Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Центру забезпечення Міністерства оборони України Генерального штабу Збройних Сил України, третя особа [PERSON] , у якому просила стягнути з Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди у розмірі 564\~493,96\~грн та 30\~000,00\~грн в рахунок компенсації моральної шкоди, а всього 594\~493,96\~грн. Також, позивачка просила стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати під час розгляду цієї справи. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 09 лютого 2024 року о 20:20 год., [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Omega» д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вул. Київська та вул. Боголюбова в с.\~Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, здійснив рух на заборонений сигнал світлофора червоного кольору та допустив зіткнення, зокрема, з автомобілем «Audi Q5» д.н.з. [NUMBER] , який належить на право власності позивачки, і який отримав суттєві механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду від 11 березня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку із цим ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі страхового акту від 29\~лютого 2024\~року №\~240000943804 відшкодувало [PERSON] шкоду, завданої майну (автомобілю марки «Audi Q5» д.н.з. [NUMBER] ) в розмірі страхової виплати 160\~000,00\~грн. Однак, загальний розмір завданої матеріальної шкоди, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, складає 723\~293,96\~грн, що підтверджується звітом про оцінку від 10\~квітня 2024\~року №\~3695, виконаним суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Крім того, позивачка зауважила, що [PERSON] є військовослужбовцем, перебуває на посаді водія 1 автомобільного відділення 3 автомобільного взводу 4 автомобільної колони Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ та в момент вчинення ДТП перебував на автомобілі, який зареєстрований за Центром забезпечення МОУ ГШ ЗСУ. Ураховуючи викладені обставини, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і просить стягнути з роботодавця особи, яка винна у вчиненні ДТП (Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ) різницю вартості матеріальної шкоди, з урахуванням виплаченої страхової суми, яка складає 564\~493,96\~грн. Також, [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30\~000,00\~грн, оскільки вказана дорожньо-транспортна подія завдала їй психологічних страждань та враховуючи ступінь пошкодження її авто, остання тривалий час позбавлена можливості керувати ним. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2024 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 11 червня 2024 року від Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в її задоволенні. Зазначив, що позов не ґрунтується на вимогах закону, позивачка не довела обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. Наголосив, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт завдання позивачці моральної шкоди. У відповіді на відзив, отриманої судом 10\~червня 2024\~року, [PERSON] не погоджується з доводами відповідача, стверджує, що нею надано до суду всі належні докази, що підтверджують розмір матеріальної шкоди (звітом про оцінку від 10\~квітня 2024\~року №\~3695), а тому відповідач безпідставно просить відмовити у задоволенні цього позову. Крім того, позивачка наголошує, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, однак у разі непроведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Такий висновок зокрема сформований Верховним Судом у справі від 30\~жовтня 2019\~року. Відповідач подав заперечення, у якому звернув увагу, що є неправомірним вимагати з нього відшкодування вартості нових деталей та ремонтних робіт, оскільки на момент ДТП деталі автомобіля позивачки вже мали фізичний знос. Також зауважив, що розмір матеріальної шкоди, визначений у звіті про оцінку від 10\~квітня 2024\~року №\~3695, та розрахований попередньо експертом ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суттєво відрізняється, що викликає сумніви у достовірності даних, на які посилається [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні 24 липня 2024 року протокольною ухвалою суд замінив первісного відповідача на належного МОУ, залучив співвідповідача Центрального управління справами МОУ та прийняв уточнення позовних вимог шляхом стягнення матеріальної шкоди з відповідачів солідарно. 04 листопада 2024 року від представника позивачки до суду подано Висновок експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи у судовій справі №\~369/7754/24, виконаний судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Коваль\~І.\~М. 30\~жовтня 2024 року №\~3501, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] у результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яке сталося 09\~лютого 2024\~року, станом на дату проведення експертизи становить 418\~615,78\~грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] внаслідок пошкодження в ДТП, яке сталося 09\~лютого 2024\~рок, станом на дату проведення експертизи становить 779\~387,99\~грн. З огляду на цей, представник позивачки подав клопотання про уточнення позовних вимог у частині розміру відшкодування завданої матеріальної шкоди. У підготовчому судовому засіданні 05 листопада 2024 року суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи вказане клопотання, задовольнив клопотання про заміну відповідача, ураховуючи на наявність інформації, яка свідчить про те, що Центр забезпечення МОУ ГШ ЗСУ є відокремленим підрозділом юридичної особи Центру забезпечення службової діяльності МОУ, без права юридичної особи, що виключає наявність у відповідача особових рахунків. Проте, Центр забезпечення службової діяльності МОУ відповідно до директиви МОУ «Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2023 році» було перейменовано на Центральне управління справами МОУ (правонаступником якого у подальшому стало Головне управління справами МОУ), а тому єдиним і належним відповідачем у цій справі має бути саме Центральне управління справами МОУ (на теперішній час Головне управління справами МОУ). Також, представником позивачки було долучено акти виконаних робіт, на підтвердження здійснення ремонту автомобіля «Audi Q5» д.н.з. [NUMBER] , а також квитанції щодо судових витрат (проведення судової експертизи, надання адвокатських послуг), і просив стягнути ці витрати з відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено судове засідання. 24 січня 2025 року від відповідача надійшли пояснення у справі, в яких останній зазначив про завищення обрахунку матеріальної шкоди судовим експертом, оскільки такий розрахунок був проведений не на момент вчинення ДТП, а на момент проведення цієї експертизи. Також зауважив про непідтвердження належними доказами вартості деяких актів виконаних робіт (платіжними квитанціями), які були долучені позивачем до матеріалів справи. У той же час, відповідач звернув увагу, що в останньому розрахунку остаточної суми матеріальної шкоди, яку просить позивачка стягнути на її користь, було допущено помилку, а саме: 779\~387,99 160\~000,00 = 619\~387,99\~грн, а не 691\~387,99\~грн (як зазначено у клопотанні про уточнення позовних вимог). 28 січня 2025 року від Головного управління справами МОУ надійшов відзив на позов, у якому останнє просить відмовити у його задоволенні, уважає, що розмір матеріальної шкоди не відповідає дійсності, оскільки позивачка просить стягнути не реальну вартість пошкодженого транспортного засобу, без підтвердження понесених витрат на відновлення автомобіля, а суму на майбутнє. 12 лютого 2025 року від представника позивачки надійшли додаткові пояснення, у яких останній погодився з фактом допущення арифметичної помилки під час здійснення розрахунку залишку розміру матеріальної шкоди, і просив уважати вірну суму 619\~387,99\~грн. Також, долучив копії квитанцій, які підтверджують понесені витрати за актами виконаних робіт. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги з урахуванням їх уточнення та просив позов задовольнити у повному обсязі. Наголосив, що Висновок експерта від 30\~жовтня 2024 року №\~3501 є належним доказом розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q5» д.н.з. [NUMBER] , а аргументи відповідача про нібито стягнення цих коштів не за реальне відновлення а на майбутнє є безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу суду. Представник позивачки також підтримав позовні вимоги у частині стягнення коштів з відповідача за моральну шкоду та судові витрати. Представники відповідача та третьої особи (Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ) заперечили проти позовних вимог, уважають їх необґрунтованими, а вартість матеріальної шкоди недоведеною. Стверджують, що Висновок експерта від 30\~жовтня 2024 року №\~3501 не може вважатися належним доказом реальної вартості ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивачки на момент вчинення ДТП. Також, зазначають, що докази, які б підтверджували заявлений розмір моральної шкоди, а також спричинення такої шкоди позивачці, взагалі не надано до суду, і доводи в цій частині позовних вимог ґрунтуються виключно словами. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не подавав, клопотань про перенесення судового засідання не заявляв. Вказане не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При розгляді справи судом установлено, що 09 лютого 2024 року на перехресті вул. Київська та вул. Боголюбова в с.\~Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області о 20:20 год між автомобілем Opel Omega, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобілем Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] , за кермом якого перебувала [PERSON] , відбулася дорожньо-транспортна подія, за результатами якої авто позивачки отримало суттєві механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду від 11 березня 2024 року у справі №\~369/3158/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. У цій справі судом установлено, що [PERSON] здійснив рух на заборонений сигнал світлофора червоного кольору та допустив зіткнення з автомобілями, водії яких їхали з дотриманням ПДР, у тому числі, з автомобілем [PERSON] . Поряд з цим, з матеріалів справи убачається, що автомобіль Opel Omega, д.н.з. [NUMBER] належить Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 01\~серпня 2023\~року. Також, на момент вчинення ДТП [PERSON] проходив військову службу на посаді водія 1 автомобільного відділення 3 автомобільного взводу 4 автомобільної колони Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ, що підтверджується витягом з наказу начальника Центру забезпечення МОУ ГШ ЗСУ (по стройовій частині) від 26\~вересня 2023\~року №\~3. Крім того, судом установлено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля марки Opel Omega, д.н.з. [NUMBER] (станом на 09\~лютого 2024\~року), у встановленому законом порядку була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»). Підтвердженням вказаного факту є роздруківка із офіційного сайту МТСБУ, також схема ДТП від 09\~лютого 2024\~року, на зворотній стороні якого працівником поліції зазначено страховика означеного транспортного засобу. На підставі страхового акту від 29\~лютого 2024\~року №\~240000943804, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодувало [PERSON] шкоду, завданої майну, в розмірі страхової виплати 160\~000,00\~грн. Водночас, з огляду на те, що загальний розмір завданої матеріальної шкоди значно більший та матеріального відшкодування страховою компанією не достатньо для повного відновлення автомобіля, [PERSON] звернулась до суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] , який виконав звіт про оцінку від 10\~квітня 2024\~року №\~3695, відповідно до якого загальна вартість пошкодження автомобіля складає 723\~293,96\~грн. Також, згідно з Висновком експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи у судовій справі №\~369/7754/24, виконаний судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Коваль\~І.\~М. 30\~жовтня 2024\~року №\~3501, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi Q5» д.н.з. [NUMBER] у результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яке сталося 09\~лютого 2024\~року, станом на дату проведення експертизи становить 418\~615,78\~грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q5» д.н.з. [NUMBER] внаслідок пошкодження в ДТП, яке сталося 09\~лютого 2024\~рок, станом на дату проведення експертизи становить 779\~387,99\~грн. Уважаючи, що позивачка має право на відшкодування таких збитків за рахунок стягнення коштів з відповідача, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів, шляхом стягнення різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля і розміром виплаченого страхового відшкодування, що з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, складає 619387,99\~грн. Що стосується позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд вважає за доцільне зазначити таке. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. У постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №\~751/8121/17, від 10 січня 2019 року у справі №\~500/2095/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №\~757/59802/16-ц, від 01 лютого 2018 року у справі №\~126/1439/17 вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано здоров`ю особи. Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018\~року у справі № 426/16825/16-ц сформульовано правовий висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Так, сторонами у цій справі не заперечується той факт, що на момент вчинення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з Центром забезпечення МОУ ГШ ЗСУ, який, у свою чергу на час розгляду справи у суді, є відокремленим підрозділом Головного управління справами МОУ. Отже, суд констатує, що з урахуванням положень ЦК України та правової позиції Верховного Суду саме Головне управління справами МОУ є належним відповідачем у цій справі, з якого підлягає стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що трапилося 09 лютого 2024\~року. Щодо суми, яка підлягає стягненню як матеріальна шкода, суд зазначає наступне. Як доказ на підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди, завданої позивачці та вартості повного відновлення її автомобіля Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] , до матеріалів справи останньою було долучено звіт про оцінку від 10\~квітня 2024\~року №\~3695, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , відповідно до якого загальний розмір відновлення пошкодженого автомобіля, складає 723\~293,96\~грн. Також, під час розгляду цієї справи, представником [PERSON] адвокатом Денисенком\~Є.\~В. було надано до суду Висновок експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи у судовій справі №\~369/7754/24, виконаний судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Коваль\~І.\~М. 30\~жовтня 2024\~року №\~3501. Згідно з цим Висновком вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] у результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яке сталося 09\~лютого 2024\~року, станом на дату проведення експертизи становить 418\~615,78\~грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] внаслідок пошкодження в ДТП, яке сталося 09\~лютого 2024\~року, станом на дату проведення експертизи становить 779\~387,99\~грн. Тобто, як звіт про оцінку від 10\~квітня 2024\~року №\~3695, так і Висновок експерта від 30\~жовтня 2024\~року №\~3501 мають майже однакові розрахунки вартості відновлювального ремонту автомобіля Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] . Водночас, відповідачем не було надано до суду будь-яких інших доказів, які б містили в собі інші розрахунки. При цьому, стверджуючи про невідповідність такої суми, відповідач зазначає лише про те, що експертом було взято до уваги матеріальні показники (ціни, тарифи) відновлення автомобіля не на момент вчинення ДТП, а на момент складення Висновку. Суд не бере до уваги такі доводи і вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому (у тому числі з зв`язку з вчиненням ДТП), визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (постанови від 02 вересня 2019 року у справі №\~545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі №\~754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі №\~206/3219/15-ц). Також, Верховний Суд у своїй постанові від 13\~березня 2018\~року у справі №\~910/9396/17 вказав, що у разі наявності спору щодо розміру заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суду слід виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, якою проводився ремонт автомобіля. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Отже, суд уважає, що судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Коваль\~І.\~М. було правомірно здійснено розрахунок розміру вартості відновлювання майна позивачки, Висновок експерта від 30\~жовтня 2024\~року №\~3501 відповідає вимогам, передбаченим статтею 102 ЦПК України, а тому є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджує розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок ДТП, яка складає 779\~387,99\~грн. Водночас, як убачається з матеріалів справи, позивачці було відшкодовано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» частину вартості цієї шкоди, а саме: 160\~000,00\~грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов у частині вимог про стягнення з Головного управління справами МОУ матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яке вчинено 09\~лютого 2024 року, у розмірі 619\~387,99 грн (779\~387,99 - 160\~000,00) підлягає задоволенню. Поряд з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи Головного управління справами МОУ про те, що позивачкою заявлено позовні вимоги «на майбутнє» і не надано докази відшкодування вартості відновлювального ремонту її автомобіля (договір про надання послуг з відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, заказ-наряди, в підтвердження надання послуг (виконання робіт) акти наданих послуг (виконаних робіт) з належним чином оформленими документами, що підтверджують здійснення оплати надавачам таких послуг (виконавцям робіт). Так, суд зауважує, що чинним законодавством України не встановлено обов`язку потерпілого відновити майно за свій рахунок до моменту звернення до суду з позовом до завдавача матеріальної шкоди про її стягнення. Потерпілий наділений правом звернутися до суду з таким позовом як до фактичного відновлення попереднього стану пошкодженого майна (у цій справі автомобіля Audi Q5, д.н.з. [NUMBER] ), так і після його ремонту. Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат, суд зазначає про таке. У цій справі [PERSON] просить стягнути судові витрати, які включають: послуги з евакуації автомобіля (1260,00\~грн), проведення транспортно-товарознавчої експертизи (19\~000,00\~грн), а також вартість проведених робіт з часткового ремонту автомобіля (6\~703,00\~грн та 1200,00\~грн) і послуги з виконання звіту про оцінку (4\~000,00\~грн). Крім того, [PERSON] просить стягнути з Головного управління справами МОУ витрати на правничу допомогу, на загальну суму 19\~000,00\~грн. Статтею 29 Закону України від 01 липня 2004 року №\~961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №\~961-IV) встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Судом установлено, що послуги з евакуації автомобіля було сплачено позивачкою у розмірі 1260,00\~грн, що підтверджується чеком №\~2083425930, виданим ФОП [PERSON] , а тому такі витрати підлягають поверненню позивачки за рахунок відповідача. Також, на користь [PERSON] підлягають стягненню з відповідача й витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 19\~000,00\~грн, оскільки такі витрати підтверджуються платіжною інструкцією від 22\~жовтня 2024\~року №\~А980-7Р4К-КМ36-12К7. Водночас, суд не вбачає за можливе стягнути на користь [PERSON] вартість проведених робіт з часткового ремонту автомобіля (6\~703,00\~грн та 1200,00\~грн), а також послуги з виконання звіту про оцінку (4\~000,00\~грн), оскільки позивачкою до матеріалів справи на підтвердження цих витрат додано лише акти виконаних робіт та розрахунок послуг без надання відповідного платіжного документа, який свідчив би про сплату цих робіт. Поряд з цим, однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, й витрати на правничу допомогу. Правила, за якими реалізується ця засада судочинства, наведені у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі №\~686/31892/19, у якій, серед іншого, Суд виснував, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат. Також, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: буде надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Верховний Суд також звернув увагу, що відповідно до статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі №\~755/9215/15-ц (постанова від 19\~лютого 2020\~року). Судом установлено, що наявність договірних відносин між адвокатами та [PERSON] у справі, що розглядається, підтверджується ордерами, договорами про надання правничої допомоги, актами виконаних робіт, а також розрахунковими квитанціями. При цьому, суд ураховує, що у матеріалах справи містяться орієнтовні розрахунки витрат на професійну правничу допомогу. Водночас, відповідачем під час розгляду цієї справи не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачкою доведено надання їй послуг адвокатами, тож витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані у розмірі 19\~000,00\~грн шляхом стягнення їх з відповідача, і такий розмір витрат є співмірним по відношенню до ціни позову, часу розгляду цієї справи у суді (кількістю судових засідань), проведеної роботи адвокатами, а також складністю справи. Що стосується позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30\~000,00 грн, суд уважає за доцільне зазначити. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху по дорозі загального користування, що призвело до механічного пошкодження даних транспортних засобів. Тобто, суд враховує, що сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках. Прецедентною практикою ЄСПЛ і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі частини другої статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10\~лютого 2021\~року у справі №\~761/24143/19). У цій справі встановлено протиправність поведінки відповідача, що спричинило пошкодження майна позивача, що, відповідно до положень статті 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Разом із тим суд уважає, що заявлені [PERSON] вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30\~000,00 грн, оцінені нею суб`єктивно і є завищеними. Жодних належних доказів на доведення заявленого розміру моральної шкоди позивачкою надано не було, як і не наведено належного обґрунтування такого розміру шкоди. Доводи про наявність додаткових складнощів у зв`язку з неможливістю керування транспортного засобу довготривалий час не свідчать про безсумнівне завдання їй моральної шкоди саме у розмірі 30\~000,00\~грн. Крім того, аргументи позивачки стосовно перебування її у постійному стані нервового стресу, внаслідок чого вона втратила душевну рівновагу, також не підтверджуються належними доказами. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачці підлягає моральна шкода, завдана в результаті ДТП, у розмірі 5\~000,00\~грн. Суд уважає, що зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивачки щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до її збагачення. З матеріалів справи убачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у сумі 4\~756,00\~грн, що відповідає квитанції від 07\~травня 2024\~року №\~6925-2612-1775-3121, що свідчить про наявність підстав для стягнення цієї суми з відповідача на користь позивачки відповідно до статті 141 ЦПК України. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). На підставі вище викладеного, статтей 22, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, та

Outcome: partial