Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

13 вересня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що за період з 18.10.2023 по 23.01.2024 спільному неповнолітньому сину сторін [PERSON] , [INFO] , було проведено стоматологічне лікування зубів, а саме: 18.10.2023 повторне лікування 46 зуба (вартість послуг з лікування 5000 грн.); 04.09.2023 хронічний глибокий карієс 85 зуба (вартість послуг з лікування 1300 грн.); 08.09.2023 хронічний глибокий карієс 16 зуба (вартість лікування 1800 грн.); 27.09.2023 хронічний глибокий карієс 26 зуба (вартість лікування 1800 грн.); 02.10.2023 хронічний пульпіт 46 зуба. Прийом по гострому болю (вартість лікування 800 грн.); 14.10.2023 профілактична гігієна (вартість лікування 1500 грн.); 19.01.2024 білдап 46 зуба (вартість лікування 1800 грн.); 24.01.2024 хронічний пульпіт 36 зуба. Лікування багатоканального 36 зуба (вартість лікування 5000 грн.); 23.02.2024 білдап 36 зуба (вартість лікування 2000 грн.). Стоматологічне лікування було проведено в стоматологічній клініці Plombir ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вказане підтверджується щоденником лікаря, актом виконаних робіт та розрахунковими квитанціями про послуг стоматологічного лікування. Загальна вартість лікування становить 21 800 грн. Послуги з лікування були сплачені позивачем.Відповідач не надавав коштів на відшкодування додаткових витрат з стоматологічного лікування зубів неповнолітнього сина. Відповідач є працездатною особою, інших дітей, окрім спільних з позивачкою, немає. Витрати, яких зазнала позивачка є додатковими витратами. Позивачка звертається до суду, та просить покрити фактично понесені нею витрати разово, стягнувши з відповідача 1/2 частку додаткових витрат на дитину , а саме 21800 : 2 = 10 900 гривень Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.10.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання . 23 жовтня 2024 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву , в якому він зазначив , що заборгованості зі сплати аліментів не має, а натомість є надмірна їх переплата. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Вважає , що розмір аліментів, які сплачує на утримання неповнолітнього сина при правильному їх розподіленні та використанні достатні для оплати матеріальних потреб дитини. У зв`язку з цим , просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Ухвалою суду від 21 січня 2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, представник позивача адвокат Вдовиченко І.С. надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, просив розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. [PERSON] (надалі-позивач) та [PERSON] є матір`ю та батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним актовим записом про народження за № 343 від 24.05.2008 р. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2023 року у справі № 490/499/23 позов [PERSON] ( з яким він звернувся до суду 17.01.2023 року) задоволено та зменшено розмір аліментів, які стягуються на утримання сина [PERSON] до усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набуття цим рішенням законної сили. Відкликано судовий наказ Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.03.2019 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/6059/21 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000 грн щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більш досягнення ним 23-річного віку. Як вбачається з Довідки про доходи [PERSON] , за період з лютого т2024 по липень 2024 року ним сплачено аліментів у загальному розмірі 112 410,69 грн, з розрахунку 17 419-18457 грн щомісячно. За такого, рзмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] становить 12-14 тисяч грн на місяць. Як зазначає відповідач, позивачка не намаглася в позасудовому порядку звернутися до нього за відшкодуванням цих витрат, не узгодила з ним вибір клініки, адже у Миколаєві діє спеціалізовнаа дитяча стоматологічна клініка, більш того, звернулася до нього через півроку після проведення лікування. Крім того звертає увагу суду на те, що надані квитінції не містять необхідних реквізитів і не підтверджують надані послуги . Також заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що лікування сина проводилося протягом трьох місяців, за які він отримував достатній розмрі аліментів, які повністю покривали ці витрати на лікування. Тим більше, що за його аліментними зобов`язаннями існує переплата. Так, з згідно Інформації Центрального ВДВС за виконавчим листом № 490/499/23 стном на 30.09.2024 року заборгованість відсутня, згідно розрахунку заборгованості за період з 29.07.2021 року по 15.04.2023 року наявна переплата в сумі 80 886 грн. Згідно розрахунків позивача, ним було понесено наступні додаткові витрати на неповнолітнього сина [PERSON] : За період з 18.10.2023 по 23.01.2024 неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , було проведено стоматологічне лікування зубів, а саме: 18.10.2023 повторне лікування 46 зуба (вартість послуг з лікування 5000 грн.); 04.09.2023 хронічний глибокий карієс 85 зуба (вартість послуг з лікування 1300 грн.); 08.09.2023 хронічний глибокий карієс 16 зуба (вартість лікування 1800 грн.); 27.09.2023 хронічний глибокий карієс 26 зуба (вартість лікування 1800 грн.); 02.10.2023 хронічний пульпіт 46 зуба. Прийом по гострому болю (вартість лікування 800 грн.); 14.10.2023 профілактична гігієна (вартість лікування 1500 грн.); 19.01.2024 білдап 46 зуба (вартість лікування 1800 грн.); 24.01.2024 хронічний пульпіт 36 зуба. Лікування багатоканального 36 зуба (вартість лікування 5000 грн.); 23.02.2024 білдап 36 зуба (вартість лікування 2000 грн.). Отже, в розумінні ст. 185 СК України, 1/2 цих додаткових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на думку позивачки буде становити - 10 900 грн. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до Постанови КМУ від 25.04.2018 №410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичної гарантії» та Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» закладами охорони здоров`я укладаються договори з Національною службою здоров`я України для забезпечення доступу до якісного та безоплатного лікування, в тому числі стоматологічного. Програма державних гарантій медичного обслуговування населення, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт має право обирати лікаря, який надає первинну медичну допомогу, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я Як вбачається з долучених до заяви документів, вказані медичні огляди та медичні маніпуляції проводилися в приватних медичних центрах, зокрема в стоматолггічній клініці Пломбир ФОП [PERSON] .. З наданих копій щоденника лікаря вбачається, що певний пацієнт відвідував лікаря-стоматолога 04 вересня, 08 вересня, 27 вересня ,02 жовтня, 14 жовтня 2023 року ; 19 січня, 24 січня та 23 лютого 2024 року. Дані пацієнта - відсутні взагалі, щоденник вели різні лікарі. Картка пацієнта [PERSON] - суду не надана. З наданого розрахунку ФОП Лазарева від 01.06.2024 року вбачається, що вартість лікування пацієнта [PERSON] , 2008 р.н., складала - в лютому 2024 року 7000 грн, в січні 2024 - 2600 грн, в жовтні 2023 року - 7300 грн, у вересні 2023 - 4900 грн. В даному розрахунку відсутні підпис пацієнта , розрахунок датований 01 червня 2024 року . Також позивачкою надані квитанція про сплату [PERSON] певних коштів на рахунок "Пломбир", але ці квитанції датовані 01 червня 2024 року за візити , які відбулися в вересні-жовтні 2023 року та січні-лютому 2024 року. Дата візиту та прізвище фахівця співпадають з щоденником лікаря, проте найменування пацієнта так і не зазначено. При цьому на цих фінансових докмуентах стоїть печатка лікаря ( відмінного від фахівця), а не ФОП [PERSON] . Отже, суд приходить до висновку, що внаданих позивачем доказах не зазначено лікувальний (медичний)заклад, який проводив лікування саме з ідентифікацією пацієнта, не містяться реквізити цього закладу. Тобто, надані документи не містять усіх реквізитів розрахункового документу, надання покупцю яких є обов`язковим, і які встановлені п.2 розд.II Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів,затвердженого наказом Міністерства фінансівУкраїни від21.01.2016 № 13. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що надані позивачкою квитанції та щоденники лікаря як підтвердження відвідування дитиною лікаря, тим більше просто надрукована табличка наданих послуг не відповідають основним положенням про докази, передбаченими ст.ст. 76-80, 95 ЦПК України, і не може бути підставою для задоволення позовних вимог . Крім того, суд враховує, що отримання позивачем платних консультацій та інших платних медичних послуг у комерційному медичному закладі не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, оскільки позивачем не доведено, що здійснені ним витрати в цій частині є крайньою необхідністю чи обумовлені особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України, і що це стоматологічне лікування не визначається поточним лікуванням дитини, яке охоплюється щомісячним аліментним утриманням, яке в дійсних правовідносинах сторін є достатнім ( майже в 4 рази перевищує необхідний прожитковий мінімуму на дитину) для задоволення поточних потреб дитини в тому числі і щодо лікування. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Натомість, позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення ним додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку його хронічною хворобою чи особливим додатковим лікуванням, у зв`язку із наведеним, суд прийшов до переконання про те, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до ст. 137 та 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді оплати професійної правничої допомоги, у разі відмови у задоволенні позову відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed