Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Соболівського А.М. звернулась до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 24.12.2010 між сторонами був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1488, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 13 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 242 та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 16 жовтня 2014 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2113. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року у справі №758/18113/21 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 10.09.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів у сумі 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США, що посвідчується розпискою 10/09- 2018 від 10.09.2018. В подальшому [PERSON] на погашення заборгованості на користь [PERSON] відчужено дві земельні ділянки кадастровий номер 7124389200:02:000:0004 за договором купівлі-продажу від 29.09.2021, серія та номер 2287, посвідчений приватним нотаріусом Кримською Н.П. (додаток -12, 13) та кадастровий номер 7124389200:02:000:0225 за договором купівлі-продажу від 29.09.2021. 11.09.2018 між [PERSON] та позивачем укладено договір дарування грошових коштів на купівлю квартири в розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США, про що було укладено розписку від 11.09.2018. Зі змісту розписки вбачається, що позивач зобов`язується використовувати грошові кошти виключно за цільовим призначенням, а саме на придбання квартири. 09.10.2018 між Позивачем та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інтерфінанс» укладено договір купівлі-продажу деревативу № 63920-А від 09.10.2018, де продавцем за Форвардним контрактом є ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій», а базовим активом деревативу є майнові права на об`єкт нерухомого майна. 16.10.2018 між Позивачем та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інтерфінанс» підписано акт приймання-передачі деревативу. 18.10.2018 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій» укладено Договір купівлі- продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №3.90-08Т43-18102018-МП від 18.10.2018. 13.03.2020 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій» укладено Договір про внесення змін до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №3.90- 08Т43-18102018-МП від 18.10.2018, в якому уточнено розміри квартири після обмірів фактичної загальної площі та скориговано вартість майна на цій підставі. 15.05.2020 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій» підписано акт приймання- передачі майнових прав на квартиру від 15.05.2020, відповідно до якого вартість квартири становить 1 169 850 грн. Таким чином, позивачка вважає, що спірне майно остання придбала за кошти, подаровані їй її батьком про що було укладено розписку від 11.09.2018. Зі змісту розписки вбачається, що позивач зобов`язується використовувати грошові кошти виключно за цільовим призначенням, а саме на придбання квартири. Вказані кошти належать позивачу особисто у зв`язку з тим, що набуті нею за договором дарування. Отже, за час шлюбу позивачем за рахунок власних коштів набуто двокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за позивачем, а тому остання звертається до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя, оскільки, на думку позивача квартира придбана позивачем за її особистими коштами, то це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю позивача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У відзиві на адресу суду відповідач позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2010 між сторонами був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1488, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 13 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 242 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 16 жовтня 2014 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2113. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року у справі №758/18113/21 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 10.09.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів у сумі 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США, що посвідчується розпискою 10/09- 2018 від 10.09.2018. В подальшому [PERSON] з метою повернення заборгованості [PERSON] відчужив дві земельні ділянки кадастровий номер 7124389200:02:000:0004 за договором купівлі-продажу від 29.09.2021, серія та номер 2287, посвідчений приватним нотаріусом Кримською Н.П. (додаток -12, 13) та кадастровий номер 7124389200:02:000:0225 за договором купівлі-продажу від 29.09.2021. 11.09.2018 між [PERSON] та позивачем було укладено договір дарування грошових коштів на купівлю квартири в розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США, про що було укладено розписку від 11.09.2018. Зі змісту розписки вбачається, що позивач зобов`язується використовувати грошові кошти виключно за цільовим призначенням, а саме на придбання квартири. 09.10.2018 між позивачем та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інтерфінанс» укладено Договір купівлі-продажу деревативу № 63920-А від 09.10.2018, де продавцем за Форвардним контрактом є ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій», а базовим активом деревативу є майнові права на об`єкт нерухомого майна. 16.10.2018 між Позивачем та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інтерфінанс» підписано акт приймання-передачі деревативу. 18.10.2018 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій» укладено Договір купівлі- продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №3.90-08Т43-18102018-МП від 18.10.2018. 13.03.2020 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій» укладено Договір про внесення змін до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №3.90- 08Т43-18102018-МП від 18.10.2018, в якому уточнено розміри квартири після обмірів фактичної загальної площі та скориговано вартість майна на цій підставі. 15.05.2020 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Обрій» підписано акт приймання- передачі майнових прав на квартиру від 15.05.2020, відповідно до якого вартість квартири становить 1 169 850 грн. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів1-3 частини першої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 70 Сімейного кодексу України регламентовано, що у разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Втім, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №522/19610/15-ц закріплено, що: «Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив ті обставини, що 11.09.2018 між ним та позивачем укладено договір дарування грошових коштів на купівлю квартири в розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США, про що було укладено розписку від 11.09.2018. Крім того свідок повідомив, що його донька, позивачка, зобов`язалася використовувати грошові кошти виключно за цільовим призначенням - на придбання квартири. Вказані обставини дають змогу встановити, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти позивача, які вона отримала від свого батька - [PERSON] . Будь-яких переконливих доказів на спростування цих обставин відповідач суду не надав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). З урахуванням вищенаведеного, обставини позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами та вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved