Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

17 червня 2024 року Пологівська окружна прокуратура Запорізької області в особі першого заступника керівника Харченко В.І. звернулась до суду з позовом, в якому просить припинити громадянину російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,6000 га з кадастровим номером 2325282800:18:001:0175, розташовану на території Молочанської міської ради Пологівського району Запорізької області (раніше-Новомиколаївська сільська рада Токмацького району Запорізької області), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку 02.11.2015 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 769971723252, номер відомостей про речове право 11941905), шляхом її конфіскації (примусового відчуження) на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, а також стягнути кошти, витрачені у 2024 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що громадянин російської федерації [PERSON] після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.2014 року серії НАЕ 604572, посвідченого нотаріусом успадкував 1/2 частку у праві на земельну частку (пай), що знаходиться на території КСП «Дружба» Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області (на теперішній час - Молочанська міська рада Пологівського району Запорізької області), розміром 8,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). У подальшому головою Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області прийнято розпорядження від 16.03.2015 року №58 «Про виділення громадянам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) за межами населеного пункту Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області», відповідно до п.1.1 якого [PERSON] як власнику сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0095795 (1/2 частки) по колишньому КСП «Дружба» за межами населеного пункту Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області виділено земельну часту (пай) (рілля) в натурі (на місцевості). Розпорядженням голови Токмацької районної державної адміністрації від 21.10.2015 № 302 затверджено розмір земельної частки (паю) у фізичних гектарах та передано у власність [PERSON] земельну ділянку за межами населеного пункту Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області - номер поля-ділянки - К ХІ, номер паю на Схемі поділу - 3, площа паю (фізична), рілля - 2,6000 га, кадастровий номер 2324282800:18:001:0175. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] 02.11.2015 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2324282800:18:001:0175 загальною площею 2,6000 га, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Пологівського району Запорізької області (на теперішній час - Молочанська міська рада Пологівського району Запорізької області) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 769971723252, номер запису про речове право 11941905). При цьому, [PERSON] є нерезидентом громадянином російської федерації. Таким чином, [PERSON] , будучи іноземним громадянином, в порушення ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 02.11.2015 року по теперішній час) не виконав обов`язок щодо її відчуження, у зв`язку з чим, згідно ч.ч.2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, право власності на вказану земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Згідно розпорядження Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22) територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним суду міста Запоріжжя. Ухвалою судді від 19 червня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні прокурор та представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення на сайті судової влади. Причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом громадянина російської федерації № [NUMBER] від 23.12.2011 року. Відповідно до наданої інформації з Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 31.10.2023 року, згідно з обліками УДМС України в Запорізькій області [PERSON] , [INFO] з питання документування паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, громадянства України, припинення громадянства України, документування посвідками на тимчасове або постійне проживання не звертався. Статус тимчасово переміщеної особи не має. [PERSON] , [INFO] , який є громадянином російської федерації, є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2325282800:18:001:0175 загальною площею 2,6 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території яка розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, сільська рада Новомиколаївська. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2325282800:18:001:0175 загальною площею 2,6га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області», громадянин російської федерації [PERSON] набув після смерті батька [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №893, виданого 03.11.2014 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М.В., успадкувавши 1/2 частку (пай), що знаходиться на території КСП «Дружба» Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 8,09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0095795, виданого на підставі рішення Токмацької райдержадміністрації від 18 липня 1996 року за №377, та витягу виданого відділом Держземагенства у Токмацькому райони Запорізької області, від 08.09.2014 року № 50. Право власності за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 769971723252, номер відомостей про речове право: 11941905. За змістом ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч.2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Згідно з інформацією наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області від 10.05.2024 року, управління не вживало заходів щодо конфіскації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2325282800:18:001:0175, яка на праві власності належить громадянину російської федерації [PERSON] . Таким чином, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером 2325282800:18:001:0175, наразі перебуває у власності громадянина російської федерації [PERSON] . Проте упродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідач не відчужив її. Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч.5 ст. 22 ЗК України). Суб`єктами права приватної власності на землю, відповідно до ст. 80 ЗК України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч.2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч.3 ст. 81 ЗК України). Проте, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч.4 ст. 81 ЗК України). Відповідно до вимог п.п.«д», «е» ч.1 ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п.«в» ч.1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч.ч.1, 2 ст. 145 ЗК України). Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч.4 ст. 145 ЗК України). За приписами п.10 ч.1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Відповідно до ч.1 ст. 348 ЦК України, встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 513/444/15-ц зроблено висновок, що, якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість (ч.ч.1, 2 ст. 153 ЗК України). Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Крім того, суд також враховує, що згідно з п.п.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Згідно з п.8 вказаного Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч.ч.2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Водночас суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки доданими до позовної заяви доказами підтверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у відповідь на запит прокурора щодо вжиття заходів з усунення вказаного порушення земельного законодавства повідомило, що воно не володіло даною ситуацією, перебуває в простої, обумовленим введенням на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією рф та позбавлене можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права. Крім іншого, суд бере до уваги також доводи прокурора про те, що задоволення позову у цій справі не призведе до порушення прав позивача, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке втручання у право позивача буде законним, буде переслідувати публічний інтерес та буде пропорційним до мети, з якою таке втручання відбудеться. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача [PERSON] існували перешкоди самостійно чи за допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, той факт, що відповідач є громадянином російської федерації, який упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, суд приходить до беззаперечного висновку, що наявні підставі для її конфіскації у власність держави, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі суд розподіляє за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved