Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

У грудні 2024р. представником відповідача було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив суд: стягнути з позивача 30 000,00 грн на відшкодування понесених відповліачем витрат на професійну правничу допомогу. Звертаючись до суду з вказаною заявою, відповідач зазначав, що ним були понесені судові витрати у розмірі 30 000,00 грн. та посилаючись на ч. 5 ст. 142 ЦПК України, просив суд їх стягнути з позивачки на його користь. Крім того відповідач зазначає, що позивачка діяла недобросовісно, подавши необґрунтований позов, що полягає у зловживанні своїми процесуальними правами при подані позову, і під час розгляду даної справи. Ухвалою Шевченківського районного суду від 19 грудня 2024р. вказану заяву було призначено до розгляду. 14 лютому 2025р. представником позивача до суду подано заперечення на вказану заяву, відповідно до яких, позивачка просила суд відмовити в задоволенні вказаної заяви. В обґрунтування своєї позиції, позивачем зазначено, що відповідачем не було надано доказів фактично понесених судових витрат, не обґрунтовано заявленого розміру судових витрат. До судового засідання представником відповідача було подано заяву, відповідно до якої останній просив суд проводити розгляд заяви у відсутність сторони відповідача та зазначив, що заяву підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку. В силу положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду вказаного питання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що подана заява про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024р. позов [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії залишено без розгляду за заявою позивачки. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Судом встановлено, що 05 квітня 2024р. між відповідачем Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та Адвокатським об`єднанням «Дія Закону» від імені та в інтересах якого на підставі статуту діє Джус Д.В. укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №05-04/24. 16 грудня 2024р. між відповідачем Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та Адвокатським об`єднанням «Дія Закону» від імені та в інтересах якого на підставі статуту діє Джус Д.В. було підписано акт приймання - передачі наданих послуг №16-12-01/24 до договору про надання правової (правничої) допомоги №05-04/24 від 05 квітня 2024р. Разом з тим, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити: які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими; чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду; чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 січня 2021р. по справі № 521/3011/18. Одночасно суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема,частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55, ст. 124 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, незалежно від обґрунтованості позову. Разом з тим відповідно до положень частини 1 статті 44 ЦПК України, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою. Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок саме необґрунтованих дій позивача. Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. Сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду за заявою позивача не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018р. у справі №148/312/16-ц, від 28 січня 2019р. у справі №619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18. Відповідно до положень частини третьої ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд суд вважає недоведеним факт недобросовісності звернення позивача до суду з даним позовом, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: dismissed