Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

26.09.2024 року ТОВ «ФК «Смарт Пей» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що АТ «ПУМБ» Гоцуляк К.В. було укладено кредитний договір №1001304998101 від 06.05.2019 року. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 50000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 0,01% річних, а розмір комісії за користування кредитом 3,99. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед Банком. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 07 травня 2024 р. складала 40076,14 грн., з яких: 12142,4грн. - заборгованість за кредитом; 3,89грн., - заборгованість по процентам, 27929,85 - заборгованість за комісією. Між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено ще один кредитний договір № 1001458574501від 21.11.2019 року. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 29096 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 0,01% річних, а розмір комісії за користування кредитом 3,99%. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед Банком. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 07 травня 2024 р. складала 31699,24 грн., з яких: 7822,24 грн. - заборгованість за кредитом; 1,03 грн., - заборгованість по процентам, 23875,97 - заборгованість за комісією. 08 травня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «ФІНАКО» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №1337, видане 15.03.2018р. Нацкомфінпослуг), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників Банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. В наступному, а саме 16 липня 2024 року, між ТОВ «ФК ФІНАКО» та ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» (ліцензія на діяльність фінансової компанії з правом надання послуг - факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит; переоформлена Національним банком України 27.03.2024р., витяг із Державного реєстру фінансових установ №27-0026/24179 від 28.03.2024р.), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників БАНКУ (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до Відповідача. Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості Відповідача станом на дату укладання Договору факторингу склала : - за Кредитним договором 1001304998101 - 40076,14 грн., з яких: 12142,4 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3,89 грн. - сума заборгованості за відсотками, 27929,85 - сума заборгованості за комісією - за Кредитним договором 1001458574501 - 31699,24 грн., з яких: 7822,24 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1,03 грн. - сума заборгованості за відсотками, 23875,97 - сума заборгованості за комісією Вказана сума боргу була нарахована Банком та не змінювалась з дати відступлення права вимоги за договором цесії від 08.05.2024 року. Позивач направив Відповідачу письмову вимогу (Повідомлення) від 22.07.2024 року за адресою, яку він зазначив при отриманні кредиту, однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідачем погашена не була. Проте, Відповідач належним чином не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 07.05.2024 року в нього виникла заборгованість перед Банком, в сумі 40 076,14 грн. за Кредитним договором №1001304998101 від 06.05.2019 року та 31 699,24 грн. за Кредитним договором №1001458574501 від 21.11.2019 року. Відповідно до автоматизованої системи документообігу від 26.09.2024 року цивільну справу було розподілено судді Панченко О.М. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 27.09.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.11.2024 року через «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи. 31.01.2025 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Бень В.Е. через «Електронний суд» надійшли пояснення по справі у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а у разі якщо судом буде встановлена відсутність підстав для відмови просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. 03.02.2025 року на адресу суду через «Електроннйи суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких зазначає, що зменшення тіла кредиту на суму сплаченої комісії як зазначалося Відповідачкою є неправомірною вимогою. Щодо розстрочення виконання рішення, то вважає, що Відповідачкою не подано жодного документу, який відображає інформацію про її доходи та майновий стан, а отже вважає заяву про розстрочення виконання рішення - необґрунтованою. У зв`язку з вищевикладеним просить задовольнити позов у повному обсязі, а у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення та стягнення витрат на правничу допомогу відповідача - відмовити. 13.02.2025 року до суду від Відповідачки по справі надійшла заява в якій просить долучити копії документів до заяви про відтермінування боргу, а саме: копію свідоцтва про багатодітність, копію свідоцтва про інвалідність, а також медичний сертифікат. 20.02.2025 від представника відповідача по справі - адвоката Бень В.Е. через «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів про понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання були повідомленні належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до наступних висновків. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 06.05.2019 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001304998101, відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 50 000 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 0,01 % річних, комісія за користування кредитом становить 3,99 %, строк користування становить 24 місяці. 21.11.2019 між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001458574501, відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 29 096 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 0,01 % річних, комісія за користування кредитом становить 3,99 %, строк користування становить 24 місяці. 08 травня 2021 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «ФІНАКО» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №1337, видане 15.03.2018р. Нацкомфінпослуг), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників БАНКУ, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. В наступному, а саме 16 липня 2024 року, між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАКО» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» (ліцензія на діяльність фінансової компанії з правом надання послуг - факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит; переоформлена Національним банком України 27.03.2024р., витяг із Державного реєстру фінансових установ №27-0026/24179 від 28.03.2024р.), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників БАНКУ (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до Відповідача. 22.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» було пред`явлено письмову вимогу (повідомлення) до відповідача про наявність заборгованості Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч.1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач на момент звернення із позовною заявою, заборгував перед позивачем борг за Кредитним договором №1001304998101 - 40076,14 грн., з яких: 12142,4 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3,89 грн. - сума заборгованості за відсотками, 27929,85 - сума заборгованості за комісією; - за Кредитним договором 1001458574501 - 31699,24 грн., з яких: 7822,24 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1,03 грн. - сума заборгованості за відсотками, 23875,97 - сума заборгованості за комісією. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.». Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.». ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції). Будь-яких конкретних правових, беззаперечних і допустимих доказів про повне або часткове спростування позовних вимог суду не надано. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.». Суд вважає неправомірним нарахування платежів, які споживач має сплатити на користь кредитодавця за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, а тому, нарахована позивачем комісія за Кредитним договором № 1001304998101 в сумі 27 929 грн. 85 коп. та за Кредитним договором №1001458574501 в сумі 23 875 грн. 97 коп. є супутніми послугами, що супроводжує кредит і її компенсація за рахунок відповідача є незаконною. Тому, позовні вимоги про стягнення комісії за Кредитним договором № 1001304998101 в сумі 27 929 грн. 85 коп. та за Кредитним договором №1001458574501 в сумі 23 875 грн. 97 коп. є безпідставними. Враховуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 1001304998101 в загальній сумі 12 146 грн. 29 коп. та за Кредитним договором №1001458574501 в загальній сумі 7 823,27 грн. З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Щодо вимоги відповідачки про розстрочку виконання рішення суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 267 ЦПК України, Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Частина 3 ст. 435 ЦПК України, передбачає, що підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Разом з тим, Відповідачем не подано жодного документу який відображає інформацію про її доходи та майновий стан - інформацію про розмір доходів за минулий рік, інформацію про наявність нерухомого майна, автомобільного транспорту тощо. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду. Щодо розподілу судових витрат. Відповідач просить стягнути із Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження надання правової допомоги представником відповідача надано: Акт про надання послуг з правничої допомоги від 31.01.2025 року; Договір про надання правничої допомоги від 30.01.2025 року; квитанція до платіжної інструкції №5 від 20.02.2025 року у розмірі 10 000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено на 27,82%, а відповідно Відповідача на 72,18 %, то з Позивача на користь Відповідача підлягає стягненню документально підтвердженні понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі - 7 218 грн. Враховуючи, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесений позивачем судовий збір в розмірі 673,97 грн. (19 969,56*2 422,40/71 775,38). Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial