Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, в обґрунтування якого зазначив, що згідно договору дарування від 19 лютого 1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого секретарем виконавчого комітету Серпневської селищної ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 31 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162911544 від 10 квітня 2019 року позивач є власником 58/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . Відповідно до рішення Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області № 37 від 04 вересня 1997 року йому передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,16 га, з якої для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] 0,15 га, а 0,1 га для ведення особистого підсобного господарства. При внесенні відомостей до Державного земельного кадастру стосовно значень проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] прийнято рішення за № РВ 3500069212023 від 17.03.2023 року про відмову у внесення відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетину проектованої земельної ділянки з ділянкою кадастровий номер 5124755900:02:002:0348, де площа зазначених ділянок співпадає на 39,255 відсотків. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки за кадастровим номером 5124755900:02:002:0348, площею 0,15 га, є [PERSON] , підставою для державної реєстрації 17.09.2019 року стало рішення Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області № 447 - VII від 03.09.2019 року. Крім цього, раніше рішенням Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області за №375- VІІ від 20.12.2018 року\~ [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,15 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач просив суд визнати недійсним рішення Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 20.12.2018 року №375-VІІ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,15 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] »; визнати недійсним рішення Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 03.09.2019 року № 447- VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0.15 га кадастровий номер 5124755900:02:002:0348»; скасувати запис державного кадастрового реєстратора відділу в Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27 червня 2019 року в Державному земельному кадастрі поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 5124755900:02:002:0348, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Делік Тетяни Степанівни про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 48720513 від 17 вересня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та запис про право власності за №33260030 від 13 вересня 2019 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 5124755900:02:002:0348; Позивач\~\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання, не з`явилася, про дату час та місце судового засдіання повідомлялась належним чином. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області просив справу розглядати за їх відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечують. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи без участі\~ сторін\~ та відповідача [PERSON] , яка надала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку\~ з\~ сімейними обставинами, суд виходить з наступного. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення та\~ скасування судового рішення, ухваленого за відсутності учасника\~ сторони спору. Суд, відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо сторони чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача [PERSON] судом не встановлена, відповідач\~ неодноразово за клопотанням відкладав розгляд справи, приймала участь під час судового розгляду та мала достатній час для реалізації своїх прав на викладення відповідних аргументів, щодо надання відзиву\~ на позовну заяву або інших заперечень проти вимог позивача. Зважаючи на строки\~ розгляду справи визначені ЦПК України, суд, вважає можливим розглянути вказану цивільну справу на підставі наявних матеріалів та доказів. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~ Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що згідно договору дарування укладеного 19 лютого 1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Серпневської селищної ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №31 (а.с. 7-8) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №162911544 від 10 квітня 2019 року (а.с. 23) позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 58/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . Згідно рішення сесії Серпневської селищної ради № 37 від 04.09.1997 року земельна ділянка площею 0, 15 га, 0.1 га\~ -для ведення особистого підсобного господарства,\~ за адресом [ADDRESS] . На підставі рішення 45 сесії VII скликання Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №375- VII від 20 грудня 2018 року [PERSON] отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою : [ADDRESS] (а.с. 20). Також, на підставі рішення 54 сесії VII скликання Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №447- VII від 03 вересня 2019 року [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0.15 га кадастровий номер 5124755900:02:002:0348 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0.15 га кадастровий номер 5124755900:02:002:0348 на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Делік Тетяни Степанівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер : 48720513 від 17 вересня 2019 року (а.с. 24). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу отримала прізвище " [PERSON] " (а.с.49). 08 вересня 2020 року органом видачі №5145 видано паспорт на ім`я відповідача згідно якого вона отримала прізвище « [PERSON] , [INFO] » (а.с. 64). 11 листопада 2023 року\~ [PERSON] уклала з [PERSON] шлюб, зареєстрований Тарутинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що\~ складено відповідний актовий запис № 62. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.110). Відповідно до рішення за №РВ 3500069212023 від 17.03.2023 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадстру у Кіровоградській області розглянуто заяву [PERSON] про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 16.03.2023 р. реєстраційний номер 3В-9701712952023 та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що є перетин проектованої ділянки з ділянкою кадастровий номер 5124755900:02:002:0348 де площа зазначених ділянок співпадає на 39,255 відсотків (а.с.30). Встановлено, що\~ рішення Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області за №375-VII від 20.12.2018 та за №447-VII від 03.09.2019 року перешкоджають позивачу у реалізації його\~ права на відведення земельної ділянки та\~ внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно значень розробленого проекту із землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування\~ житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та державної реєстрації\~\~ права\~ власності. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.\~\~\~ Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений його власності. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.\~ Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. (Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18). Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багато квартирного), іншу будівлю або споруду), об`єктне завершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. У справі «Пайн Белі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей. Тож, до позивача [PERSON] , з моменту набуття ним права власності на 58/100 частки власності будинку [ADDRESS] правомірно перейшло право власності й на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд\~ (присадибна ділянка), площею 0,1500 га. За загальним правилом, закріпленим у ч.ч. 1,2 статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.01.2021 року у справі №318/1274/18, Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. За змістом ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Аналізуючи матеріали справи та наведені вище норми законодавства, суд дійшов до висновку, що видані рішення\~ 45 сесії Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,1500 га для будівництва\~ і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: : [ADDRESS] » та рішення 54 сесії Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області VII скликання 03.09.2019 року № 447 - VІІ «Про затвердження проекту із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] » загальною площею 0,15га. кадастровий номер 5124755900:02:002:0348» порушують права позивача [PERSON] , щодо володіння та розпорядження належною йому земельною ділянкою, оскільки при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру стосовно значень проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] у власність для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадстру у Кіровоградській\~ області було прийнято рішення за №ЗВ 9701712952023 від 16.03.2023 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що є перетин ділянки з ділянкою кадастровий номер 5124755900:02:002:0348 де площа зазначених ділянок співпадає на 39.255 відсотків, а тому такі рішення слід визнати недійсними. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Оскільки\~ [PERSON] \~ незаконно набула право власності на спірну земельну ділянку, то суд вважає за можливе скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Делік Тетяни Степанівни про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 48720513 від 17.09.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та запис про право власності за № 33260030 від 13.09.2019 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь сплаченого ним судового збору, суд дійшов до наступного. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 4294 гривні 40 копійок. Тож, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в рівних частках у розмірі 2147 гривень 20 копійок.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved