Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] у липні 2024 року звернувся до [PERSON] про стягнення коштів за не виконаним договором купівлі-продажу товару. Позов мотивований тим, що він ( [PERSON] ) та [PERSON] домовились про купівлю-продаж МасВоок Рrо 14-інch вартістю 128 000 грн. 00 коп., тобто договір було укладено в усній формі. Складати письмову угоду не було підстав, оскільки все відбулось на довірі між ними, що підтверджується перепискою в месенджері «Телеграм», та відповідач запевняв, що оплатить товар згодом. 10.04.2024 року він відправив товар МасВоок Рrо 14-інch вартістю 128 000 грн. 00 коп. «Новою поштою» (цифрова адреса 11/17, м.Київ, відділення № 57, 30 кг, вул.Костянтинівська, 24). Згідно інформації про посилку відповідач її отримав 11.04.2024 року та сплатив послуги доставки. 16.04.2024 року він написав повідомлення [PERSON] з метою дізнатися, коли буде оплата за отриманий ним МасВоок Рrо 14-інch, однак [PERSON] відповів, що грошей немає, однак може заплатити товаром, а згодом перестав відповідати на дзвінки та повідомлення, тобто не виконав зобов`язання за договором купівлі-продажу товару. Вважає, що умови договору купівлі-продажу товару він виконав в повному обсязі та належним чином, надіславши відповідачу МасВоок Рrо 14-інch, однак відповідач, будучи достовірно обізнаним про обов`язок сплатити йому кошти за придбаний товар, не сплатив, тим самим заподіявши йому матеріальної щкоди в розмірі 128 000 грн. 00 коп. Просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти за невиконим договором купівлі-продажу товару, й за наслідком розгляду справи стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 17 500 грн. 00 коп., а також сплачений судовий збір - 1 280 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача Чутченко С.О., діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 03.02.2025 року, позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засіданняповторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади України (суду). Відзив на позов відповідачем не поданий. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду. Судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності відповідача за погодженням позивача. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до долученої до позовної заяви експрес-накладної «Нова пошта» 59001133144407, дата оформлення: 10.04.2024, плановий час доставки: 11.04.2024 року до 12.00, відправник: [PERSON] , м.Кривий Ріг, відділення № 22, одержувач: [PERSON] , м.Київ, відділення № 57, тип відправння: доставка, вага: 4,6 кг (об`ємна), місць: 1, опис: автоаксесуари, оголошена вартість 4 900 грн., доставку сплачує отримувач, 125 грн., готівковий розрахунок (а.с.9). Відповідно до інформації про посилку 59001133144407, автоаксесуари, отримана 11.04.2024 року, 11.24, одержувач: [PERSON] , послуги з доставки сплачено 125 грн. (а.с.12). Зі змісту долученої до позовної заяви переписки, яку позивач ідентифікує, як його із відповічем переписку, тобто доказ укладеного 11.04.2024 року між сторонами договору купівлі-продажу МасВоок Рrо 14-інch вартістю 128 000 грн. 00 коп., за відсутності документів, що стосуються товару (МасВоок Рrо 14-інch) (а.с.10-11, 13-17), а також доказу укладення такого договору, судом не встановлено перебування сторін у договірних/зобов`язальних відновинах за договором купівлі-продажу товару. Зі змісту наданих позивачем доказів: експрес-накладної (а.с.9), інформації про посилку (а.с.12), переписки (а.с.10-11, 13-17), не підтверджено факт укладеного між сторонами вказаного правочину (договору купівлі-продажу) товару МасВоок Рrо 14-інch вартістю 128 000 грн. 00 коп. Позивач, як продавець товару (МасВоок Рrо 14-інch) вартістю 128 000 грн., мав би документи, що стосуються товару, та підлягали переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу. Позивач не довів, що він передав відповідачу товар, визначений договором купівлі-продажу- МасВоок Рrо 14-інch вартістю 128 000 грн. 00 коп., відповідно до правила ч.1 ст.662 ЦК України. Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір, відповідно до ст.629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору . Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ціна в договорі, відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України, встановлюється за домовленістю сторін. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст.638 ЦК України). Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.1 ст.662 ЦК України). Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст..663 ЦК України). Відповідно до ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. Відповідно до ст.666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.2 ст.689 ЦК України). Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст.691 ЦК УКраїни). Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Достатньої доказовості вказаної вимоги позову матеріали справи не містять, оскільки на вказаних позивачем документах відсутня належна, допустима й достатня інформація (докази), які мають відповідати критеріям, визначених процесуальним законом про докази та доказування, й доводити вимоги позову (невиконання відповідачем договору купівлі-продажу товару МасВоок Рrо 14-інch вартістю 128 000 грн. 00 коп.), не містять такої інформації. Суд критично оцінює надані позивачем докази. Так, позивач вказує, що на виконання договору купівлі-продажу товару, укладеного між ним та відповідачем, відправив відповідачу 10.04.2024 року товар МасВоок Рrо 14-інch вартістю 128 000 грн. 00 коп., проте вказане не підтверджено, й спростовується наданим позивачем доказом, а саме відповідно до долученої до позовної заяви експрес-накладної «Нова пошта» 59001133144407, дата оформлення: 10.04.2024, заплановий час доставки: 11.04.2024 року до 12.00, відправник: [PERSON] , м.Кривий Ріг, відділення № 22, одержувач: [PERSON] , м.Київ, відділення № 57, тип відправння: доставка, вага: 4,6 кг (об`ємна), місць: 1, опис: автоаксесуари, оголошена вартість 4 900 грн., доставку сплачує отримувач, 125 грн., готівковий розрахунок (а.с.9). А відповідно до інформації про посилку 59001133144407, автоаксесуари, отримана 11.04.2024 року, 11.24, одержувач: [PERSON] , послуги з доставки сплачено 125 грн. (а.с.12). Тобто за наданими доказами позивачем відправлено не "МасВоок Рrо 14-інch" вартістю 128 000 грн. 00 коп., а "автоаксесуари" вартістю 4 900 грн. (а.с.9, 12), що вказує на необгрунтованість й не доведеність позовних вимог. Належність доказів це правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. При дослідженні таких доказів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» застосував різновид доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), яка полягає в тому, що коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також докази, які не були отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення fruit of the poisonous tree є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержавної незаконним шляхом. Таким чином, позивач хоча й посилається на такі доводи та аргументи, якіснування між сторонами договірних (зобов`зальних) правовідносин за умовами договору купівлі-продажу товару "МасВоок Рrо 14-інch" вартістю 128 000 грн. 00 коп., проте достатніх, належних та допустимих доказів цьому не надав. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України), адже обов`язок доказування покладається на сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначені критерії допустимості доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України) Відповідно, позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів про предмет доказування. Суд вважає, що лише саме посилання позивача на існування факторів, що можуть бути підставою для підтвердження існування між сторонами договірних відносин, не можуть достовірно свідчити про такі правовідносини, адже доказування будується на підтверджених належними та допустимими й достатніми доказами, а тому, окрім іншого, усні пояснення представника позивача, надані ним в судовому засіданні, не можуть достовірно свідчити про право позивача вимогати кошти від відповідача, як покупця, за проданий товар відповідно до ч.4 ст.692 ЦК України. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір, витрати на правову допомогу) покласти на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст.ст.526, 627, 628, 629 631, 632, 638, 639, 640, Глави 54 підроздіу 1 «Договірні зобов`язанні» Розділу ІІІ «Купівля-продаж», ст.692 ЦК України,

Outcome: dismissed