Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ломака Ю. М. звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтований тим, що у [ADDRESS] знаходиться нежитлове приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями. Зазначений об`єкт нерухомого майна складається з таких складових частин: база відпочинку загальною площею 1747м?, А-ІІІ; будинок охорони, площею 70,1 м?, Б-І; навіс, З; навіс, К; трансформаторна, 1. Позивачу [PERSON] належить частка у розмірі 6/100 цього об`єкту нерухомого майна, що підтверджується договором дарування № 2211 від 09 квітня 2020 року, яка складається з: на 3 поверсі санвузол 6 площею 14,9 м?, кімната 11 площею 50,0 м?, кімната [NUMBER] площею 30,5 м?, всього 95,4 м?. Іншими власниками часток у вказаному об`єкті нерухомого майна є: 7/100 [PERSON] , 6/100 - [PERSON] , 6/100 [PERSON] , 5/100 [PERSON] , 13/100 [PERSON] , 5/100 - [PERSON] ( [PERSON] ), 5/100 - [PERSON] , 5/100 [PERSON] , 41/100 (7/100, 29/100, 5/100) [PERSON] , 1/100 - [PERSON] . Позивач бажає виділення у натурі своєї частки у розмірі 6/100 частин об`єкту нерухомого майна. Відповідно до висновку, складеного ФОП [PERSON] , існує технічна можливість поділу та виділення позивачу приміщень, які входять до складу зазначених 6/100 частин нежитлового приміщення. У цьому висновку зазначено, що за технічними показниками вказані приміщення є відокремленими від інших, мають окремий вхід та вихід та можуть бути виділені в натурі, а тому технічний виділ зазначеного розміру частки в натурі є можливим, а розмір частки, яку [PERSON] має бажання виділити, відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Позивач зазначає, що протягом останніх трьох років неодноразово проводилися збори співвласників вказаного майна, на яких обговорювалося питання щодо виділу кожному зі співвласників у натурі його частки зі спільного нерухомого майна та усі співвласники, окрім відповідачів, погодилися укласти письмовий договір та посвідчити його нотаріально. Відповідачі не приймають участі у спільному управлінні майном, за його місцезнаходженням майже не з`являються. Така бездіяльність створює багато незручностей для позивача та інших співвласників, адже фактично вони позбавлені права на власний розсуд розпорядитися своїм майном. Позивач звернувся до відповідачів з листом-пропозицією укласти договір про виділ у натурі частки зі спільного нерухомого майна або поділ нерухомого майна, для чого просив з`явитися для посвідчення правочину до приватного нотаріуса Канівець Л.О., проте у запропонований час відповідачі до нотаріуса не з`явилися. Вказані обставини змушують позивача звертатися до суду за захистом своїх прав, адже в позасудовому порядку неможливо виділити в натурі частку позивача у спільному майні. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, заяв чи клопотань від нього не надходило. Представник позивача адвокат Ломака Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися, відзиву, заяв або клопотань від них не надходило. Представник відповідача [PERSON] адвокат Недведський О.О. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Грицик Г. О. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволені позову. Зазначив, що відповідачка [PERSON] разом з чоловіком відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» є багатодітною сім`єю, в якій виховується троє малолітніх дітей, тому просить звільнити її від сплати судового збору. Раніше на адресу суду надав письмові пояснення, в яких зазначив, що представником позивача не зазначено, яким чином частину співвласників визначено відповідачами, а інших третіми особами, позовна заява про виділ частки в натурі із спільного майна подана 13 вересня 2024 року, як доказ подано паспорт, виготовлений за результатами технічної інвентаризації, станом на 29 серпня 2020 року, а з 12 травня 2023 року набрала чинності постанова КМУ №488 «Про деякі питання проведення технічної інвентаризації» про затвердження Порядку проведення технічної інвентаризації, в якому зазначено, що визначення технічної можливості виділу не здійснюється для об`єктів нерухомого майна, до складу яких входять об`єкти, побудовані без дотримання вимог законодавства у сфері будівництва. У 2021 році позивач на самовільно зайнятій земельній ділянці, самочинно, без дозвільних документів збудував гараж, який є невід`ємною частиною об`єкта нерухомого майна. Самочинність будівництва не дає можливості проводити виділ відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України. Відсутній як актуальний висновок щодо визначення технічної можливості виділу, так і відсутня згода всіх співвласників на виділ частки із об`єкту нерухомого майна спільної власності, не надано доказів про можливість виділу частки, та не надано взагалі експертного висновку про відповідність приміщень, що заплановано до виділу, тій частці, яка відповідає правовстановлюючим документам, не надано доказів того, що розмір фактичної частки, що залишається у відповідача, буде відповідати розміру його частки, встановленої правовстановлюючим документом. Представником позивача не надано доказів досудового врегулювання спору. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування № 2211 від 09 квітня 2020 року належить 6/100 часток нежитлового приміщення, санаторія профілакторія «Росинка» зі спорудами та будівлями, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці, площею 4,1307 га з кадастровим номером 5924781500:09:003:0002. Нерухоме майно, частка якого відчужується по цьому договору, згідно з даними правовстановлюючого документу та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №122008877 від 25 квітня 2018 року складається з: літера А-ІІІ-база відпочинку, загальною площею 1747 кв.м, літера Б-І-будинок охорони, загальною площею 70,1 кв.м, літера З-навіс, літера К-навіс, №1 транформаторна. Згідно з розрахунком часток нерухомого майна, зробленого ФОП [PERSON] від 09 квітня 2020 року, відчужувані 6/100 часток нерухомого майна складаються з: в літері А-ІІІ - база відпочинку відчужується на 3 поверсі: санвузол 6, площею 14,9 кв.м, кімната 11, площею 50,0 кв.м., кімната 12 площею 30,5 кв.м. Загальна площа, що відчужується, складає 95,4 кв.м. (а.с. 15-16). Іншими власниками часток у вказаному об`єкті нерухомого майна є: 7/100 [PERSON] , 6/100 - [PERSON] , 6/100 [PERSON] , 5/100 [PERSON] , 13/100 [PERSON] , 5/100 [PERSON] , 5/100 - [PERSON] , 5/100 [PERSON] , 41/100 (7/100, 29/100, 5/100) [PERSON] , 1/100 - [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №363941626 від 31 січня 2024 року, Витягом з Державного реєстру речових прав №380672512, сформованого 29 травня 2024 року (а.с. 8-14, 85). 12 вересня 2024 року на адресу відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивачем [PERSON] було надіслано пропозицію укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна або поділ нерухомого майна, яке складається з бази відпочинку загальною площею 1747 м2, А-ІІІ, будинок охорони, площею 70,1 м2, Б-І, навіс З, навіс К, транформаторна,1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 140591059247) та запропоновано з`явитися 17 вересня 2024 року об 11 год. 00 хв. до приватного нотаріуса Канівець Л. О. за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 90 (а.с. 38-44). Оскільки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися до приватного нотаріуса та не надали своєї згоди про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в розмірі 6/100 [PERSON] , тому їх було визнано відповідачами в цій цивільній справі. Інші власники не заперечують проти виділення 6/100 частки [PERSON] з нерухомого спільного майна бази відпочинку « [INFO] », тому їх було залучено до справи як третіх осіб. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнаючи відповідача неналежним, суду необхідно вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.\~ Щодо доводів захисника Грицика О. Г. про неотримання відповідачем [PERSON] пропозиції щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна або поділ нерухомого майна, оскільки місце реєстрації відповідачки [PERSON] інше, ніж зазначено в пропозиції укласти договір, суд зазначає, що дійсно згідно з даними з Єдиного демографічного реєстру відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , пропозиція укласти договір надсилалась на адресу: [ADDRESS] , водночас необхідно зазначити, що позовна заява надійшла до суду 13 вересня 2024 року, справа неодноразово відкладалась з різних підстав, тобто, на думку суду, у сторін було достатньо часу для врегулювання спору мирним шляхом, однак вказаним правом вони не скористались. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. При цьому на зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У ст. 355 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Юридичне значення виділу частки, як зазначено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 500/3987/16-ц, полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 500/3987/16-ц, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є усталений порядок користування майном, розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Як вбачається з копій технічних паспортів на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами - базу відпочинку літер «А-ІІІ» від 21 серпня 2020 року та на групу нежитлових приміщень від 29 серпня 2020 року, а саме двох кімнат та санвузла, які просить позивач виділити в натурі, висновку щодо\~технічної можливості\~виділу в\~натурі частки\~з об`єкта\~нерухомого майна\~від 29 серпня 2020 року №3, виділення в натурі 6/100 частин нежитлового приміщення, санаторія профілакторія «Росинка» зі спорудами та будівлями, що знаходиться у будинку [ADDRESS] - на 3 поверсі: санвузол 6 площею 14,9 м?, кімната 11 площею 50,0 м?, кімната 12 площею 30,5 м?, всього 95,4 м? технічно можливе та відповідає усталеному порядку користування цим майном (а. с. 17-37). Цим висновком також передбачено, що за технічними показниками вищевказана частина об`єкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі (а.с. 36-37). Доводи представника відповідача адвоката Грицика О. Г. щодо неактуальності висновку технічної можливості виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна, виданого на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 250 від 12 вересня 2014 року, який на момент звернення до суду втратив чинність, суд відхиляє, оскільки на час складання висновку вказаний нормативний акт був чинним і експерт правомірно використав його при виготовленні цього документа. Доводи представника відповідача про неможливість виділу нерухомого майна в натурі, оскільки позивач у 2021 році самовільно побудував гараж на самовільно зайнятій земельній ділянці, суд не бере до уваги, оскільки предметом вказаного позову є виділ в натурі двох кімнат та санвузла на 3 поверсі бази відпочинку, які належать позивачу на підставі договору дарування 6/100 часток нежитлового приміщення від 09 квітня 2020 року, гараж до вказаного переліку не входить, у зв`язку з цим вказані доводи представника відповідача є необґрунтованими. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до\~ст.\~263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами у справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З приводу клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Грицика Г. О. про звільнення відповідачки від сплати судового збору, оскільки вона має пільги як член багатодітної сім`ї, суд зазначає таке. Законом України «Про судовий збір»\~визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу\~закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у\~статті 5 зазначеного Закону\~та є вичерпним. Статтею 8 цього Закону передбачено відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати,\~але такі\~пільги,\~які передбачені п. «Г» для членів малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї стосуються лише позивачів у справі. Тому вказане клопотання представника відповідача Курочкіної Д. Г. не підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 15 140,00 грн у дольовому порядку по 5 046, 67 грн з кожного.

Outcome: approved