Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Акціонерне товариство "Сенс Банк" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.05.2023 [PERSON] уклав з АТ "Альфа Банк" угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 619692292. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до договору, виконав у повному обсязі, встановивши кредитний ліміт на кредитну картку. Однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач має заборгованість перед банком в розмірі 168898,52грн. 17.01.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 11.04.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з метою уникнення порушення прав сторін на справедливий суд. 05.07.2024 до суду від адвоката Ярошенка Д. В., який представляє інтереси відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що частина коштів, яка була сплачена відповідачем в рахунок виконання зобов`язань, була направлена позивачем на оплату «Комісії РКО», «Простроченого тіла кредиту», а також «Овердрафту (несанкціонованої заборгованості)». Водночас, з доданих до матеріалів справи документів не можливо встановити, що між сторонами було погоджено розмір та сплату вказаних платежів. Вказують, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ «Альфа-банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») були дотримані вимоги, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача «Простроченого тіла кредиту» в сумі 66196,06грн, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Також наголошують, що позивач неодноразово необґрунтовано здійснював списання грошових коштів, які сплачувались відповідачем в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором, в рахунок сплати «Комісії РКО», «Простроченого тіла кредиту», а також «Овердрафту (несанкціонованої заборгованості)» на загальну суму 35800,16грн. Оскільки сторонами договору не було передбачено вказаних платежів, вказані кошти позивач зобов`язаний був направляти на погашення заборгованості відповідача зі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також тілу кредиту. Зазначають, що з відповідача на користь позивача може бути стягнута сума 66902,30грн, яка складається з: 66 592,98грн - тіла кредиту; 309,32грн - відсотків за користування кредитом (різниця між 36109,48грн (заявлені вимоги про стягнення відсотків) - 35 800,16грн (безпідставно списані кошти на неузгоджені платежі). На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 101996,22грн. 03.09.2025 до суду від Акціонерного товариства "Сенс Банк" надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що факт укладення 25.02.2021 між сторонами кредитного договору підтверджується анкетою-заявою, яку було підписано відповідачем, зі змісту якої вбачається, що останній підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua або у разі її подальшої зміни - за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі. При укладенні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою врегульовано норми щодо договорів приєднання. Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Вказують, що заборгованість відповідача, яку просить стягнути становить 168898,50грн, з яких: 66592,98грн - тіло кредиту; 36109,48грн - відсотки за користування кредитом; 66196,06грн - прострочене тіло кредиту. Також у відзиві зазначають, що встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування». А умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачене нарахування позичальнику комісії, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. 20.02.2025 до суду від адвоката Ярошенка Д. В., який представляє інтереси відповідача [PERSON] , надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що умовами кредитного договору не передбачені інші платежі за користування кредитом або карткою. У матеріалах справи відсутні документи, з яких можна було б встановити наявність обов`язку відповідача здійснювати будь-які інші платежі за користування кредитом, зокрема «прострочене тіло кредиту», яке позивачем було нараховане в розмірі 66196,06грн. З аналізу банківської виписки відповідача вбачається, що відповідач за весь час користування карткою, без урахування повернутих коштів, отримав у банку 113953,60грн. При цьому, якщо скласти суму заявлених позивачем вимог про стягнення тіла кредиту та прострочення тіла кредиту вийде сума 132789,04грн, яка на 18835,44грн більша ніж сума кредиту, що була отримана відповідачем у банку без урахування повернутих коштів. Зазначають, що враховуючи відсутність доказів на підтвердження обов`язку відповідача сплачувати такий вид платежу як «прострочене тіло кредиту», то вимоги позивача про стягнення платежу в розмірі 66196,06грн не підлягають задоволенню. Вказують, що кредитний ліміт відповідача становив 200000,00грн, який відповідач не перевищував. Просять відмовити в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 101996,22грн. Акціонерне товариства «Сенс Банк» в судове засідання призначене на 05.03.2025, свого представника не направило. Про дачу, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У позовній заяві міститься посилання на розгляд справи у відсутності представника позивача. [PERSON] та його представник - адвокат Ярошенко Д. В. в судове засідання призначене на 05.03.2025 не з`явились. До суду від адвоката Ярошенка Д. В надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. При ухваленні рішення просять врахувати подані ними письмові пояснення. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд встановив такі факти та їх правовідносини. 25.02.2021 [PERSON] шляхом надсилання Оферти ПАТ «Альфа Банк» на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної ліні № 619692292, пропонує Банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної ліні з максимальним кредитним лімітом 20000,00грн. Процентну ставку за користування кредитною лінією для торгових операцій пропонує встановити у розмірі 35,99% річних та/або операцій зняття коштів готівкою 35,99% річних. Тип процентної ставки фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж пропонує встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше ніж 50,00грн. Дату сплати обов`язкового мінімального платежу пропонує визначити відповідно до умов Додатку № 4 до Договору. Платежі з повернення кредиту пропонує здійснювати відповідно до Договору. Примірний графік та розрахунок сукупної вартості пропонує навести в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору. [PERSON] пропонує банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку, в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу, згідно з умовами Договору. 