Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. У жовтні 2024 року позивач подав до суду позов до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та таким що відбувся, визнання права власності, у якому, з урахуванням заяви від 09.01.2025 року про усунення недоліків позову, просить визнати договір купівлі-продажу, житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , укладений 24.03.1999 року №4939 на Товарній біржі «Ізумруд» м. Херсоні між [PERSON] (покупцем) з одного боку та [PERSON] (продавцем) з іншого боку дійсним та таким, що відбувся. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.03.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, житлова площа якого складає 17,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вартість продажу житлового будинку склала 7000,00 грн. Договір складено 24.03.1999 року за № 4339 та зареєстровано на Херсонській товарній біржі «Ізумруд». Правочин обома сторонами повністю виконаний; в укладеному договорі повністю оговорені всі істотні умови, всі зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, ціна договору сплачена в повному обсязі, про що зазначено у договорі. Факт купівлі-продажу і виконання умов договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Продавець [PERSON] в листопаді 2021 року померла, відомості про її спадкоємців відсутні, ніхто ніяких претензій щодо визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу не пред`являв. Позивач, під час звернення за оформленням компенсації за пошкоджене в ході збройної агресії майно, дізнався про неправомочність правовстановлюючого документа на житловий будинок, який було посвідчено на товарній біржі, що договір купівлі-продажу є недійсним, так як він нотаріально не посвідчений відповідно до ст. 227 ЦК України 1963 року. Разом з тим, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу №4939 від 24.03.1999 року у Херсонському бюро технічної інвентаризації. [PERSON] проживає та зареєстрована у вказаному будинку з 2020 року та по теперішній час, претендувати на отримання компенсації за пошкоджене майно можуть громадяни України, які є власниками пошкодженої нерухомості, що підтверджується документами про право власності. Позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити своє право власності на будинок, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально-посвідчений. За вказаних обставин позивач звертається до суду з вказаним позовом. ІІ. Відзив на позовну заяву. 27.01.2025 року голова Білозерської селищної ради/Начальник селищної військової адміністрації Ігор Острівний, подав клопотання за змістом якого просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. При розгляді справи покладався на розсуд суду. ІІІ. Пояснення третьої особи. Представник третьої особи пояснення щодо позову не подав, належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2024 року позовну заяву залишено без руху. За результатами поданої заяви на усунення недоліків позовної заяви ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 11.03.2025 року. У судове засідання у час призначений для розгляду справи сторони та треті особи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У судове засідання у час призначений для розгляду справи позивач не з`явився, 11.03.2025 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі позивача. У судове засідання представник відповідача не з`явилася, 27.01.2025 року подав заяву у якій розгляд справи просив провести без участі представника відповідача. При вирішенні спору покладався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 24.03.1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №4939 на Херсонській товарній біржі «Ізумруд», а саме: домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В цілому домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А»(Стіни саманн, Житлова площа 17,7 кв. м.), сарая літ Б, вбиральня літ В, літня кухня літ. Г, сарай кладова літ. Д, споруди та огорожі №1-4. Договір зареєстровано на Херсонській товарній біржі «Ізумруд» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 4939 від 24.03.1999 року та станом на 31.12.2012 року зареєстрований у Херсонському Бюро технічної інвентаризації за матеріалами інвентарної справи №1025. Відповідно до витягу з ЄРДР №1202323108001982 від 24.03.2023 року будинок за адресою: [ADDRESS] зазнав руйнації. VІ. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зокрема, відповідно до пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, оскільки спірний договір укладено 24.03.1999 року, до спірних правовідносин\~\~необхідно застосувати\~ЦК УРСР від 1963 року. Відповідно до\~статті 4 ЦК УРСР\~цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно\~статті 41 ЦК УРСР\~угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до частини 1\~статті 128 ЦК УРСР\~право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до\~статті 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був\~Закон України\~«Про товарну\~біржу» (далі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. За ст. 15 Закону біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Згідно ч. 1 ст. 45, ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року, чинної на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У правовідносинах, які виникли між [PERSON] та [PERSON] , Білозерська селищна рада не була стороною договору. Позивач же звертаючись в суд з позовом до Білозерської селищної ради просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 24.03.1999 року, не врахував, що вказана особа не є стороною правочину чи іншою зацікавленою особою щодо даного правочину. Сторонами у спорах, що виникають з правочинів, зокрема про визнання договору дійсним, є насамперед сторони правочину. Клопотань про заміну відповідача чи про залучення співвідповідачем інших осіб позивач не заявляв. Клопотань про витребування доказів позивач не заявляв. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України). Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). За висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За встановлених обставин щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІІ. Розподіл судових витрати. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed