Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за борговою розпискою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2021 року між [PERSON] , який є чоловіком позивача, та відповідачем було складено розписку, на підставі якої відповідач взяв у [PERSON] в борг 4000,00 Євро, що еквівалентно на день звернення 134800,00 грн., в залог залишив автомобіль та зобов`язався повернути кошти у строк до 10 червня. Позикодавець помер [INFO] , та після його смерті позичальник потребував віддати автомобіль, який залишив в залог не віддавши кошти які брав у борг. Відповідач умови розписки не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Відповідач надав відзив, згідно якого, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що станом на дату звернення до суду, позивачка не є правонаступником позикодавця та позов пред`явлений передчасно, крім того, відповідач з позикодавцем узгодили, що кошти отримані у позику мають бути поверненні не раніше 10 червня 2025 року. В свою чергу, третя особа яка заявляє самостійні вимоги, а саме син позикодавця [PERSON] , подав до суду позов до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів, в якому просив стягнути кошти по договору позики з [PERSON] на його користь, оскільки він є єдиним спадкоємцем після смерті позикодавця. В судове засідання сторони не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики на підтвердження якого 11.02.2021 року було складено розписку, відповідно до умов якої відповідач позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000 Євро і зобов`язався повернути борг 10 червня. В залог залишив машину [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що спадщину після померлого прийняв [PERSON] , його син, а позивачка [PERSON] відмовилась від належної долі спадщини після померлого чоловіка. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. За таких обставин право вимоги за договором позики виникає у того, хто прийняв спадщину, а саме у третьої особи [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В розписці не вказана точна дата повернення боргу, проте відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки точної дати повернення в розписці не зазначено, а семиденний строк від пред`явлення вимоги до відповідача давно сплив (навіть якщо рахувати від дати пред`явлення позову), відповідач зобов`язаний повернути борг по розписці. Відповідач не виконав умови розписки належним чином. Третя особа зазначила, що автомобіль, який відповідач залишив в залог, був повернутий відповідачу за рішенням суду, та заперечень з боку відповідача стосовно цього факту не надходило. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оскільки спадщину після померлого позикодавця прийняв тільки його син - третя особа з самостійними вимогами [PERSON] , а позивачка [PERSON] відмовилась від спадщини, відповідач не надав доказів повернення коштів, суд вважає, що позовні вимоги первісного позивача задоволенню не підлягають, а позовні вимоги третьої особи є законними та обґрунтованими, а тому позов третьої особи підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved