Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.11.2011 між ними був зареєстрований шлюб, який згодом був розірваний рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.04.2024. За час спільного проживання ними було придбано майно, а саме: квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0900га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 7110800000:05:003:0778; земельну ділянку площею 0,94488га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3521155600:02:000:5073; легковий автомобіль, універсал, DACIA LOGAN, 2009 року випуску. А також спільною сумісною власністю сторін є грошові кошти в сумі 681930 грн., отримані згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.04.2019, договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.04.2019, договору купівлі продажу житлового будинку від 12.04.2019. Спільне проживання у сторін не склалося, сім`я їхня розпалася, проте при розірванні шлюбу питання розподілу спільно нажитого майна не вирішувалося, тому з даним позовом позивач звернулася до суду. Ухвалою судді від 23.12.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. За вх. №1817 від 1817 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову на підставі наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 26.11.2011 перебували в шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.04.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] було придбано майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі продажу квартири від 16.04.2019. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Також, сторонами була придбана земельна ділянка площею 0,94488га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3521155600:02:000:5073, яка розташована за адресою: Сальківська селищна рада Гайворонського району Кіровоградської області, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 10.11.2020. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Також, сторонами був придбаний легковий автомобіль, універсал, DACIA LOGAN, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який зареєстровано 22.12.2021 за відповідачем [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Крім того, позивач зазначає, що за час спільного проживання з відповідачем ними було придбано земельну ділянку площею 0,0900га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 7110800000:05:003:0778. Проте, як вбачається із наданих позивачем документів, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 23.10.2013, [PERSON] успадкував частку земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:003:0778, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2015, [PERSON] успадкував частини земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:003:0778. Зареєстроване право власності на вказаних частини цієї земельної ділянки підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Проаналізувавши докази, зібрані по даній справі, суд дійшов висновку, що не все зазначене у позові спірне майно, яке позивач просить розділити, є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до\~вимог ст.\~57\~СК України,\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є,\~крім іншого майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Тобто, земельна ділянка площею 0,0900га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 7110800000:05:003:0778, яку позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та включити її в розподіл, була успадкована відповідачем після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тому вказане нерухоме майно не може бути визнано об`єктом права їх спільної сумісної власності, а тому не може підлягати розподілу. Крім того, позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в сумі 681930 грн., отримані в результаті виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2019 10150 грн.; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2019 6680 грн. та договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.04.019 665100 грн. Проте,\~ позивачем\~не надано\~належних доказів\~наявності у\~будь якої\~із сторін\~ вказаних\~коштів,\~адже надано\~лише копію\~Розписки,\~написаної від\~імені [PERSON] \~ 12.04.2019,\~проте вказана\~копія не\~звірена \~належним чином,\~відповідно до\~вимог ст.\~95\~ЦПК України,\~ не\~зрозуміло кому\~вона \~була адресована\~та з\~якою метою.\~ В даному випадку суд позбавлений можливості встановити реальну наявність зазначених коштів, тому вони також не можуть бути визнані об`єктом права спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , а тому не можуть підлягати розподілу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В результаті вивчення матеріалів справи та дослідження доказів, судом встановлено, що в даному випадку порушується презумпція рівності часток подружжя. Так, із вище зазначеного вбачається, що не все заявлене позивачем майно може бути визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в результаті чого частки розділеного майна будуть не пропорційні та вартість часток у майні значено відрізняється. З матеріалів справи встановлено, що розподілу підлягає спільно нажите майно: квартира [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,94488га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3521155600:02:000:5073, яка розташована за адресою: Сальківська селищна рада Гайворонського району Кіровоградської області та легковий автомобіль, універсал, DACIA LOGAN, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , з якого відповідно до позовних вимог позивач просить визнати за нею право власності на квартиру та земельну ділянку, та в результаті за відповідачем залишається лише автомобіль. Позивач не ставить питання про визнання за кожним із них права власності по частці спільно нажитого майна, тому, в такому випадку має місце значне відхилення від рівності та пропорційності часток. З урахуванням вище викладеного, з метою недопущення порушення прав жодного з учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed