Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із з вищевказаним позовом в обґрунтування якої посилався на наступне. [PERSON] офіційно перебувала у зареєстрованому шлюбі [PERSON] , зареєстрованого 29 вересня 2003 року Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, який розірваний на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області №714/1066/20 від 11.01.2021 року. Відповідачі не підтримували жодних сімейних стосунків з 2018 року, проживали окремо один від одного і шлюб існував формально. Позивач [PERSON] почав спільно проживати у цивільному шлюбі з відповідачкою [PERSON] з січня 2018 року та [INFO] за час їхнього спільного проживання народилась донька [PERSON] , [INFO] , однак батьком дитини в силу положень ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України в актовому записі про народження дитини було записано відповідача [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] у період зачаття дитини офіційно перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Враховуючи наведене, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису № 05 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 29 січня 2019 року виконавчим комітетом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, всі відомості про батька: та внести до вказаного актового запису про народження відомості про батька: [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який проживає за адресою: [ADDRESS] , змінити прізвище дитини з « [INFO] » на « [INFO] » та по батькові дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». Зазначає, що поступово сімейні відносини між ним і [PERSON] погіршилися, почали виникати конфлікти, сварки та фактично в кінці 2021 року сімейні стосунки припинили своє існування. [PERSON] залишила сім`ю і стала проживати окремо, наразі має іншу сім`ю. Дитина залишилась проживати зі позивачем на його самостійному вихованні і утриманні. Крім цього, позивачем і матір`ю дитини [PERSON] досягнуто згоди стосовно місця проживання доньки, участі у її вихованні та утриманні. Позвиач самостійно виховує та утримує доньку, він як батько здійснює належний догляд, забезпечує всі її життєві потреби та розвиток. Мати не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні доньки, не надає коштів на її утримання та не цікавиться розвитком доньки. З метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, виникла потреба у юридичній фіксації зазначеного факту мого самостійно виховання та утримання дитини, що й просить суд. Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, на призначене судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] також подала заяву до суду про розгляд справи без її участі, вказала що не заперечує проти задоволення позовних вимог, та визнає обставини на які посилається позивач у позові. На призначене судове засідання не з`явилася. Відповідач [PERSON] також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вказав, що дійсно не являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки в період зачаття дитини він мав іншу сім`ю і не проживав вже досить довгий період з [PERSON] .. З нею на той період часу проживав [PERSON] . Батьком його записали так як він перебував у офіційному шлюбі з [PERSON] , однак у зв`язку з тим о з період зачаття дитини до поки дитині не виповниться один рік шлюб не розривають, його автоматично записали батьком дитини. Не заперечує щодо задоволення позову. За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] офіційно перебувала у зареєстрованому шлюбі [PERSON] , зареєстрованого 29 вересня 2003 року Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, який розірваний на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області №714/1066/20 від 11.01.2021 року. З обставин наведених у позовній заяві які визнаються сторонами судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не підтримували жодних сімейних стосунків з 2018 року, проживали окремо один від одного і шлюб існував формально. [PERSON] , [INFO] почав проживати у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] , в період часу з січня 2018 року, проживали за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] однією сім`єю та [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Батьком дитини в силу положень ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України в актовому записі про народження дитини було записано відповідача [PERSON] . так як в період вагітності [PERSON] офіційно перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Поступово сімейні відносини між мною та [PERSON] погіршилися, почали виникати конфлікти, сварки та фактично в кінці 2021 року сімейні стосунки розпалися і припинили своє існування. [PERSON] залишила сім`ю і стала проживати окремо від позивачам та дитини, наразі має іншу сім`ю. Дитина залишилась проживати зі позивачем на його самостійному вихованні і утриманні. Між [PERSON] та матір`ю дитини [PERSON] досягнуто згоди стосовно місця проживання доньки, участі у її вихованні та утриманні. [PERSON] самостійно виховує та утримує доньку, забезпечує всі її життєві потреби та розвиток. Мати не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні доньки, не надає коштів на її утримання та не цікавиться розвитком доньки. Данні обставини, окрім того що визнаються сторонами по справі, підтверджуються Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, Актом встановлення факту самостійного виховання і утримання, а також Характеристикою на гр. [PERSON] , виданих 14.03.2025 року Горбівським старостинським округом №2 Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. З метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, виникла потреба у юридичній фіксації зазначеного факту самостійно виховання та утримання дитини батьком. Даючи оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. У відповідності до ст. 128 ч. 1 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст. 128 ч. 3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01.01.2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. З урахуванням викладених обставин, а саме того факту, що запис у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , в якому батьком дитини записаний [PERSON] , був здійснений через перебування матері дитини у офіційному шлюбі з [PERSON] , однак враховуючи той факт що саме я підтримував сімейні стосунки з [PERSON] у період її зачаття та вагітності, я вважаю себе біологічним батьком дитини. Прийнявши до уваги той факт, що закон припускає, що мати дитини володіє реальною інформацією про батька, вважаю за можливе визнати факт того, що саме я являюсь батьком [PERSON] , 2019 р.н., із виключенням з актового запису про народження дитини відомостей про батька [PERSON] та внесення відповідних змін у відповідні актові записи про народження дитини у якості батька мене, [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини необхідно для захисту прав та інтересів дитини. Також від встановлення факту самостійно виховання та утримання дитини виникає право позивача на отримання аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Обставини самостійного виховання, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності ї їх визнання. При цьому суд констатує що встановлення факту самостійного виховання і утримання ним дитини необхідно позивачу з метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів в сукупності, що підтверджують обставини справи, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved