Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Представник позивача у серпні 2024р. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості станом на 29.08.2024р. в розмірі 56832.31 грн., з яких тіло кредиту - 15500грн, % - 22825.31грн., нараховані проценти за 60 календарних днів - 18507грн., судовий збір - 2422,40грн., та 10 000грн. витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.09.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 5936539 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № No205-ОД від 10.02.2022 року. Сума наданого відповідачу кредиту становила 15500грн. строком на 364 дні, з процентною ставкою 1,99 % в день, відповідно до Графіку платежів датою повернення кредиту було 15.09.2023 року та згідно умов, визначених Кредитним договором. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало повністю та надало йому кредит в сумі 15500грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтранс Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем станом на 29.08.2024р. складає 15500грн. - тіло кредиту, % - 22825.31грн., нараховані проценти за 60 календарних днів - 18507грн., а всього - 56832.31 грн. Просить позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. 31 жовтня 2024 року представник відповідача на електронну адресу суду надіслав клопотання, в якому просив зупинити провадження по справі на період до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України. Ухвалою суду від 13.11.2024року відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження справі. 05.12.2024 року представником відповідача подано суду відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач перебуває на військовій службі, нарахування відсотків за користування кредитом в період дії особливого періоду є неправомірним. 10.12.2024 року надійшов від позивача відповідь на відзив в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 09.12.2024 року у справі витребувано докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, однак у відзиві поданим представником просив розглядати без їхньої участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.09.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] в електронному вигляді, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено електронний Кредитний договір №5936539. Відповідно до умов договору сума наданого відповідачу кредиту складає 15 500.00 грн. строком на 364 дні, для споживчих потреб. Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до Договору сторони також погодили фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту, а саме: стандартну процентну ставку - 1,99 % в день від суми кредиту, загальна сума тіла та відсотків (за стандартною ставкою) за весь період кредиту на повернення - 127775.80 грн.. Також судом встановлено, що 16.09.2022 року відповідачем було підписано електронним цифровим підписом паспорт таблицю загальної вартості кредиту як додаток до договору. До суду надійшли витребуванні за ухвалою докази з яких вбачається, що картка [NUMBER] випускалася та належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а 16.09.2022 року дійсно на вказану карту зараховані кошти у сумі 15 500 грн. тіла кредиту. З розрахунку заборгованості за договором № 5936539 від 16.09.2022 року вбачається, що загальна заборгованість відповідача становить 56832.31 грн., з яких тіло кредиту - 15500грн, % - 22 825.31грн., нараховані проценти за 60 календарних днів - 18507грн. При цьому, відсотки нараховані за період з 16.09.2022р. по 29.11.22р. А починаючи з 30.11.22р. % уже не нараховувались. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши 01.02.2023 року договір про надання споживчого кредиту, відповідач [PERSON] , відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення тіла кредиту та відсотків підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається із матеріалів справи, 25.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна», як Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержанная яких належить клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) Права Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору. Договір факторингу набув чинності з моменту його підписання. Згідно акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 25.09.2023 року до Договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року, серед боржників, право вимоги до яких перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про відступлення прав грошової вимоги листом відповідача повідомлено електронною поштою про відступлення права грошової вимоги первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» новому ТОВ ФК «Фінтраст Україна». Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Авентус Україна» своє зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надало відповідачу у користування кредитні кошти у сумі 15500 грн шляхом переказу на картку, відповідно, у останнього виник обов`язок щодо погашення кредиту. Однак, відповідач свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість перед банком. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту №5936539 від 16.09.2022 на підставі укладеного між ним та ТОВ «Авентус Україна» Договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023, відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 5936539 від 16.09.2022, не повернув кредитні кошти, а тому позовні вимоги у частині стягнення суми кредиту в розмірі 15500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом за ставкою визначеною сторонами 1.99% (308.45грн. в день) за період з 16.09.2022р. по 29.11.2022р. в сумі 22825.31 грн. та нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів за період з 30.11.2022р. по 28.01.2023р. в межах строку дії договору в сумі 18507 грн. Щодо доводів адвоката відповідача про те, що договір є нікчемним в силу приписів ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, то такі відхиляються судом оскільки статтю 8 було доповнено частиною 5 законом № 3498-IX від 22.11.2023р., який набрав чинність 24.12.2023 року, а кредитний договір укладено 16.09.2022р., відповідно закон зворотної сили на спірні правовідносини немає. Сторона відповідача вказала, що відповідач є військовослужбовцем, до клопотання про зупинення була долучена адвокатом довідка про перебування [PERSON] на військовій службі з 27.04.2023р. по дату видачі довідки 12.10.2024р. (відмовлено у зупиненні у зв`язку з відсутністю доручення адвокатом наказу по особовому складу по відповідачу з врахуванням судової практики на підтвердження підстав для зупинення розгляду цивільних справ). Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі. Таким чином, на відповідача, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, можуть поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову. При цьому, судом як вже вказано вище встановлено, що відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] від 12.10.2024р. за №4540, [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] саме з 27.04.2023 по теперішній час (а.с.125). Доказів перебування відповідача на військовій службі в період, що передує квітню 2023 року адвокатом суду не надано. Водночас, згідно з долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості нарахування відсотків було здійснено за період з 16.09.2022р. по 29.11.22р. та з 30.11.2022р. по 28.01.2023р. (а.с.36-39), тобто до моменту призову 27.04.2023 відповідача на військову службу. Таким чином п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на жаль не може підлягати застосуванню в спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 22825.31 грн та нараховані позивачем відсотки за 60 календарних днів (30.11.2022-28.01.2023) в межах строку договору, 15500 х 1, 99% = 308.45 грн. х 60 календарних днів = 18507 грн. Таким чином, оскільки нарахування процентів відповідачу здійснювалось в межах строку користування кредитом, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, оскільки умови кредитного договору від 16.09.2022 року № 5936539, укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , відповідачем не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 17/07-2024 від 17.07.2024р, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітній Михайло Миколайович та Акту виконаних робіт згідно Договору № 17/07-2024 від 17.07.2024р, рахунку на оплату від 06.08.2024р. встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги, зокрема: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви у справі про стягнення заборгованості та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта вартістю 10 000.00 грн. Відповідно до платіжного доручення № 3929/06/08 від 06 серпня 2024 року позивачем 06.08.2024 року сплачено на рахунок адвоката Столітнього Михайла Миколайовича 10 000.00 грн. Водночас, суд вважає, що така вартість правової допомоги є неспівмірною, зокрема витрачено адвокатом за звітом на дану позовну заяву зі збором документів 10 годин є значно завищеною в часі, оскільки адвокат достеменно володіючи знаннями права та оформлюючи позовні заяви про стягнення заборгованості за кредитними договорами (однотипність справ) міг використати значно менше часу, а тому суд приходить до переконання про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4000.00гр. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача в сумі 4000.00 грн. понесених витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: partial