Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

02.01.2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31.08.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис № 3962, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося через суттєві розбіжності у світогляді, інтересах, поглядах на шлюб та сім`ю. Родинні стосунки між сторонами припинено, спільного господарства вони не ведуть. З огляду на зазначене, посилаючись на втрату між ними з чоловіком любові й порозуміння, позивачка не вважає за можливе і доцільне вживати заходів для примирення і збереження шлюбу. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 07.02.2025 року Київський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки надав заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою, вказаною у позовній заяві. Через канцелярію суду надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. За таких обставин неприбуття учасників процесу у судове засідання згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31.08.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис № 3962, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджена свідоцтвами про народження за № 0897 від 18.09.2023 року, у якому позивачка зазначена матір`ю, а відповідач батьком. Спору щодо місця проживання дитини сторони не мають. Суд установив, що родинні стосунки між сторонами фактично припинені у зв`язку з глибокими розходженнями у світогляді, інтересах, поглядах на шлюб та сім`ю, втратою почуттів, що об`єднували подружжя. Станом на зараз [PERSON] та [PERSON] упродовж тривалого часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивачка переконана у відсутності сенсу налагоджувати відносини, які існують лише формально. Відповідно до ст. 51 Конституції України і ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. У частині 3 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження або припинення згідно з частиною 4 цієї ж статті є неприпустимим як порушення права дружини і чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. Враховуючи викладене суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим і суперечитиме інтересам як позивачки і відповідача, так і їх малолітньої дитини. З огляду на зазначене позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Вирішуючи питання про розподіл у справі судових витрат, суд виходить із такого. Зазначені вище витрати у даній справі складаються лише з суми судового збору, сплаченого позивачкою у розмірі 1 211 грн. 20 коп. Як унормовано ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні на підставі ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. До початку розгляду справи по суті [PERSON] визнав позов, про що зазначив у поданій до суду письмовій заяві. З урахуванням такої позиції відповідача і обставин справи суд задовольняє позов у повному обсязі. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить, 605 грн 60 коп, а 50 відсотків, що становить 605 грн 60 коп., стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved