Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з вказаним позовом до суду та просять визнати за ними по частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що житловий будинок по [ADDRESS] належав голові колгоспного двору - батьку позивачів [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 25.02.1988 року на підставі рішення виконкому №209 від 14.10.1987 року, реєстровий №654. [PERSON] помер [INFO] , заповіту не залишив. З метою реалізації спадкових прав позивачі звернулися до Городенківської ДНК, де була заведена спадкова справа. 13.11.2024 позивачі уклали договір про поділ спадкового майна після смерті [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом. Згідно п.3 Договору позивачі розділили між собою житловий будинок порівну. Також державний нотаріус відмовила позивачам у видачі документів на спадщину за законом на житлове господарство через відсутність правовстановлюючого документу на нього у спадкодавця. На 15.04.1991 у вказаному будинковолодінні були зареєстрованими та проживали батьки позивачів: [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . На день її смерті у будинковолодінні проживав тільки її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Після смерті [PERSON] спадщину за законом у рівних частинах прийняли діти позивачі по справі, проте оформити свідоцтво про право на спадщину не можуть через відсутність правовстановлюючого документа. Ухвалою суду від 20.11.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.01.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують, просять задовольнити. Представник Городенківської міської ради 10.12.2024 через підсистему «Електронний Суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності її учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 82341 від 30.10.2024, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що нерухоме майно у [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 25.02.1988 року на підставі рішення цього ж виконкому №209 від 14.10.1987, реєстровий №654. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. За даними погосподарських книг за 1991-1995 роки житловий будинок у [ADDRESS] був робітничим. За даними погосподарських книг за 1986-1990 роки житловий будинок у [ADDRESS] був колгоспним. Згідно довідки Серафинецького старостинського округу від 11.12.2024 №17-449 господарський двір у [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), який належав [PERSON] , згідно погосподарської книги №4 Серафинецької сільської ради за 1986-1990 колгоспний, з 1991 року робітничий. Згідно даних відділу «Трудовий архів» Городенківської міської ради від 26.02.2025 №С-34/12-20, №С-34/12-20 в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників СВК «Золотий колос» є записи про те, що [PERSON] та [PERSON] працювали у колишньому колгоспі «17 вересня», яке пізніше реорганізовувалось. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Згідно копій витягів з погосподарських книг по особовому рахунку № [NUMBER] членами колгоспного двору, розташованого у [ADDRESS] були: - у 1986-1990 роках: голова сім?ї [PERSON] , [INFO] ; дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Факт шлюбу [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.10.1959. Згідно довідки Серафинецького старостинського округу від 24.09.2024 №17-383 на 15.04.1991 року у будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали : голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] . Отже, житловий будинок житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] \~(колишня\~назва [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.03.2021 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). За даними Інформаційної довідки із спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня. Згідно довідки Серафинецького старостинського округу від 13.11.2024 №17-422 на момент смерті [PERSON] [INFO] , у будинку по [ADDRESS] разом з нею були зареєстровані та проживали чоловік [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.02.2024 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно довідки Серафинецького старостинського округу від 13.11.2024 №17-426, виданої [PERSON] , про те, що будинок, який належав його батькові [PERSON] , розташований у [ADDRESS] ). Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Згідно довідки Серафинецького старостинського округу від 23.09.2024 №17-380 на момент смерті [PERSON] [INFO] , у будинку по [ADDRESS] разом він був зареєстрований один. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 88/2024, наданої суду державним нотаріусом Капріян С.В., вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за законом, прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] на заповідане йому майно, оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом, та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2621684900:05:001:0104 загальною площею 0,0751 га, кадастровий номер 2621684900:04:002:0009 загальною площею 1,2004 га, зареєстровані у реєстрі №2287, 2288. Вказані свідоцтва зареєстровані у спадковому реєстрі за №73302757, №73302752. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , актовий запис за № 38 від 18.09.1965 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.09.1965 с.Серафинці с/ЗАГС Городенківського району Івано-Франківської області, УРСР. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , актовий запис за № 68 від 01.10.1960 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22.10.2024 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У зв`язку з одруженням [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 19.10.1982 у с.Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області. Копією Витягу № 76235139 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 15.03.2024 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 72150732 (номер у нотаріуса 88/2024), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до договору про поділ спадщини від 30.11.2024, засвідченого приватним нотаріусом Капріян С.В. 13.11.2024 за реєстрованим №22587, сторони домовились, що договір є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] за законом: [PERSON] на частки житлового будинку [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0751 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за межами населеного пункту с.Серафинці Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області; земельна ділянка площею 1,2004 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за межами населеного пункту с.Серафинці Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області; [PERSON] частки житлового будинку [ADDRESS] . Решту майна ділити в рівних частках. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають реєстрації відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом. Таким чином договір про поділ спадкового майна є угодою про поділ спадкового майна і не може бути правовстановлюючим документом на зазначену земельну ділянку. У відповідності з п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Підставою звернення позивачів із позовом до суду стало те, що згідно постанови державного нотаріуса Городенківської ДНК від 13.11.2024 №1935/02-31відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та згідно договору про поділ спадщини, посвідченого державним нотаріусом Капріян С.В 13.11.2024 за №2258, на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з підстав відсутності у спадкоємців оригіналу документу, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 22.10.2024, житловий будинок та надвірні споруди споруджено у 1963 році. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами на 07.11.2024 становить 232200 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку з надвірними спорудами. За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,28 га, що стверджується довідкою № 17-427, виданою 13.11.2024 Серафинецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 403559318, сформованої 13.11.20242023 відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивачі [PERSON] та [PERSON] успадкували по частині житлового будинку [ADDRESS] як спадкоємці за законом після смерті батька [PERSON] , оскільки у визначений законом строк подали відповідні заяви нотаріусу, однак через відсутність оригіналу документу, який посвідчує право власності, не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дане нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачами права власності на спадковий житловий будинок, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.

Outcome: approved