Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько малолітньої дитини помер. 30 вересня 2024 року дитину доставлено до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки з її слів має проблеми зі здоров`ям. 23 жовтня 2024 року служба у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради направила запит до Криворізької філії комунального підприємства «Дніпропетровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» ДОР» щодо отримання інформації про наявність у відповідача тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню нею своїх батьківських обов`язків. У відповіді на запит не надано інформації про те, що відповідач за станом здоров`я не може виконувати свої батьківські обов`язки. 29 жовтня 2024 року до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» КМР надіслано запит щодо отримання висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у відповідача тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню нею своїх батьківських обов`язків, на що отримано відмову, оскільки відповідач відмовилася від медичного обстеження. На запит від 30 жовтня 2024 року КНП «Криворізька міська лікарня № 3» КМР повідомило, що відповідач не завершила курс лікування, самовільно залишила медичний заклад. [PERSON] проживає в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, а її малолітня дочка перебуває в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР. Відповідач жодного разу не зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради з питання повернення дитини, не цікавилася її життям. Таким чином, відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. 08 листопада 2024 року малолітню [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського спілкування. Відповідно до листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР від 08 листопада 2024 року малолітня [PERSON] проживала в неблагополучній сім`ї, дитина була свідком домашнього насильства, відповідач не проявляла до дочки батьківського піклування та турботи. Зі слів малолітньої [PERSON] вітчим вчиняв стосовно неї дії сексуального характеру. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не проживає, не цікавиться її життям та здоров`ям, не займається вихованням та розвитком дочки, підготовкою дитини до самостійного життя. Службою у справах дітей вжито вичерпних заходів щодо з`ясування про наявність у відповідача тривалої хвороби, що перешкоджає їй виконувати свої батьківські обов`язки, проте медичні заклади не підтверджують хворобу відповідача. Така поведінка відповідача є підставою для відібрання у відповідача дитини без позбавлення її батьківських прав. Просить відібрати у відповідача малолітню [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та стягнути аліменти в розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу). Процесуальні дії у справі. 26 листопада 2024 року позовна заява надійшла до суду. 27 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху. 05 грудня 2024 року надійшла уточнена позовна заява. 05 грудня 2024\~року отримано\~інформацію про\~зареєстроване місце\~проживання відповідача. 06\~грудня 2024\~року позовна\~заява\~ прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 20 грудня 2024 року залучено до участі у справі третю особу; витребувано докази. 06 лютого 2025 року закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. В ході рогляду справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила обставини, викладені у позові. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ЦПК України, дотримано, однак у судове засідання вона не з`явилася, про причини неявки не повідомила, правом на подання відзиву на позов не скористалася, будь-яких заяв, клопотань від неї не надходило. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223\~та ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Відповідач разом з дочкою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , станом на 30 вересня 2024 року фактично проживали: [ADDRESS] . Умови проживання незадовільні, для малолітньої не створено належні умови для її повноцінного життя та розвитку. Мати має депресивний стан, постійно лежить, навчанням та утриманням дочки не займається. 30 вересня 2024 року органом внутрішніх справ України та закладом охорони здоров`я за участі служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради складено акт про підкинуту чи знайдену дитину [PERSON] , [INFO] та її доставку до КЗ «ЦСПРД» КМР. Дитина була знайдена за адресою: [ADDRESS] . З 30 вересня 2024 року по 10 жовтня 2024 року [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «КМЛ № 3» КМР». Відповідач самовільно покинула медичний заклад. 25 жовтня 2024 року начальник служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради з проханням втрутитися у вирішення питання надання малолітній [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Служба у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради вживала заходів щодо встановлення інформації про стан здоров`я [PERSON] , проте за отриманої інформації відповідач відмовляється від медичного обстеження, госпіталізації, у зв`язку з чим надати висновок про наявність у відповідача тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, медичні заклади не змогли. Відповідно до інформації, наданої КЗ «ЦСПРД» КМР, умови життя дитини з матір`ю були незадовільні, дівчинка виховувалася у неблагополучній сім`ї, бувала свідком сварок, бійок. У сім`ї почувалася небезпечно та відчужено. Мілена має ознаки психологічної травми, потребує корекційно-реабілітаційної роботи. 08 листопада 2024 року малолітню [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування як дитину, яка залишилася без батьківського піклування. За час перебування [PERSON] в КЗ «ЦСПРД» КМР [PERSON] жодного разу не відвідувала дочку. Згідно з рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 18 грудня 2024 року № 458 визнано доцільним відібрання малолітньої [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав. Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради на засіданні 14 січня 2025 року розглянув питання про доцільність відібрання від відповідача дитини і вважає доцільним відібрання малолітньої [PERSON] від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Зміст спірних правовідносин. Викладеними обставинами відповідають правовідносини з приводу наслідків невиконання батьківських обов`язків. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених\~пунктами 2-5\~частини першої статті 164\~цього Кодексу,\~а також\~в інших\~випадках,\~якщо залишення\~дитини у\~них є\~небезпечним для\~її життя,\~здоров`я\~і морального\~виховання. У цьому\~разі дитина\~передається другому\~з батьків,\~бабі,\~дідові,\~іншим родичам\~-\~за їх\~бажанням або\~органові опіки\~та піклування.Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з положеннями п.2 ч.1\~ст.164 СК України\~- мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 182 цього кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~ Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття . Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Висновок суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. На підставі аналізу вищезазначених норм суд дійшов висновку, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; здійснення будь-яких видів експлуатації дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; а також небезпека для життя дитини, її здоров`я і морального виховання. Відібрання дитини від батьків необхідно розглядати як винятковий захід, застосування якого дозволяється лише з метою захисту інтересів дитини. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з батьками. Представником позивача доведено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання своєї малолітньої дочки, байдужого ставлення до її долі. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, дочкою не опікується, не навідує її, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для спокійного та безпечного життя. З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини суд вважає, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 6 056,00 грн, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved