Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «Коллект Центр» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач мотивує позов тим, що 31.10.2021 між ТОВ "МІЛОАН" (первісний кредитор) та [PERSON] в електронній формі був укладений Договір № 3543922. За умовами п. 1.2, 2.1 договору первісний кредитор зобов`язався надати позивачу кредит в розмірі 5 000,00 грн шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом в розмірі 1\~125,00 грн нараховуються за ставкою 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштам після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилося до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредиту нараховується за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору. Первісний кредитор виконав умови договору, перерахувавши кошти позивачу. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 29 375,00 грн, із яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -23 375,00 грн, заборгованість за комісіями в сумі 1\~000,00 грн. 26.01.2022 було укладено договір №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №\~3543922. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №3543922. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3543922. 20.10.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» (первісним кредитором) та [PERSON] в електронній формі був укладений Договір №\~3277802890-137278, на виконання котрого первісним кредитором на банківську картку відповідача перераховано грошові кошти в сумі 1 500,00 грн. Пунктом 2.3 визначено дату повернення кредиту 09.11.2021, термін користування кредитом 20 днів. За користування кредитом Позичальник зобов`язався сплатити товариству плату згідно Графіку розрахунків. Плата за користування кредитом встановлена в розмірі 1,95% за кожен день користування Кредитом, яка нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства. Первісний кредитор виконав умови договору, перерахувавши кошти позивачу. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 8 339,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1 500,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 6 839,50 грн. 15.02.2022 було укладено договір №15-02/22 відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в том числі за договором №3277802890-137278. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3277802890-137278. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача договором №3277802890-137278. Послуговуючись нормами Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вказаними договорами в сумі 37 714,50 грн; витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн та сплачений судовий збір в розмірі 3\~028,40 грн. Представницею відповідача адвокатом Гармаш Н.М. до суду скерований відзив на позовну заяву в якому вона заперечує можливість задоволення позову. Послуговуючись нормами ЦПК України, вказує про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів. У Договорі № 3277802890-137278 від 20.10.2021 не зазначено повних банківських реквізитів відповідача, який вказаний позичальником у договорі, а в договорі №3543922 від 31.10.2021 взагалі не зазначено банківських реквізитів. До позовної заяви не долучено первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів відповідачу. Додані до позовної заяви документи не містять доказів виконання умов Договору позики № 3420105 від 31.10.2021 та Договору № 3277802890-137278 від 20.10.2021. До позовної заяви додані декілька розрахунків заборгованості за договорами, проте такі документи є суб`єктивним баченням позивача та його попередників на суму заборгованості. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Зазначає, що за умовами Договору № 3277802890-137278 строк користування кредитом становить 20 днів до 09.11.2021 року та відповідно до Додатку 1 до вказаного Договору, проценти за користування кредитом складають 580,00 грн, тоді як відповідно до умов Договору № 3543922 строк користування кредитом складає 15 днів до 15.11.2021, проценти за користування кредитом та комісія складає 2 125,00 грн. Покликаючись на норми ЦК України та висловлені ВС правові позиції зазначає про можливість нарахування та стягнення кредитодавцем процентів за користування коштами лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Звертає увагу на те, що за змістом позовної заяви та розрахунку боргу позивач ставить вимогу про стягнення процентів за правомірне користування кредитом, вимога про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України не заявлена. Представниця відповідача вважає понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн таким, що не у повній мірі відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності, розміру таких витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та витраченому адвокатом часу в контексті приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України Одночасно представниця відповідача зазначає про орієнтовний розмір понесення відповідачем витрат на правничу допомогу 6 000,00 грн. Представниця позивача до суду скерувала відповідь на відзив, у котрому вказано, що первісними кредиторами: ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Інкасо Фінанс» виконані умови договорів про надання кредитних коштів відповідачу. Враховуючи, що ТОВ «Інкасо Фінанс» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на підставі укладеного між сторонами договору. Цей договір є частиною господарської діяльності товариства, а його дослідження судом в рамках даної справи є недоречним. При цьому, перерахування коштів здійснювалося на картковий рахунок відповідача, зазначений ним у Договорі. Вважає, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Стверджує про нарахування кредитором заборгованість відповідно до умов укладених договорів. Представниця позивача наполягає на задоволенні позовних вимог. Просить відмовити у стягненні на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати як розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. У запереченнях на відповідь на відзив представниця відповідача наполягає на відсутності у матеріалах справи доказів про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, зазначає про ненадання позивачем розрахунку заборгованості, який би містив відомості про рух коштів. Вважає, що позивачем надано неправильний розрахунок заборгованості, оскільки за цим розрахунком відповідачу нараховані відсотки за період поза межами строку кредитування. Вказує на те, що за договором фінансового кредиту № 3543922 від 31.10.2021 та за умови доведеності перерахування коштів Відповідачу, підлягає стягнення з Відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 6 125,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 125 грн (5000,00 грн*1.50 % *15 днів) - заборгованість за відсотками за період з 31.10.2021 року по 15.11.2021 (у межах строку кредитування). Зазначає, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). У додаткових поясненнях, скерованих представницею позивача до суду, вказано про можливість перевірити правильність розрахунків за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Зазначає, що повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь позивача. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 04.11.2024 до суду надійшла позовна заява ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу. Відповідь про реєстрацію місця проживання відповідача на запит суду надійшла 07.11.2024 (а.с. 68). Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07.11.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 69-70). 14.11.2024 до суду, в електронній формі, надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 72-76), а 18.11.2024 - надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви в паперовому виді (а.с. 82-89). Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи (а.с. 77-79). 06.12.2024 до суду в електронній формі, через систему «Електронний Суд» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 110-116). Представником позивача 11.12.2024 до суду в електронній формі, через систему «Електронний Суд», скерована відповідь на відзив (а.с. 122-126) 17.12.2024 представником відповідача до суду в електронній формі, через систему «Електронний Суд», скеровані заперечення на відповідь на відзив (а.с. 136-140). 23.12.2024 представником позивача до суду подані письмові додаткові пояснення (а.с. 153-156). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.01.2025 задоволено клопотання представника позивача: поновлено строк на подачу клопотання про витребування доказів, витребувано у АТ КБ «Приватбанк» та АТ «ТАСКОМБАНК» інформацію про видачу [PERSON] платіжної картки та докази зарахування на картку кредитних коштів (а.с. 223-228). Пояснення учасників справи. Представниця позивача Ткаченко М.М. у судовому засідання прохала позов задовільнити з підстав, викладених у позові. Зазначила, що наразі відповідач узяті на себе зобов`язання за спірними договорами не виконав, отримані в кредит кошти не повернув, нараховані відсотки не сплатив. Додатково зазначила, що нарахована позивачем по договору № 3543922 від 31.10.2021 заборгованість в сумі 29\~375,00 грн складається із заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по нарахованим процентам за строк кредитування, комісії та 5 % річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Заборгованість по договору № 3277802890-137278 від 20.10.2021 в сумі 37\~714,50 грн складається із заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по нарахованим процентам за строк кредитування. У стягненні витрат на правову допомогу просила відмовити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні відзиву та запереченню на відповідь на відзив. Вважає, що підстави для стягнення боргу з відповідача відсутні. Щодо стягнення витрат на правову допомогу [PERSON] просила зменшити їхню суму, оскільки заявлена сума компенсації є завищеною та непропорційною ціні позову. ІІ. Мотивувальна частина рішення Застосовані норми права. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Вирішуючи спір щодо строку, підстав та розміру нарахування позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами, то суд керувався таким. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Слід звернути увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Вирішуючи спір щодо строку, підстав та розміру нарахування позивачем комісії, то суд керувався таким. Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця/, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що у кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Оцінка судом аргументів учасників. Щодо договору № 3277802890-137278 від 20.10.2021 суд установив таке. Суд установив, що 20.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо» та відповідачем [PERSON] укладений Договір позики «Проста позика» № 3277802890-137278 (а.с. 7-13). Згідно з п. 2.1. Договору, за цим договором товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором. Відповідно до п. 2.2. Договору кредит надається в загальному розмірі 1 500,00 грн. Згідно з п. 2.3. Договору строк користування кредитними коштами складає 20 днів та починається з 20.10.2021 і закінчується 09.11.2021 (включно). Пунктом 2.5. Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1 до цього Договору). Як вбачається з Графіку розрахунків, відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити тіло кредиту в сумі 1 500,00 грн. та 580,00 грн. процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.7 Договору, плата за користування кредитом нараховується у процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у п. 2.3 цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. Згідно п. 9.13 Договору сторони узгодили, що за користування наданими за цим Договором грошовими коштами у строк, передбачений п.п. 2.3 цього Договору встановлюється процентна ставка в розмірі 702% річних (або 1,95 % за один день користування грошовими коштами). Підписання договору з боку відповідача як позичальника здійснено за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про його згоду з визначеними умовами. Крім цього, відповідачем [PERSON] було підписано «Паспорт кредиту. Інформація, яка надається до укладення Договору позики «Проста позика» та містить істотні умови договору» (а.с. 13-15). Відповідно до цього Паспорту кредиту, сторони узгодили основні умови кредитування: суму/ліміт кредиту від 500 до 25 000 грн; строк кредитування 24 місяці; процентну ставку 702 % річних або 1,95 % в день; орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом. Суд уважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо» та відповідачем [PERSON] . Договору позики №\~3277802890-137278. Підписуючи Паспорт кредиту та Договір позики, відповідач був ознайомлений з розміром кредитного ліміту, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредиту, строком дії кредиту, розміром мінімального платежу та іншими умовами надання коштів у позику. Доводи представниці відповідача про те, що позивач не надав суду доказів отримання відповідачем коштів від кредитора в якості позики чи кредиту суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки факт надання коштів підтверджуються, власне, наявними у матеріалах справи Договором позики від 20.10.2020, який є дійсними в силу приписів ст.\~204 ЦПК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання цього договору недійсними чи встановлення факту його неукладеності до суду заявлено не було. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі та строк. На підтвердження надання відповідачу коштів на умовах, передбачених договором, до позовної заяви долучено довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 27.03.2024 № 1891/03, за змістом якої 20.10.2021 о 15:04 на платіжну картку № [NUMBER] , з описом: переказ для позики 3277802890-137278, перераховано кошти в сумі 1 500 грн (зворотній бік а.с. 27). Згідно дослідженого в судовому засіданні листа АТ «Таскомбанк» від 24.01.2025 №\~407/47.7.-БТ [PERSON] видано миттєву банківську платіжну картку №\~ [NUMBER] (т.2 а.с. 1). Відповідно до виписки по картковому рахунку на ім`я [PERSON] , витребуваної судом, 20.10.2021 о 15:04 на рахунок [PERSON] зараховані кошти в розмірі 1 500,00 грн., після чого він розпорядився ними на власний розсуд, зокрема, здійснив декілька операцій з купівлі в торгово-сервісній мережі (т.2 а.с. 2). Представниці відповідача слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст.\~12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Суд вважає доведеним виконання ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" зобов`язань за Договором позики № 3277802890-137278 та отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 1 500 грн. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1 500,00 грн підлягає стягненню з відповідача. Суд дослідив надані позивачем розрахунки заборгованості відповідача за Договором позики № 3277802890-137278, складені ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» (зворотній бік а.с. 28-29), ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 32), ТОВ «Коллект центр» (а.с. 34). Як уже зазначалося, сторони Договору позики № 3277802890-137278 узгодили розмір кредиту 1 500,00 грн, строк кредиту 20 днів, процентну ставку 1,95 % в день. Слід зазначити, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 05.04.2023 № 910/4518/16. Ураховуючи, що відповідачем не надано доказів належного виконання ним умов договору позики та здійснення ним платежів для погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, кредитор має право здійснити нарахування процентів за користування кредитними коштами у період із 20.10.2021 по 09.11.2021, тобто протягом 20 днів (строк кредиту визначений у Договорі). Сума процентів за 20 днів складає 585,00 грн (1 500,00 грн * 1,95 % * 20 = 585,00 грн). Здійснення нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредиту суперечила б умовам договору та вимогам ЦК України. Тому з відповідача підлягає стягненню 585,00 грн як проценти за користування кредитними коштами у період із 20.10.2021 по 09.11.2021. Разом з тим, у судовому засіданні представниця позивача пояснила, що до суми нарахувань за процентами була включена сума процентів, нарахована на підставі п. 9.6 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із 09.11.2021 по 23.02.2022 в розмірі 1\~404 % річних (3,9% в день). Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 9.6 Договору № 3277802890-137278 від 20.10.2021 сторони домовились, що після закінчення строку дії цього Договору, проценти за користування Кредитом можуть бути нараховані Товариством, згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1404 % річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) та умов Договору (п. 9.60) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, 1404 % річних від простроченої суми. Ураховуючи встановлення судом закінчення строку дії договору після його пролонгації - 09.11.2021, то кредитор із 10.11.2021 набув право нараховувати на виниклу заборгованість проценти у встановленому договором розмірі 1404% річних або 3,9 % в день як нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України. За розрахунком суду, сума процентів, нарахована у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із 10.11.2021 по 23.02.2022 (106 днів) складає 6\~201,00 грн (1500грн*3,9%*106днів) Отже до стягнення з відповідача на користь позивача за приписами ст. 625 ЦК України підлягають нараховані позивачем на тіло кредиту 1\~404 % річних (3,9% в день) у сумі 6\~201,00 грн. Суд відхиляє доводи представниці відповідача про те, що умови договору щодо порядку, підстав та розміру нарахування процентів є складними та незрозумілими. Представницею та відповідачем не надано доказів, що позичальник звертався до кредитора з вимогою надання роз`яснень та незрозумілості умов кредитного договору. Крім того, укладаючи договір позики, сторони мали можливість надати належну оцінку його умовам у аспекті отримання бажаних результатів від вступу у позичкові правовідносини, що передбачають для позичальника - отримання певного грошового блага з одночасним покладенням обов`язку щодо повернення таких коштів та сплату відсотків за їх тимчасове використання, а також покладення відповідальності за своєчасне невиконання таких обов`язків. Щодо Договору про споживчий кредит № 35439222 від 31.10.2021 суд установив таке. 31.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 3543922. Підписання договору з боку відповідача як позичальника здійснено за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (зворотній бік а.с. 26). Як передбачено п. п. 1.1 цього Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений у п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Згідно п. 1.2 договору визначено суму (загальний розмір) кредиту 5 000,00 грн. Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору встановлено, що кредит надається строком на 15 днів з 31.10.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 15.11.2021. Пунктом 1.5.1. встановлено, що комісія за надання кредиту: 1 000,00 гривень, яка нараховується за ставкою 20,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п. 1.5.2 проценти за користування кредитом: 1 125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору. Відповідно до п. п. 2.2.2 договору про споживчий кредит N 3543922 від 31.10.2021 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Згідно п.2.2.3 проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено. У пункті 2.3 договору сторони узгодили умови пролонгації цього договору: 1) на пільгових умовах у разі вчинення позичальником дій, передбачених розділом 6 Правил; 2) на стандартних умовах, якщо позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не більше ніж на 60днів. Відтак, зазначені положення кредитного договору передбачають продовження строку дії договірних зобов`язань позичальника (у тому числі і по сплаті відсотків по кредиту) у разі користування кредитними коштами понад 15 днів, але така пролонгація відбувається щоразу на 1 день і не може перевищувати 60 днів. Згідно п. 2.3.1.2 договору, при пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредиту нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору, тобто у розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 4.2. Договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Як зазначено у п. 6 Договору про споживчий кредит, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит є Графік платежів за договором про споживчий кредит № 3543922 від 11.10.2021 (а.с. 20), додатком № 2 до договору є Паспорт споживчого кредиту (а.с.21). Судом досліджені Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (а.с. 22-26). Суд вважає доведеним укладення між ТОВ «Мілоан» як Первісним кредитором та [PERSON] . Договору про споживчий кредит № 3543922 від 11.10.2021. Доводи представниці відповідача про те, що відповідач можливо не укладав Договір про споживчий кредит суд відхиляє як такі, що спростовуються дослідженими судом доказами. При цьому, суд урахував пояснення представниці відповідача про відсутність позовів та рішень суду щодо визнання цього договору неукладеним або недійсним. До правоохоронних органів із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ні відповідач, ні представниця не зверталися. Отже, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним або неукладеним не визнаний; доказів введення відповідача в оману чи наявності у діях кредитодавця елементів примусу, докучання або неналежного впливу, що могло істотно впливати на свободу вибору або поведінку відповідача, суду не надано. На підтвердження надання відповідачу коштів на умовах, передбачених договором, до позовної заяви долучено довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 02.09.2024 № 6076/02-09, за змістом якої 31.10.2021 із рахунку ТОВ Мілоан» через систему платежів LiqPayST була проведена фінансова операція по переказу коштів, а саме: одержувач [PERSON] , номер картки одержувача коштів [NUMBER] , сума операції 5 000,00 грн, номер договору 3543922 (а.с. 28). Згідно дослідженого в судовому засіданні листа АТ КБ «ПриватБанк» від 24.01.2025 №\~20.1.0.0.0/7-250117/4763-БТ на ім`я [PERSON] банком емітовано карту №\~ [NUMBER] (а.с. 241). Відповідно до виписки по картковому рахунку на ім`я [PERSON] , витребуваної судом, 31.10.2021 на рахунок [PERSON] зараховані кошти в розмірі 5 000,00 грн. (відплатна займа Мілоан), після чого він розпорядився ними на власний розсуд (а.с. 245). Суд вважає доведеним виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань за Договором про споживчий кредит № 3543922 та отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5 000 грн, відхиляє доводи представниці відповідача про необґрунтованість заявлених вимог як такі, що спростовані вказаними доказами. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5\~000 грн підлягає стягненню з відповідача. У судовому засіданні були досліджені надані позивачем розрахунки заборгованості по Договору про споживчий кредит № 3543922 (а.с. 31, 33). Так, сторони Договору № 3543922 узгодили розмір кредиту 5 000,00 грн, строк кредиту 15 днів з автопролонгацією ще на 60 днів, процентну ставку пільгову 1,5 % та процентну ставку стандартну, яка застосовується при автопролонгації 5 % в день. Слід вказати про те, що визначені договором підстави для продовження строку дії договору (автопролонгація) обумовлені не одноосібним рішенням кредитора, а діями відповідача як позичальника щодо неповернення коштів позики без дотримання початково обумовлених строків, на які вони надавалися. Це за погодженими сторонами умовами позики, є підставою для продовження строку дії договору. Як уже вказував суд, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування. Тобто, кредитор, ураховуючи неповернення відповідачем кредитних коштів мав право здійснювати нарахування процентів за Договором про споживчий кредит № 3543922 протягом 75 днів, до 14.01.2022. При цьому, протягом 15 днів, у період із 31.10.2021 по 15.11.2021 застосовується акційна процентна ставка 1,5 %, протягом строку автопролонгації дії договору в період із 16.11.2021 по 14.01.2022 застосовується процентна ставка 5 % в день. Слід зазначити, що умова про зміну процентної ставки із 1,5 % (акційної, пільгової) на стандартну (базову) визначена умовами Договору № 3543922, а саме у пунктах 2.3.2б), 2.3.1.2, 2.2.3, 1.6 та не є мірою відповідальності за прострочення виконання відповідачем зобов`язань по Договору. Отже, ураховуючи, що відповідачем не надано доказів належного виконання ним умов договору позики та здійснення ним платежів для погашення тіла кредиту, сума процентів складає 16 125,00 грн (5 000,00 грн * 1,5 % * 15 днів) + (5 000,00 грн * 5 % * 60 днів). Щодо стягнення із відповідача на користь позивача разової комісії за надання кредиту в сумі 1 000,00 грн, то слід вказати про те, що сплата відповідачем такої визначена у п. 1.5.1 Договору про споживчий кредит № 3543922 від 31.10.2021 та Паспорті споживчого кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, укладаючи кредитний договір, відповідач погодився на здійснення такого платежу за надання йому кредиту. Також суд погоджується із нарахуванням позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.2 Договору процентів річних за невиконання грошового зобов`язання в період із 26.01.2022 по 23.02.2022 (29 дні) в сумі 7\~250,00 грн (5000грн*5%*29 ). Щодо набуття позивачем права вимоги за кредитними договорами суд зазначає таке. 15.02.2022 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» як кредитором та ТОВ « Вердикт капітал» був укладений договір № 15-02/22, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с. 35-36). Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 15-02/22, підписаного сторонами 15.02.2022, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передало, а новий кредитор - ТОВ « Вердикт капітал» прийняло Реєстр боржників кількістю 950, загальна сума заборгованості складає 2\~742\~498,00 грн; до Нового кредитора перейшло право вимоги заборгованості до боржників і Новий кредитор став кредитором по відношенню до боржників (а.с. 37). Відповідно до Реєстру боржників, зокрема п.472, Новий кредитор - ТОВ « Вердикт капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за Договором № 3277802890-137278 в сумі 2\~080,00 грн (зворотній бік а.с. 37 38, 44). 26.01.2022 було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с. 39-41). Платіжним дорученням № 324190002 від 27.01.2022 та листом ТОВ «Вердикт капітал» від 07.03.2023 підтверджується проведення оплати ТОВ «Вердикт Капітал» згідно умов Договору факторингу № 26-01/2022-83 (зворотній бік а.с. 41). Згідно Актів приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 26-01/2022-83, підписаного сторонами 26.01.2022, ТОВ «Мілоан» передало, а новий кредитор - ТОВ «Вердикт капітал» прийняло Реєстр боржників в електронному вигляді на флеш-носії, Фактор прийняв право вимоги по боржниках (а.с. 42). Відповідно до Реєстру боржників (п. 970) ТОВ «Вердикт капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за Договором № 3543922 (зворотній бік а.с. 42- 43, 45). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с. 46-48). Відповідач [PERSON] зазначений у реєстрі боржників до Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №10-01/2023, як боржник по договору № 3543922 (пункт 44783 Реєстру) та по договору №3277802890-137278 (пункт 96955 Реєстру) (а.с.50-55). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за Договорами № 3543922, №3277802890-137278. Слід вказати про те, що заміна первісних кредиторів на ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому на позивача ТОВ «Коллекст центр» не можуть трактуватися на користь відповідача, як причини невиконання зобов`язання. В результаті дій позивача, відповідач [PERSON] не був позбавлений можливості сплатити тіло кредиту і відсотки у погоджений строк. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість, яка утворилася за Договорами № 3543922, №3277802890-137278. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо стягнення судового збору слід вказати таке. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «Коллект центр», то із відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем судовий збір (а.с. 1), пропорційно розміру задоволених вимог (на 99,85 %), у сумі 3\~023,46 грн. Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 13000 грн, суд установив наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13\~000,00 грн, суд установив, що фактичне отримання таких послуг підтверджується, зокрема, договором № 01-07/2025 від 01.07.2024, укладеним між ТОВ Коллект центр» як клієнтом та АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 60-61), заявкою на надання юридичної допомоги № 280 від 14.08.2024 (а.с. 63), витягом з акту № 2 від 02.10.2024 (а.с. 64). Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На думку суду, понесені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу у розмірі 13\~000 грн, котра полягала у наданні адвокатом усної консультації з вивченняч документів та складанні позовноїзаяви, є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). З огляду на викладене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4 000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Що стосується стягнення із позивача на користь відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн, суд установив наступне. Судом встановлено, що 24.11.2023 між адвокатом Гармаш Н.М. та [PERSON] укладений договір № 18 про надання правової допомоги (а.с. 165-166). 20.11.2024 між адвокатом Гармаш Н.М. та [PERSON] укладено додаткову угоду № 01 до Договору про надання правової допомоги № 18 (а.с. 167). 20.11.2024 - укладено додаткову угоду № 02 до Договору про надання правової допомоги № 18 (а.с. 167). Представницею відповідача наданий розрахунок суми гонорару від 23.12.2024 (а.с. 169)та Акт приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 171), згідно з якими вартість послуг адвоката складає 6\~000,00 грн. Перерахування коштів у сумі 6000,00 грн [PERSON] адвокату підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції від 20.12.2024 (а.с. 170). Ураховуючи задоволення позову у розмірі 99,85 % від ціни позову, критерії реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, обставини справи, з урахуванням їх складності, необхідних процесуальних дій сторони, суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9,00 грн. Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд ,

Outcome: partial