Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 26.02.2024 р. надійшли матеріали справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2021 року [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав Заявку на отримання кредиту № 4729666. На підставі укладеного договору про споживчий кредит № 4729666 відповідачу були перераховані кредитні кошти у сумі 10000 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 47 000,00 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 35100 грн.; заборгованості за комісійними винагородами у розмірі 1900 грн. 13.09.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 07Т, згідно умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] , в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 27 березня 2024 року відкрито провадження у справі № 522/4469/24-Е та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 18 квітня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просив задовольнити частково позовні вимоги, з підстав викладених у відзиві та стягнути 15100 гривень, з яких 10000 гривень тіло кредиту, а 5100 гривень відсотки за кредитом. 23 квітня 2024 року до суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якому просили задовольнити позов в повному обсязі. 22 травня 2024 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позов частково. 13 червня 2024 року позивачем подано до суду додаткові пояснення у справі. 09 липня 2924 року відповідач надіслав до суду додаткові пояснення, в яких просив врахувати їх при розгляді справи. 30 грудня 2024 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, додані до неї з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2021 року [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подано заявку на отримання кредиту № 4729666. Кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. На підставі укладеного договору про споживчий кредит № 4729666,\~ [PERSON] \~були перераховані\~кредитні кошти\~у сумі\~10000\~грн., що підтверджується платіжним дорученням №\~46790639 від 21.05.2021 року. Відповідно до п. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1900.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми\~кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 5100.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від\~фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом Відповідно до п.1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від\~фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах. Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на, три, сім і п?ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом). Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами. Такий строк користування кредитом сторони визначили тривалістю шістдесят днів. Отже, у пункті 2.3. сторонами погоджено максимальний строк користування кредитом 60 днів, тобто нарахування процентів за цей період є платою позичальника за правомірне користування кредитними коштами. В подальшому, 13.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (клієнт), укладено Договір відступлення прав вимоги N 07Т (із додатками), відповідно до якого на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу N 07Т від 13.09.2021 року, на підставі договору відступлення прав вимоги N 07Т від 13.09.2021 року, ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором N 4729666 від 21.05.2021 року, сума заборгованості 47000,00 грн., сума заборгованості за тілом 10000 грн., сума заборгованості за відсотками 35100,00 грн., сума заборгованості за комісією 1900 грн. Оскільки, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, позивач, набувши право вимоги, звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Згідно з ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі\~ ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.05.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено електронний договір № 4729666 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу кошти у розмірі 10000,00 грн., строком на 30 днів, із процентною ставкою 1,7 % в день. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано договір про споживчий кредит №4729666 від 21.05.2021 року, який укладений в електронній формі у особистому кабінеті відповідача та містить, зокрема, узгоджені відсоткові ставки за користування кредитними коштами. Крім того, позивачем надано платіжну інструкцію, якою підтверджено факт зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм* права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних нору права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-й (провадження N 14-318цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (провадження N 12-142гс19) вказано, що "у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувався на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 нього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання". Згідно з п. 1.2 Договору про надання споживчого кредиту № 4729666 від 21.05.2021 року, сума кредиту становить 10000,00 грн. (десять тисяч) гривень 00 копійок. За п. 1.3 Договору про надання споживчого кредиту № 4729666 від 21.05.2021 року, кредит надасться строком на 30 днів з 21.05.2021 року (строк кредитування). Згідно з п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту № 4729666 від 21.05.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 20.06.2021 року. Згідно з п. 1.5.2 Договору про надання споживчого кредиту № 4729666 від 21.05.2021 року, проценти за користування кредитом: 5100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків віл фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Отже, відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) підлягають проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,70 % в день за період з 21.05.2021 по 20.06.2021, тобто в межах строку кредитування, що становить 5100,00 грн. (10000,00 грн. х 1,70% * 30 днів), а за період після такого прострочення (з 20.06.2021 р.) підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, загальний розмір заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4729666 від 21.05.2021 року повинен становити 15100,00 грн. (п`ятнадцять тисяч сто) гривень 00 копійок (10000,00 грн. (тіло кредиту) + 5100,00 грн. (відсотки за кредитом) = 15100,00 грн.) Також позивач просить стягнути з відповідача 1900 грн. як сума прострочених платежів за комісією. У Постанові Верховного Суду від 20.07.2022у справі N 343/557/15-ц суд вказав, що: ПАТКБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 10 611, 29 євро, яка складається з заборгованості за кредитом - 8 282,65 євро, процентів - 847,82 євро, комісії - 809,61 євро, пені -152,59 євро, а також штрафів відповідно до договору: 13,99 євро - штраф (фіксована частина), 504,63 євро - штраф (процентна ставка). ПАТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі N363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України. не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі N 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-111). однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі N 363/1834/17). Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача нарахованої боржнику комісії. У постанові ВС від 15 лютого 2023 року у справі № 920/437/22 зазначено, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18). Суд наголосив, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься й у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. у справі № 7-рп/2013). У відповідності до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії у сумі 15100,00 грн., з яких: тіло кредиту 10000,00 грн., сума процентів за користування кредитом 5100,00 грн. Разом з тим, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ( п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Водночас зі змісту частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 року, детальний опис робіт, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 20.02.2024 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг за правовий аналіз спірних правовідносин та надання правових рекомендацій, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, формування додатків до позовної заяви та її подання становить 6000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач просить задовольнити позов частково, а саме у розмірі 15100,00 грн. що складає 32,12 % від ціни позову, тому судові витрати на правову допомогу підлягає стягненню з відповідача пропорційно - в сумі 1927,20 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять сім) гривень 20 копійок. Крім цього, також судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог - 778,00 грн. (сімсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial