Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 12.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4302065 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір). Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та доступний через веб-сайт або мобільний додаток та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6000 грн, строк кредиту 30 днів. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,90% в день (стандартна ставка, застосовується у межах строку кредитування або авто пролонгації (п.4 кредитного договору). Однак, [PERSON] не виконав належним чином кредитні зобов`язання щодо повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. 04.02.2022 згідно з договором факторингу №04-02-02/2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, зокрема і до відповідача за договором споживчого кредиту №4302065 від 01.11.2021 р. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/2023 відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», зокрема і за договором про споживчий кредит №4302065 від 01.11.2021, який укладено між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] . Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») становить 19735,86 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13630 грн - заборгованість за відсотками; 96 грн інфляція, 9,86 грн три відсотки річних. На підставі викладеного, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 19735,86 грн заборгованості за договором споживчого кредиту №4302065 від 12.06.2021, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 9000 грн витрат на правову допомогу. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог, просить проводити розгляд справи у відсутності його представника. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що дійсно отримав кредит у позивача, 6000 грн були перераховані йому на кредитну карту і через скрутне матеріальне становище не мав можливості погасити кредит, однак не визнає позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відсутня квитанція про оплату послуг, крім того, їх розмір є завищеним з огляду на те, що справа малозначна і витрати на правову допомогу становлять майже 50% суми позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Ч. 1,3\~ст.203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч.1\~ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ч.1\~ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.\~525,\~526,\~530\~ ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа\~\~\~з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону,\~\~\~є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним\~\~\~\~ з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції\~\~в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані\~\~\~\~\~ з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання\~\~\~є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи\~\~(вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету\~\~і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Преамбулою\~Закону України «Про захист прав споживачів» , який діяв станом на день виникнення правовідносин, визначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п.22 ч.1\~ст.1,ч.1 ст.11, ч. 1, 2, 5\~ст.18\~Закону України «Про захист прав споживачів», \~споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 1\~ст.3, ч.2 ст 9, ст 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон\~регулює відносини\~між кредитодавцями,\~кредитними посередниками\~та споживачами\~під час\~надання послуг\~споживчого кредитування,\~а також\~відносини,\~що виникають\~у зв`язку\~з врегулюванням\~простроченої заборгованості\~за договорами\~про споживчий\~кредит та\~іншими договорами,\~передбаченими частиною\~другою цієї\~статті. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього\~Закону,\~у письмовій\~формі (у\~паперовому вигляді\~або в\~електронному вигляді\~з накладенням\~електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. У договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору, 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі\~про споживчий\~кредит можуть\~бути зазначені\~інші умови,\~визначені законом та за домовленістю сторін. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою шляхом складання сторонами паспорта споживчого кредиту. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 12.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4302065\~про надання\~споживчого кредиту в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та доступний через веб сайт або мобільний додаток та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М693955, згідно з умовами якого відповідач акцептував укладання договору про споживчий кредит, який розміщений на сайті товариства, приєднався до умов договору та отримав споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок (платіжна картка № [NUMBER] ) у сумі 6000 грн, строком на 30 днів (п.1.4 договору), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90% в день (стандартна ставка, застосовується у межах строку кредитування або авто пролонгації (п.4 кредитного договору), тип ставки фіксована (п.1.5 договору). Відповідно до умов укладеного договору про споживчий кредит відповідач зобов`язаний був повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у строки та платежами визначеними відповідно до Графіка платежів. Викладені обставини підтверджуються договором про споживчий кредит №4302065 від 12.06.2021, Додатком №1 до договору про споживчий кредит, паспортом споживчого кредиту, повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 13.12.2024 на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6000 грн. 04.02.2022 згідно з договором факторингу №04-02-02/2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, зокрема і до відповідача за договором споживчого кредиту №4302065 від 01.11.2021 р., що підтверджується договором факторингу, Актом приймання-передачі Реєстру боржників, Реєстром боржників, витягом з реєстру боржників. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/2023 відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», зокрема і за договором про споживчий кредит №4302065 від 01.11.2021, який укладено між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , що підтверджується договором відступлення права вимоги, актом прийому-передачі реєстру боржників, Реєстром боржників. Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~станом на 10.01.2023 заборгованість за кредитним договором за договором про споживчий кредит №4302065 від 01.11.2021 складає 19735,86 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13630 грн - заборгованість за відсотками; 96 грн інфляція, 9,86 грн три відсотки річних. Оскільки відповідач не надав суду доказів того, що він виконав свої обов`язки щодо повернення тіла кредиту, сплати відсотків за надання кредиту, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.\~ Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Судом встановлено, що\~ на підтвердження понесених витрат у розмірі 9000 грн на професійну правничу допомогу позивачем \~ надано договір №01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, прас лист, заявку на надання юридичної допомоги №75 від 01.12.2024, витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги , відповідно до якого позивачу адвокатським об`єднанням було надано дві години усної консультації на загальну суму 3000 грн та дві години витрачено на складання позовної заяви на загальну суму 6000 грн. Зважаючи на позицію розумності витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги малозначність справи та те, що сума боргу становить 19735,86 грн, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 4000 грн витрат на правову допомогу. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial