Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Короткий зміст вимог заяви. У березні 2025 року від\~представника\~ [PERSON] - [PERSON] від 06.03.2025 року (вх.13998) до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини за вимогами якої заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] , понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. Зокрема, обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, заявник, посилаючись на вимоги ст. 141, 133, 137, вказала, що вона вимушена була звернутися за професійною правничою допомогою, а саме до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ 24» де за договором №23122419 від 23.12.2024 року нею було фактично сплачено 20000 грн. При цьому, на переконання заявниці, витрати на правову допомогу підтверджуються доданими до матеріалів справи: копія договору про надання правової допомоги/ юридичних послуг від 23.12.2024 року №23122419 та акт приймання-передачі наданих послуг №23122419 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги №23122419 від 15.01.2025 за яким вартість послуг виконавця за Актом складає 20000 грн. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~міста Одеси\~від 10.03.2025\~року у\~справі № 521/19191/24 було прийнято до розгляду заяву представника\~ [PERSON] - [PERSON] від 06.03.2025 року (вх.13998) про ухвалення додаткового рішення\~у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, призначено дату судового засідання. Від позивача до Малиновського районного суду міста Одеси заперечення або заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надійшли, що в силу вимог процесуального Закону не є перешкодою для розгляду заяви про відшкодування таких витрат. В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Позивач та його представник в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Малиновського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви судом було направлено до електронних кабінетів представників сторін у підсистемі «Електронний суд», суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та позивача у даній справі. Згідно із положеннями ч.ч.3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали заяви, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника [PERSON] - [PERSON] від 06.03.2025 року (вх.13998) про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, враховуючи таке. Малиновським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. У листопаді 2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, у якій позивач просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів що стягується з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на підставі судового наказу Малиновського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2024 року по справі №521/16 940/24, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 18.10.2024 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] з 1/4 частини заробітку доходу платника аліментів на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили та досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . 06.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Малиновського районного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, а також стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , понесені витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. При цьому, обґрунтовуючи розмір витрат на правничу допомогу, відповідач у відзиві зауважила, що загальна кількість витрат на правничу допомогу адвоката склала 20000 грн., та відповідні письмові документи на підтвердження таких витрат нею буде подано у встановлений процесуальним законодавством строк. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04.03.2025 року у справі №521/19191/24 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини було відмовлено у повному обсязі. 06.03. 2025 року від представника [PERSON] - [PERSON] від 06.03.2025 року (вх.13998) до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини за вимогами якої заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] , понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. Зокрема, обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, заявник, посилаючись на вимоги ст. 141, 133, 137, вказала, що вона вимушена була звернутися за професійною правничою допомогою, а саме до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ 24» де за договором №23122419 від 23.12.2024 року нею було фактично сплачено 20000 грн. Так, з доданих до заяви документів, а саме з договору про надання правничої допомоги від 22.12.2024 року №04102408-1/12 судом вбачається, що його було укладено між [PERSON] та адвокатом Ільїчовим С.Д., які домовилися про те, що Адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надавати останньому правничу допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього Договору. Зазначений договір підписано сторонами без застережень та зауважень. З договору №23122419 про надання правової допомоги від 23.12.2024 року, укладеного між «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ 24» та [PERSON] , сторони погодили перелік юридичних послуг, які надаються замовнику: представництво інтересів в суді, підготовка процесуальних документів, а також визначили, зокрема п. 3.1. вказаного договору, що розмір оплати за виконання юридичних послуг, зазначених у цьому договорі становить 20000 грн., виплачується виконавцю у відповідні строки: 23.12.2024 року 1000 грн., 23.01.2025 року 19000 грн. Вказаний договір підписано сторонами без застережень та зауважень. При цьому, судом встановлено, що між «ЦЕНТРОМ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ 24» та адвокатом Ільїчовим С.Д. 01.11.2024 року було укладено договір про співробітництво. З акту приймання-передачі наданих послуг № 23122419 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги №23122419 від 15.01.2025 року судом вбачається, що Виконавець надав, а Замовник прийняв юридичні послуги/правову допомогу щодо представництва адвоката в суді, підготовки процесуальних документів. Вартість послуг складає 20000 грн. Інших належних та допустимих доказів стосовно надання адвокатом Антовій К.А. правничої допомоги, матеріали справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час вирішення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно із п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи\~витрати на правничу допомогу\~адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру\~витрат на правничу допомогу\~з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір\~витрат на правничу допомогу,\~які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом з\~матеріалів цивільної\~справи вбачається,\~що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04.03.2025 року у справі №521/19191/24 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини було відмовлено у повному обсязі. 06.03. 2025 року від представника [PERSON] - [PERSON] від 06.03.2025 року (вх.13998) до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини за вимогами якої заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] , понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. Так, з доданих до заяви документів, а саме з договору про надання правничої допомоги від 22.12.2024 року №04102408-1/12 судом вбачається, що його було укладено між [PERSON] та адвокатом Ільїчовим С.Д., які домовилися про те, що Адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надавати останньому правничу допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього Договору. З договору №23122419 про надання правової допомоги від 23.12.2024 року, укладеного між «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ 24» та [PERSON] , сторони погодили перелік юридичних послуг, які надаються замовнику: представництво інтересів в суді, підготовка процесуальних документів, а також визначили, зокрема п. 3.1. вказаного договору, що розмір оплати за виконання юридичних послуг, зазначених у цьому договорі становить 20000 грн., виплачується виконавцю у відповідні строки: 23.12.2024 року 1000 грн., 23.01.2025 року 19000 грн. При цьому, судом встановлено, що між «ЦЕНТРОМ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ 24» та адвокатом Ільїчовим С.Д. 01.11.2024 року було укладено договір про співробітництво. З акту приймання-передачі наданих послуг № 23122419 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги №23122419 від 15.01.2025 року судом вбачається, що Виконавець надав, а Замовник прийняв юридичні послуги/правову допомогу щодо представництва адвоката в суді, підготовки процесуальних документів. Вартість послуг складає 20000 грн. Заперечення або заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката від Швеця О.С. до суду не надходили. У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у постанові суду касаційної інстанції від 19.11.2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відтак, враховуючи зазначені вище вимоги процесуального Закону та сталу судову практику, суд вважає, що вимоги заявниці, як відповідача у даній справі, зазначені нею у заяві про відшкодування їй за рахунок позивача витрат на правничу допомогу адвоката по своїй суті знаходять своє підтвердження. Разом з тим, згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. п. 79 і 112). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18. У п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Так, за вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відтак, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню із позивача на користь відповідача, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг відповідачу, які полягають лише у складенні та надсиланні на адресу суду відзиву на позовну заяву, складність справи, яка визнана судом як незначної складності, процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розгляд справи без участі представника відповідача та незабезпечення явки представника у жодне із судових засідань, розумність розміру заявлених заявником витрат, з огляду на що, суд виснує про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] , за власною ініціативою та вважає реальним та співмірним розміром таких витрат 3 000 грн. При цьому, суд зауважує, що усталеність правової позиції щодо можливості суду за власною ініціативою здійснювати розподіл судових витрат із врахуванням зазначених вище критеріїв підтверджується актуальною судовою практикою суду касаційної інстанції, що вбачається, зокрема, із постанов Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20 тощо. Отже, з огляду на розумність, обґрунтованість та співмірність розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, розмір такої допомоги адвоката у сумі 20000грн. є частково обґрунтованим, внаслідок чого суд вважає, що достатнім, співмірним та обґрунтованим у своїй сукупності буде розмір відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу під час розгляду справи - 3000 грн. Враховуючи вищевказане, суд вважає частково обґрунтованою заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу за результатами судового розгляду справи №521/19191/24 та такою, що потребує часткового задоволення з відмовою в іншій частині.

Outcome: partial