Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

У січні 2025 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3\~частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення ним повноліття. Позов мотивовано тим, що сторони з 10 вересня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2024 року, мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, не має можливості працювати, значні кошти витрачає на лікування. Відповідач є оператором поштового зв`язку в АТ\~«Укрпошта», має стабільний заробіток, не має на утримані інших осіб, також користується автомобілем, який придбано у шлюбі, а тому має реальну можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). Однак відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з указаним позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2025\~року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 04 березня 2025 року 15-30 год. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки адвокат Гринь Л. В. у позовній заяві просила розглянути справу без її та позивачки участі. Відповідач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 1/4 частки його доходу, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Суд установив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2011 року, який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2024 року (а.\~с. 10). Сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 470213 [PERSON] має ІІІ групу інвалідності строком до 01.03.2025, причина інвалідності загальне захворювання (зворот\~а.\~с. 6, 7), дата чергового переогляду - 21.02.2025. Згідно з довідкою № 07-7-15-15-13 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (зворот а. с. 14). За твердженням позивачки, що не спростовано відповідачем, спільна неповнолітня дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50\~відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст.\~191\~СК\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, про що просила у позові позивачка, суд не вбачає. Позивачка не надала жодних доказів на обґрунтування цих позовних вимог, а саме на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти в такому розмірі, як і не заявляла жодних клопотань про витребування таких доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial