Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини: дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 20.03.2004 року він із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04.09.2019 року розірвано. У період шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Вказує, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] проживала та проживає із позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач матеріально дитину не підтримує, протягом останніх п`яти років участі у вихованні дитини не приймає. У шкільному житті дитини та за час навчання у медичному коледжі, також участі [PERSON] не приймає. Крім того, неповнолітня дитина не бажає спілкуватися з відповідачем та самостійно наполягає на позбавлені батьківських прав [PERSON] . Разом з тим, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. При цьому, відповідач надала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав. Тому, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, здійснення її прав, просить позбавити відповідача батьківських прав, що на його думку, буде повністю відповідати інтересам дитини. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.03.2024 року у даній справі залучено до участі орган опіки та піклування Хмельницької міської ради Хмельницької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Мілашевський М.Г. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити, оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Сторожук О.О. просить позов задовольнити, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним та буде відповідати інтересам дитини. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, однак подала заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримала. Разом з тим, представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Левицька Ю.В. в попередньому судовому засіданні в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, підтримує. Заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 20.03.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04.09.2019 року, яке набрало законної сили 07.10.2019 року. У період шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Дитина проживає разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання осіб, складений 15.11.2023 року головою садівничого товариства «Кристал». Згідно, відповіді Хмельницької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 від 20.11.2023 року за № 01-42/715, під час навчання в закладі освіти, [PERSON] проживала з батьком, який підтримував зв`язок з класним керівником та вчителями та займався вихованням дитини. Мати, [PERSON] дуже рідко телефонувала до класного керівника, щоб поцікавитися навчанням доньки, батьківські збори не відвідувала. Крім того, згідно інформації Хмельницького базового медичного фахового коледжу Хмельницької обласної ради від 16.11.2023 року за № 228, [PERSON] є студенткою коледжу та за час навчання її батько [PERSON] неодноразово цікавився станом успішності та студентським життям [PERSON] . Також, батько постійно виходив на контакт з куратором академічної групи, здійснював оплату за навчання. Щодо матері [PERSON] , вказано, що вона жодного разу не заверталася до куратора академічної групи та адміністрації з приводу навчання та успішності студентки [PERSON] , контактів з матір`ю немає. Допитаний судом свідок [PERSON] , яка є співмешканкою [PERSON] показала, що проживає у місті Хмельницькому разом із позивачем [PERSON] та його дочкою [PERSON] приблизно 4 роки. Мати неповнолітньої дитини [PERSON] , останньою не цікавиться, ніякої участі у її вихованні та утриманні не приймає. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1221/01-31 від 16.05.2024 року, вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , дитина [PERSON] проживала та проживає із позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач матеріально дитину не підтримує, протягом останніх п`яти років участі у вихованні дитини не приймає. У шкільному житті дитини та за час навчання у медичному коледжі, також участі [PERSON] не приймає. Разом з тим, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Крім того, у матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] , нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Мілашевською А.В. 13.11.2023 року, згідно якої [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Отже, [PERSON] свідомо обрала такі життєві умови, за якими вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, взагалі не приймає ніякої участі у вихованні дитини, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 (провадження № 61-19984св21). Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні суд заслухав думку неповнолітньої дочки сторін [PERSON] , яка підтримала позов щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, вказуючи, що таке рішення буде відповідати її інтересам. За її словами мати не бере участі у її житті, приблизно 7 років вона проживає лише з батьком, останній раз спілкувалася з матір`ю один рік назад. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконує свої батьківські обов`язки на протязі останніх семи років, а також що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що свідчить про її байдужу поведінку до дитини та до виконання батьківських обов`язків, урахувавши думку дитини, а також висновок та думку органів опіки та піклування, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст.141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача 1073 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подачу позову.

Outcome: approved