Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач директор Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті комунальних послуг. Позовну вимогу мотивує тим, що рішенням Тернівської міської ради від 28 березня 2007 року за № 140 КП «ТЖКП» є виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Тернівка. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є абонентами КП «ТЖКП» та користуються комунальними послугами. Між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Позивачам своєчасно надаються житлово-комунальні послуги. Відмов від споживання комунальних послуг від відповідачів не надходило. Претензій щодо якості комунальних послуг від відповідачів не надходило. Натомість, у відповідачів виникла заборгованість по сплаті за отримані комунальні послуги станом на 01 серпня 2024 року, яка складає 5296,62 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» заборгованість за оплату комунальних послуг у розмірі 5296,62 грн., з яких: поводження з побутовими відходами 5296,62 грн., та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити позивачу в задоволені позову, оскільки ніяких послуг позивач їм не надавав, ніяких договорів з позивачем вони не укладали. Також, заперечують факт надання послуг позивачем. Відходи вони утилізують самостійно. Крім того, борг з 01.10.2016 року по 01.08.2024 року не може бути стягнутий на підставі ст. 257 ЦК України. Також, просять стягнути на їх користь з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Представник позивача\~надала суду\~відповідь на\~відзив, в\~якому позовні\~вимоги підтримала\~та просила\~їх задовольнити,\~оскільки відповідачі заявляють, що відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Але відповідач в цей період здійснював оплати житлово-комунальних послуг у тому числі і заборгованість за цими послугами. Так, відповідачі сплатили 01.12.2019 року 1609,82 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 1032,78 грн.; 01.04.2020 року відповідачі сплатили 762,80 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 693,10 грн.; 01.05.2020 року відповідачі сплатили 125,82 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 673,06 грн.; 01.06.2020 року відповідачі сплатили 210,34 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 568,50 грн.; 01.08.2020 року відповідачі сплатили 295,87 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 0 грн., та по 01.02.2021 року заборгованості не має. Тобто своїми діями Відповідач подовжив строк позовної давності. Отже, Позивач мав всі законні підстави для стягнення заборгованості. Укладення договорів здійснювалось працівниками підприємства, що забезпечувало зручність для споживачів. КП ТЖКП надає відповідачам послуги з поводження з побутовими відходами за без контейнерною схемою згідно графіків вивезення ТПВ по приватному сектору. Відповідачі не надали доказів, що вони не користуються їх послугами, а відходи утилізують самостійно. Також, заперечують щодо стягнення з ним витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи є заява, в якій остання просить просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштові повідомлення та SMS повідомленнч, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року за № 140 виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Тернівка визначено КП «ТЖКП». Відповідно виписки\~з адресної\~картки,\~наданої відділом\~реєстрації місця\~проживання фізичних\~осіб виконавчого\~комітету Тернівської\~міської ради,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~зареєстровані [PERSON] ,\~ [PERSON] . Відповідно до довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» та нарахування за наданні послуги заборгованість станом на серпень 2024 року за адресою: [ADDRESS] , обліковий рахунок № [NUMBER] , складає 5296,62 грн., з них: поводження з побутовими відходами 5296,62 грн. Окрім того, також вбачається, що були проведенні сплати за поводження з побутовими відходами: 01.12.2019 року - 1609,82 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 1032,78 грн.; 01.04.2020 року - 762,80 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 693,10 грн.; 01.05.2020 року - 125,82 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 673,06 грн.; 01.06.2020 року - 210,34 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 568,50 грн.; 01.08.2020 року - 295,87 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 0 грн., по 01.02.2021 року сплачено своєчасно. Згідно графіку вивозу ТПВ з території м. Тернівка по приватному сектору на 2024 рік, будинок [ADDRESS] включений у графік та здійснюється вивіз відходів у середу кожного тижня. Суд вважає, що надані відповідачами договір № 426пв-15 від 12.10.2015 року та платіжна інструкція №87 від 24.10.2024 року є не належним доказом по справі, оскільки останні не стосуються предмету позову, а є сплатою по цьому договору, який укладений між ФОП [PERSON] та КП ТЖКП щодо надання послуг за поводження з побутовими відходами відносно буд. [ADDRESS] . У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2\~ст. 7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 214/7766/15-ц. Позивач фактично надавав відповідачам житлово-комунальні послуги, а відповідачі не відмовлялися від них. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526\~ЦК\~України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті\~901, частини першої статті\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша\~статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління відходами», відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися. Власник відходів - фізична особа, юридична особа, яка утворює відходи або яка відповідно до закону володіє, користується і розпоряджається відходами. Побутові відходи - змішані та/або роздільно зібрані відходи від домогосподарств, включаючи відходи паперу, картону, скла, пластику, деревини, текстилю, металу, упаковки, біовідходи, відходи електричного та електронного обладнання, відходи батарей та акумуляторів, небезпечні відходи у складі побутових, великогабаритні та ремонтні відходи, а також змішані та/або роздільно зібрані відходи з інших джерел, якщо ці відходи подібні за своїм складом до відходів домогосподарств. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про управління відходами», послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та\~правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про управління відходами», органи місцевого самоврядування забезпечують управління побутовими відходами згідно з правилами благоустрою населеного пункту, регіональними та місцевими планами управління відходами та забезпечують кожному утворювачу побутових відходів надання послуги з управління побутовими відходами. Суд не бере до уваги посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що відповідачі не укладали договорів на вивезення відходів з КП «ТЖКП», оскільки доказами підтверджується, що дані комунальні послуги надаються позивачем, а відповідач не довів, що ними вони не користуються та утилізують сміття самостійно. Таким чином, між Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» та відповідачами існують фактичні договірні відносини, що породжують цивільні права та обов`язки за відсутності письмового договору, як такого, оскільки підприємство надає житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, утримання прибудинкових територій. Отже, відповідачі зобов`язані сплатити гроші за надані комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг, виходячи з факту надання житлово-комунальних послуг до будинку, та ґрунтується на законі. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позовні вимоги КП «ТЖКП» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.01.2013 року по 01.04.2024. Водночас, із вказаними вимогами КП «ТЖКП» звернувся до суду 02.05.2024 року Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України "'«Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог КП «ТЖКП»», строк позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п.12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Позивач подав позов 29 серпня 2024 року. Окрім того, також вбачається, що відповідачами були проведенні сплати за поводження з побутовими відходами: 01.12.2019 року - 1609,82 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 1032,78 грн.; 01.04.2020 року - 762,80 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 693,10 грн.; 01.05.2020 року - 125,82 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 673,06 грн.; 01.06.2020 року - 210,34 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 568,50 грн.; 01.08.2020 року - 295,87 грн., а щомісячне нарахування 105,78 грн., залишок заборгованості складає 0 грн, по 01.02.2021 року сплачено своєчасно. З урахуванням зазначеного вбачається, що позовна давність за позовними вимогами КП «ТЖКП» до відповідачів не спливла. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «ТЖКП» до [PERSON] , [PERSON] \~про стягнення\~ заборгованості за\~оплату комунальних\~послуг підлягають\~повному задоволенню,\~та з відповідачів на користь позивача слід стягнути в солідарному порядку заборгованість за комунальними послугами станом на 01 серпня 2024 року в розмірі 5296,62 грн. за поводження\~з побутовими\~відходами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі по 1514,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, тому не підлягають стягненню з позивача на користь відповідачів, понесенні останні витрати на правову допомогу.

Outcome: approved