Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

І. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 02 жовтня 2024 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про поділ спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з вересня 2017 року по вересня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали у спільну сумісну власність автомобіль Mercedes-Benz А150, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Позивач стверджує, що за вказаний автомобіль було сплачено продавцю грошові кошти у розмірі 5\~250 доларів США. Позивач зазначає, що автомобіль зареєстрований на відповідач, вона ним фактично користується, а сам автомобіль є неподільною річчю. Спільне користування автомобілем є неможливим, оскільки сторони вже не проживають однією сім`єю, між ними напружені відносини. Домовитися про користування чи поділ автомобілю вони також не можуть. У зв`язку з вищенаведеним позивач просить суд: 1) стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу Mercedes-Benz А150, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , у сумі 105\~896,38 грн.; 2) припинити право спільної сумісної власності сторін на транспортний засіб Mercedes-Benz А150, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; 3) визнати за відповідача право власності на транспортний засіб Mercedes-Benz А150, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , в цілому. 1.2. Позиція відповідача. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позивач не надав суду доказів про ринкову вартість автомобіля (висновок експерта, звіт про оцінку), а його доводи про вартість автомобіля на момент придбання у 5\~250 доларів США, спростовуються актом реалізованого транспортного засобу від 23 січня 2023 року, з якого слідує, що автомобіль придбана за 103\~700,00 грн. Також відповідач вказує, що існують правові підстави для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні. В якості істотних обставин відповідач наводить, що позивач не бере будь-якої участі у додаткових витратах на дитину, окрім як сплати аліментів у розмірі 1\~200,00 грн. щомісяця, яких не достатньо. Крім того вказує, що несе витрати на обслуговування та заправку автомобіля. 1.3. Рух справи. Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою цього ж суду від 23 жовтня 2024 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження спірного автомобіля. Ухвалою цього ж суду від 23 грудня 2024 року справу передано за підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області. У зв`язку зі зміною складу суду, на підставі ч.12 ст.33 ЦПК України, розгляд справи розпочатий спочатку. Ухвалою суду від 24 січня 2025 року цивільна справа прийнята до провадження та визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. У відповідності до положень частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті розпочався 25 лютого 2025 року. ІІ. Мотивувальна частина. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що у період з вересня 2017 року по вересня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Під час шлюбу, а саме 23 січня 2023 року сторони придбали у спільну сумісну власність автомобіль Mercedes-Benz А150, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Автомобіль був придбаний у ТОВ «Єврорівень» за ціною 103\~700,00 грн. (а.с.54). Автомобіль фактично був зареєстрований на відповідача у справі та наразі перебуває у її фактичному користуванні та володінні (а.с.8). 2.2. Позиція суду. 2.2.1. Щодо віднесення спірного автомобіля до спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін. Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи слідує, що сторони не заперечують факт набуття спірного автомобіля за спільні кошти у шлюбі, а тому вважається, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, не зважаючи на те, що його титульним власником значиться відповідач у справі. 2.2.2. Щодо визначення часток кожного з подружжя у спільному автомобілі та доводів відповідача про необхідність відступу від засад рівності таких часток. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, за загальним правилом, частка кожного з подружжя у спільному майні є рівною, але суд має право відступити від засад рівності таких часток, за наявності істотних для цього обставин. Відповідач наводить в якості таких обставин факт отримання від позивача аліментів, яких недостатньо для задоволення всіх потреб дитини. Також відповідач вказує, що ремонтує спірний автомобіль та здійснює його заправку паливом. З приводу першого доводу відповідача слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач у справі ухиляється від сплати аліментів, або додаткових витрат на дитину. Якщо присуджених відповідачеві аліментів недостатньо для забезпечення потреб дитини, вона має звернутися до суду зі позовом про їх збільшення чи зміну способу стягнення. У випадку, коли відповідач несе додаткові витрати на дитину, пов`язані з її здібностями, розвитком або станом здоров`я, вона має право заявити до суду позов про стягнення таких витрат з позивача. Саме по собі констатування відповідачем наявності додаткових витрат на дитину, без доказів того, що відповідач ухиляється від покриття цих витрат, не може слугувати істотною обставиною для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні. Щодо доводу відповідача про те, що вона несе витрати по ремонту та заправці автомобіля, то вони є недоречними, адже відповідач фактично користується цим майном, а тому очевидно несе витрати на його утримання, але це не може бути підставою для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні, в розумінні ст.70 СК України. Підсумовуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні, а тому суд вважає, що ідеальні частки колишнього подружжя сторін у спірному автомобілі становлять по 1/2 кожного. 2.2.3. Щодо способу поділу спільного автомобіля сторін. Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі встановлених судом фактичних обставин у справі слідує, що спірний автомобіль є неподільною річчю та знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідача у справі. Сторони не можуть домовитися стосовно способу поділу спільного автомобіля, або стосовно його спільного користування. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що доцільним є здійснення поділу спільного автомобіля сторін шляхом присудження позивачеві грошової компенсації за його частку в майні, з одночасним залишенням автомобіля в особистій приватній власності відповідача. 2.2.4. Щодо визначення розміру грошової компенсації позивача за його частку у спірному автомобілі. Визначаючись з розміром грошової компенсації, яку слід присудити з відповідача на користь позивача, суд враховує, що єдиним доказом вартості спірного автомобіля є відповідний акт огляду реалізованого транспортного засобу від 23 січня 2023 року, з якого слідує, що автомобіль придбаний сторонами за ціною 103\~700,00 грн. (а.с.54). Стверджуючи про те, що автомобіль придбаний за 5\~250 доларів США, позивач будь-яких доказів про це суду не надав. Зазначаючи у позові, що «згідно інформації, розміщеної на веб-сайті оголошень «Auto Ria» щодо продажу транспортних засобів в мережі Інтернет за електронною адресою www.auto.ria.com середня\~ринкова вартість\~автомобіля …\~з аналогічними\~характеристикам складає\~211\~792,75\~грн» відповідач належних та допустимих доказів про це суду не надав, зокрема відповідний звіт про оцінку, або висновок експерта. Його самостійні роздруківки ціни автомобілів з веб-сайту не може слугувати доказом ринкової вартості, тим більше, коли у справі є первинні документи з вартістю придбання автомобіля. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що грошову компенсація, яку слід присудити позивачеві, необхідно обчислювати з вартості придбання автомобіля, яка становить 103\~700,00 грн. Одна друга частка від цієї суми становить 51\~850,00 грн. і саме цю суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, за безпідставністю. Окрім того, суд вважає за необхідним переформулювати словесний виклад позовних вимог, оскільки прохання позивача у вигляді «визнати за відповідачем право власності» є некоректним, адже жодна особа право власності не оспорює. В такому випадку автомобіль слід залишити в особистій приватній власності відповідача. 2.3. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 593,01 грн. (1\~211,20 х (51\~850 / 105\~896,38)). На підставі\~наведеного та\~

Outcome: partial