25.02.2021 ПАТ «Альфа Банк» шляхом підписання Акцепту про прийняття пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної ліні № 619692292, приймає пропозицію [PERSON] та зобов`язується здійснити кредитування рахунку та встановлення відновлюваної кредитної лінії. Найменування продукту: кредитна картка RED Split. Мета кредиту для особистих потреб. Клієнту відкрито поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні. Максимальна сума встановленої кредитної лінії становить 200000,00грн. Процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій складає 35,99% річних та/або операцій зняття коштів готівкою 35,99% річних. Тип процентної ставки фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж складає 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше ніж 50,00грн. Дату сплати обов`язкового мінімального платежу пропонує визначити відповідно до умов Додатку № 4 до Договору. Платежі з повернення кредиту пропонує здійснювати відповідно до Договору. Примірний графік та розрахунок сукупної вартості пропонує навести в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору. Банк щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку, в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу, згідно з умовами Договору. У разі настання невідкладних обставин визначених Договором, діють умови відповідної доступної та обраної програми, що передбачені у Додатку № 4 до Договору. У Додатку № 4 до Договору визначаються такі умови відповідної програми: сума кредиту, процентна ставка, строк користування кредитом, комісійні винагороди (у випадку їх наявності), порядок сплати кредиту за відповідною програмою. Однак позивач до позовної заяви та протягом всього часу розгляду справи Додаток № 4 до вище вказаного Договору не додав. Будь-яких доказів що відповідач підписував Додаток № 4 до Договору та обізнаний про його існування, матеріали справи не містять. 25.02.2021 між ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток. Страховий тариф на будь-який період - 0,1% від страхової суми. Однак страхова сума в п.3 Договору не зазначена. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування банку АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк", а також внесені зміни до Статуту АТ "Альфа-Банк" шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в цьому випадку АТ«Альфа Банк» правонаступником якого є АТ «Сенс Банк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже відповідно до Договору АТ "Сенс Банк" зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а клієнт зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Договорі. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, сума боргу за кредитом становить 168898,50грн, з яких: 66592,98грн - тіло кредиту; 36109,48грн - відсотки за користування кредитом; 66196,06грн - прострочене тіло кредиту. Як убачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту і відсотків, нарахованих відповідно до договору, також стягнути заборгованість за прострочене тіло кредиту. Разом із тим, згідно із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за кредитним Договором банком нараховувались також проценти за овердрафт, та розрахунково-касове обслуговування основної картки - на погашення яких банком перераховувалися кошти, що сплачувались позичальником в рахунок погашення боргу за тіло кредиту та проценти. За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 цього Закону України, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ України Постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі по тексту - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. При цьому Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного вище, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду наведених в постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у разі коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду. Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 73). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зі змісту кредитного договору, що є предметом дослідження у цій справі вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами. За таких обставин АТ «Сенс Банк» не має право стягувати з відповідача [PERSON] комісію (проценти) за обслуговування кредитної заборгованості. Оскільки інформацію про стан кредиту повинна надаватись клієнту безоплатно. А посилання сторони позивача на те, що у Додатку № 4 до Договору, визначено, що за надання суми кредиту для Програми «Моментальна розстрочка на карту» клієнт за кожен місяць сплачує банку щомісячну комісію у розмірі, що вказується в Розділі ІІІ цього Додатку № 4 - суд не бере до уваги. Оскільки Додаток № 4 до Договору № 619692292 відсутній в матеріалах справи. Крім того тіло кредиту це сума, яку позичальник фактично отримує на руки, до неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув. В Оферті та Акцепті підписаного сторонами, плата за прострочене тіло кредиту не визначена, а в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача суму 66196,06грн, яка згідно із розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, є простроченим тілом кредиту. Отже, суд зауважує про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Ураховуючи зазначене вище, суд вважає, що позивачем не доведено факт погодження всіх істотних умов договору із відповідачем, зокрема стягнення за прострочене тіло кредиту, овердрафт та комісію за розрахунково-касове обслуговування. Установивши зазначені обставини, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення заборгованості, та вважає, що ці кошти повинні бути спрямовані на погашення тіла кредиту та відсотків, тому і відповідно зменшення суми заборгованості за тілом кредиту. Отже списані банком кошти на неузгоджені платежі за прострочене тіло кредиту, овердрафт та комісію за розрахунково-касове обслуговування, яка в загальному розмірі становить 35800,16грн, повинні бути включені в рахунок погашення заборгованості за відсотками, яка становить 36109,48грн. Тому різниця між вже сплаченими відповідачем грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за відсотками та сумою заборгованості за відсотками дорівнює 309,32грн (36109,48грн - 35800,16грн), яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Таким чином на підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 619692292 в розмірі 66 592,98грн - тіло кредиту та 309,32грн - заборгованості по відсоткам, що разом становить 66902,30грн. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Ураховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач частково виконував покладені на нього зобов`язання, однак кредитор, без попереднього узгодження своїх дій з відповідачем, стягував з нього комісію за прострочене тіло кредиту, овердрафт та комісію за розрахунково-касове обслуговування у зв`язку з чим утворилась надмірна заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. Отже враховуючи часткове задоволення позову, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2684,00грн.

Outcome: partial