Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із ним - батьком [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що він та відповідач мешкали разом у цивільному шлюбі, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] 22.02.2023 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом №181. Позивач зазначає, що на початку 2024 року між ним та відповідачем на ґрунті різних поглядів на життя та психологічної несумісності виникли непорозуміння та з того часу сторони проживають окремо, будь - які шлюбні стосунки між ними відсутні. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 04.03.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно змісту позову, після припинення шлюбних відносин у 2024 році між сторонами не було досягнуто домовленості щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , який на теперішній час проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини не займається вихованням сина, має ще троє неповнолітніх дітей, не має постійного місця роботи та проживання. За таких умов позивач вважає, що сину краще жити з ним. За викладених обставин, а також враховуючи, що позивач має постійне місце проживання, де власником житла є його мати, він не є інвалідом, працює, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре ставиться до сина, зможе надати йому гарне виховання, позивач і звернувся до суду з даним позовом про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 28.10.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних у ній недоліків. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 08.11.2024 року: позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання; залучено до участі у справі Міністерство оборони України, адміністрацію Державної прикордонної служби України та Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору; доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надати висновок про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 04.12.2024 року клопотання представника третьої особи, адміністрації Державної прикордонної служби України про проведення судового засідання в режимі відео конференції задоволено, визначено здійснювати судові засідання з розгляду справи дистанційно в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участі представника третьої особи. 10.02.2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду із уточненою позовною заявою, згідно якої остаточно просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що він, [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує сина [PERSON] , [INFO] стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Уточнені позовні вимоги позивач обґрунтував необхідністю оформлення відстрочки від мобілізації та подальшого звернення до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 10.02.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Шамшурін Ю.В. уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, при цьому спростовуючи своїми поясненнями твердження сторони позивача щодо повного ним утримання та виховання малолітнього сина. Свою позицію мотивувала тим, що вона приймає активну участь в житті сина, бачиться з ним кілька разів на тиждень, допомагає його матеріально утримувати. Вказала, що обоє батьків в однаковій мірі приймають учать в житті їхнього сина. В силу своєї зайнятості на роботі вона не має можливості постійно доглядати за дитиною. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, Міністерства оборони України, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно змісту наданих пояснень, просив суд розгляд справи провести без участі представника Міністерства оборони України. Згідно змісту письмових пояснень представника третьої особи, Міністерства оборони України - Лисенко В.Ю., останній просив суд ухвалити рішення в межах чинного законодавства, що не суперечить інтересам обороноздатності України в умовах введеного воєнного стану. Вказав, що ні позивач, ні відповідач не проходили службу та не займали жодних посад в штаті Центрального апарату саме Міністерства оборони України, як юридичної особи. Представник третьої особи, адміністрації [INFO] - Філіпова Г.М., в судовому засіданні вважала позов таким, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, завчасно надав заяву, згідно якої просив суд провести судове засідання без участі представника Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, враховуючи висновок органу опіки та піклування, що долучено до матеріалів справи. Вислухавши думку позивача [PERSON] та його представника - адвоката Шамшуріна Ю.В., думку відповідача [PERSON] , представника третьої особи, адміністрації Державної прикордонної служби України - Філіпової Г.М., приймаючи до уваги зміст письмових пояснень представника третьої особи, Міністерства оборони України - Лисенко В.Ю., вивчивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.09.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Як вбачається зі змісту рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 04.03.2024 року, 22.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом №181. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили 04.04.2024 року, шлюб розірвано. Позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . частка вказаного будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] , на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 02.08.2011 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем М.В., та зареєстрованого в реєстрі за номером 2120. В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] фактично проживають окремо, будь які шлюбні стосунки між ними відсутні, дитина [PERSON] , [INFO] , за згодою колишнього подружжя проживає з батьком - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з травня 2024 року. Вирішуючи питання щодо суті заявлених вимог, суд виходить з наступних положень чинного законодавства. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України , згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 76 Цивільного процессуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 Цивільного процессуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 5 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Однак, суд вважає, що стороною позивача не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо обставини повного ним утримання та виховання дитини, зокрема, пояснень свідків тощо. Доводи уточненої позовної заяви [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не займається вихованням сина [PERSON] , не має роботи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та, навпаки, спростовані наступними доказами. Згідно частини 4 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання зазначених вище норм чинного законодавства, ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 08.11.2024 року було доручено Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надати висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] . Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків, який затверджений 30.01.2025 року за номером 219 Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Так, згідно змісту вказаного висновку, спеціалістами служби у справах дітей встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаного житла є [PERSON] , [INFO]. Малолітній дитині забезпечені необхідні умови проживання, хлопчик доглянутий, має сезонні речі, забезпечений продуктами харчування. Дитина [PERSON] , [INFO] , зарахований до складу вихованців дошкільного підрозділу Кременчуцької гімназії №7 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 02.09.2024 року. Приводить і забирає дитину батько, який контактний, спілкується з вихователями, цікавиться розвитком дитини. Мати [PERSON] цікавиться станом дитини. Мати надала документи, на підставі яких дитина має пільгове харчування як малозабезпечена родина. Обоє батьків беруть участь у житті [PERSON] . Також, згідно вказаного висновку, відповідно до інформації КНМП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» міста Кременчука від 10.12.2024 року №01-17/582, [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом їхнього закладу, декларація про надання первинної медичної допомоги дитині укладена матір`ю з лікарем - педіатром [PERSON] . Останній раз [PERSON] відвідував лікаря у супроводі батька, який дотримується рекомендацій по догляду та лікуванню хлопчика. Відповідно до інформації, наданої Кременчуцьким міським центром соціальних служб від 11.12.2024 №03.1-07/2065, фахівцями центру 09.12.2024 здійснено оцінки потреб сім`ї батька [PERSON] та матері [PERSON] , за результатами яких було з`ясовано, що батько і мати спроможні виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Складних життєвих обставин у родинах [PERSON] та [PERSON] не виявлено, дані родини не рекомендовані на облік сімей/осіб, які опинились в складних життєвих обставинах. Члени комісії вирішили рекомендувати виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області прийняти рішення про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків у зв`язку з відсутністю спору між батьками з цього питання. Вказаний Висновок ухвалений Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з урахуванням факту безперешкодного проживання малолітнього [PERSON] з батьком, відсутність жодних активних дій зі сторони матері щодо повернення чи відібрання дитини, визначення місця проживання сина саме з нею. Тобто, зміст вказаного висновку дає підстави вважати, що мати дитини [PERSON] - відповідач [PERSON] приймає участь у житті сина, спілкується з його вихователями, цікавиться розвитком дитини, вона спроможна виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не самостійно виховує малолітнього сина, мати останнього приймає участь у його вихованні, бачиться з ним кілька разів на тиждень, приймає участь в матеріальному забезпеченні сина. В силу своєї зайнятості та наявністю ще трьох дітей вона не має можливості постійно доглядати за малолітнім [PERSON] . Суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні не заперечував вказані відповідачем обставини. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини 6 статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно частини 9 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень статей 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Суд вважає спростованою в судовому засіданні вказану позивачем обставину виключного утримання та виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , позивачем - батьком [PERSON] шляхом доведення того факту, що незважаючи на припинення шлюбних стосунків між сторонами з травня 2024 року, мати дитини - відповідач [PERSON] у відповідності до статті 141 Сімейного кодексу України виконує обов`язки щодо дитини. За таких обставин, вирішуючи спір, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінюючи в сукупності пояснення учасників справи, суд приходить до висновку про недоведеність сторони позивача обставини виключного перебування на утриманні та вихованні малолітньої дитини позивачем, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог останнього слід відмовити. За правилами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed