдання, допомагає товаришам; до виконання громадських доручень ставить сумлінно; був обраний заступником старости; був учасником районної олімпіади з математики; користується повагою серед викладачів; має авторитет серед товаришів; підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Батько - [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, він відвідує батьківські збори, цікавиться його успішністю. Мати - [PERSON] жодного разу не відвідала навчальний заклад, не цікавиться навчанням [PERSON] . Згідно характеристики №37, виданої 29.01.2024 року виконкомом Маньківської селищної ради, на [PERSON] , останній одружений з [PERSON] , має малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Він приділяє батьківську увагу дітям, а саме: дбає про їх здоров`я, виховання, навчання, відпочинок, турбується про забезпечення всім необхідним, має постійний зв`язок з вчителями [PERSON] , відвідує батьківські збори та інші заходи, прислухається до порад, реагує на зауваження. [PERSON] прибув в с. Кишенці 12.08.2022 року (як внутрішньо переміщена особа). Він з перших днів був працевлаштований у ТОВ «Кишенці», зауважень від керівництва немає (трудолюбивий, відповідальний), користується повагою серед колег, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. Відповідно до характеристики, виданої 01.02.2023 року ТОВ «КИШЕНЦІ», на [PERSON] , останній працює в товаристві з 01.09.2022 року на посаді бетоняр. Він зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, вміє організовувати робочий процес і проконтролювати якість виконуваної роботи відповідно до поставлених завдань; завдання керівництва виконує якісно і в установлений строк; у непередбачуваних ситуаціях може самостійно прийняти правильне рішення; у колективі з усіма підтримує рівні, дружні відносини, користується повагою і авторитетом у керівництва ТОВ «КИШЕНЦІ». [PERSON] не має шкідливих звичок, жодного разу не притягувався до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності. Згідно довідки №215, виданої 22.01.2024 року ФОП « [PERSON] », [PERSON] , [INFO] , має декларацію з лікарем у ФОП « [PERSON] » з 22.08.2022 року. За цей час з дитиною на прийом до лікаря звертався лише батько. 19.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, остання змінила прізвище на - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.02.2022 року, актовий запис - 82. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.11.2023 року, актовий запис - 99. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 20.01.2025 року, в будинку чисто та тепло, санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають нормі, сім`я забезпечена продуктами харчування. [PERSON] має окрему кімнату, в якій є ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу. Менший хлопчик проживає в кімнаті з батьками. Діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до сезону. За цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення №19-25 від 28.01.2024 року, виконавчий комітет Манківської селищної ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі "Ілля Ляпін проти Росії" №70879/11 від 30.06.2020 зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п.50,57). Відповідачка не з`явилася ані до суду для розгляду цієї справи, не залучила представника, ані до комісії з питань захисту прав дитини. На думку суду, така її поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишила її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо її сина, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення її батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Так, заслуханий у суді [PERSON] , якому на час розгляду справи виповнилося 13 років. пояснив, що він не заперечує, щоб його матір [PERSON] позбавили батьківських прав. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання її батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини, не надала, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що змінити поведінку матері на краще неможливо, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню. При вирішення питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , суд дійшов до такого. Частиною 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , суд виходить з такого. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року складає 3196 грн. Як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що у відповідача матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду або що у нього є проблеми зі здоров`ям, останнім надано не було. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 15.08.2024 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Враховуючи те, що позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі, судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав покладаються судом на відповідача Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. З огляду на те, що судом прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини та позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved