Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування Ужгородського виконкому про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Позовну заяву мотивує тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який 13.11.2006 було розірвано. Згодом, вони продовжили проживати в громадянському шлюбі з відповідачем. Вказує, що у шлюбі у них народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 14.02.2024 року № 51 місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначено разом з нею - [PERSON] . Зазначає, що відповідач фактично з часу припинення шлюбних відносин, тобто з 2011 року, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від їх виконання по відношенню до своїх дітей, участі у їх вихованні та утриманні не приймає. Відповідач свідомо ухиляється від їх виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Пояснює, що оскільки батько не займається вихованням дітей з 2011 року, здоров`ям їх не цікавиться, не підтримує жодних зв`язків з дітьми, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, вважає за необхідне збільшити розмір аліментів. Зазначає, що відповідач є батьком дітей, є особою працездатного віку, а також враховуючи вік дітей, те, що діти фактично проживають з нею, перебувають на її утриманні, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, вважає, що слід збільшити розміру аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн. на утримання кожного з дітей. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, водночас подала до суду заяву, згідно якої просила суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також долучила до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування від 09.10.2024. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику останнього через вебпортал Судова влада України у порядку, передбаченома ч. 10 ст. 187 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до заяви від 25.11.2024 просив провести розгляд справи без уповноваженого представника органу опіки і піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради. За загальним правилом ч. 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивачки, наданою у письмовому клопотанні про розгляд справи без участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить наступних висновків. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.11.2006 року Ужгородським міськрайонним управлінням юстиції Закарпатської області, актовий запис № 384. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьком значиться [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] , народився [INFO] , його батьком значиться [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2012, стягнуто з [PERSON] , мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON] , мешканки [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частки від всіх видів його заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з 31 січня 2012 року. 23.07.2012 рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в квартирі [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачкою 16.08.2022 було укладено шлюб з [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюбу, актовий запис №1040. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] ». Рішенням виконавчого комітету №51 від 14.02.2024 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком органу опіки та піклування - Ужгородського міськвиконкому від 09.10.2024 року за № 881/17/01-19, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із висновку слідує, що згідно з довідкою сімейного лікаря неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходиться у неї на обліку з 2017 року. Всі звернення стосовно дітей надходять виключно від матері. За весь час перебування на обліку дітей їх батько, [PERSON] , жодного разу не цікавився станом їхнього здоров`я. У відповідності з довідкою Ужгородського ліцею № 5 імені Івана Чендея від 26.09.2024 року № 583, неповнолітній [PERSON] відвідує даний навчальний заклад з 01.09.2020 року по теперішній час. За весь період навчання його батько [PERSON] не був на жодних зборах, не відвідує ліцей, не цікавиться успішністю та життям сина з початку навчання. Мати учня, [PERSON] , контролює поведінку та успішність сина, а також приймає активну участь у суспільному житті класу. Також мати систематично спілкується з педагогами, які навчають сина. Відповідно до довідки Ужгородського ліцею № 5 імені Івана Чендея від 26.09.2024 року № 584, неповнолітня [PERSON] відвідує даний навчальний заклад з 01.09.2020 року по теперішній час. За весь період навчання її батько [PERSON] не був на жодних зборах, не відвідує ліцей, не цікавиться успішністю та життям доньки з початку навчання. Мати учня, [PERSON] , контролює поведінку та успішність доньки, а також приймає активну участь у суспільному житті класу. Також мати систематично спілкується з педагогами, які навчають доньку. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей, не піклується про них, не забезпечує матеріально. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, висновок органу опіки та піклування органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 09.10.2024 №881/17/01-19 та в інтересах майбутнього неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не надано суду жодних доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін, то суд не вбачає підстав для зміни способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2012 року, а тому суд дійшов висновку, що в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial