Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

В грудні 2024 року ТзОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 12.12.2021 ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] уклали договір № 3242546, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 20000 грн. на строк 30 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за період з 12.12.2021 по 11.01.2022 за пільговою ставкою в розмірі 0,01% в день та за період з 12.12.2021 по 11.01.2022 за стандартною процентною ставкою в розмірі 5 % в день. ТзОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 63060 грн., в т.ч. 20000 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 43060 грн. заборгованість за відсотками. 26.07.2024 між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого, право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3242546, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 63060 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн. 17.02.2025, [PERSON] подав заяву в якій позов визнає в частині тіла кредиту, в решті позову просить відмовити, щодо витрат на правничу допомогу, вказав, що витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн. по справі про стягнення заборгованості, є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатським об`єднанням «Лігал Асістанс» обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, просить в клопотанні позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. відмовити, в подальшому просить справу слухати без його участі. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове не з`явився, подав клопотання про слухання справи без його участі. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 12.12.2021 ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] уклали договір № 3242546, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 20000 грн. на строк 30 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Пунктом 1.5.2 договору передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 60 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0% від фактичного залишу кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 6.1 договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. За змістом п. 6.3 договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення цього кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Згідно із п. 7.1 цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному п. 2.1. цього договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Згідно довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.11.2024, 12.12.2021 на платіжну карту [NUMBER] зараховані кошти в розмірі 20000 грн. 26.07.2024 між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого, право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3242546. Станом на 26.07.2024 заборгованість відповідача за договором про споживчий кредит № 3242546 від 12.12.2021 становить 63 060 грн., в т.ч. 20000 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 43060 грн. заборгованість за відсотками. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5. Аналіз довідки щодо заборгованості за договором свідчать про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору, зокрема, починаючи з 12.01.2022 нарахована сума відсотків 43000грн. Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Як вбачається з умов пунктів 1.3, 1.4. договору, кредит надається строком на 30 днів з 12.12.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 11.01.2022. Відповідно до п.2.3.1.2 договору про споживчий кредит № 3242546 від 12.12.2021 позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 11.01.2022, але не вказано іншої умови, зокрема, «або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. 2.3.1.2 цього договору». Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами пункту 1.5.2. договору про споживчий кредит була застосована фіксована процентна ставка в сумі 60 гривень в період з 12.12.2021 по 11.01.2022, тобто протягом строку дії договору. Отже, за вказаними умовами договору про споживчий кредит № 3242546 сторони погодили строк його дії до 11.01.2022, тому починаючи із зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відсотками в сумі 43000 грн. задоволенню не підлягають, а з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 20060 грн., в т.ч. 20000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 60,00грн. заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано: копію Договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 р., укладеного між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та позивачем; заяву на надання юридичної допомоги № 71 від 01.11.2024, витяг з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024р. на суму 16000грн.; платіжну інструкцію № 422780050 від 16.04.2024 про сплату позивачем за надання правової допомоги в сумі 36000,00 грн. В заяві відповідач послався на ту обставину, що суд при оцінці розміру витрат на правничу допомогу має застосовувати критерії співмірності і реальності витрат, просив відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі і з підстав не співмірності їх розміру вимогам ст. 137 ЦПК. Як вбачається із Акту про надання юридичної допомоги, послуги, які надавалися адвокатським об`єднанням складаються з складання з підготовки позовної заяви та надання усної консультації. При цьому слід зазначити, що вказана категорія справи, не є складною, справа розглядалась в спрощеному позовному провадженні, як малозначна справа. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 1000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 770 грн. 59 коп. (2422,40х20060:63060).

Outcome: partial