Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

23.12.2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.12.2024 року і до повноліття дитини, також позивачка просить покласти на відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 28.07.2017 року сторони у справі зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2024 року у справі №755/13987/24. Від шлюбу колишнє подружжя має спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою і дівчинці повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивачка не має можливості самостійно забезпечити належний рівень утримання дитини, оскільки після припинення шлюбних відносин позивачка із дитиною були вимушені виїхати з квартири, у якій проживали разом з відповідачем і з серпня 2024 року позивачка вимушена винаймати квартиру, сплачувати орендну плату та комунальні послуги. Батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у розмірі частини від своїх доходів. Відповідач інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, має у власності дів квартири, він є працездатною особою, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє відповідачу працювати та сплачувати аліменти. Ухвалою суду від 06.01.2025 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 21.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково починаючи з дати прийняття судового рішення та відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу. Позивачка не надає доказів тому, що дитина проживає лише з нею та перебуває на її повному утриманні. На теперішній час відсутнє судове рішення або рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Не зазначене в чому полягає утримання позивачкою дитини та відсутні докази самоусунення відповідача від обов`язку утримувати дитину. З серпня 2024 року дитина 1-2 рази на тиждень проживає з відповідачем, у цей час відповідач відводить дитину до садочка, постійно забирає доньку з садочку, проводить з нею час, відводить на заняття. Дитина має можливість жити з відповідачем, для цього створені всі умови, але позивачка наполягала, що дитина повинна жити тільки з нею. Відповідач зазначає, що здійснює у добровільному порядку утримання дитини. Відповідач має у власності 2 квартири, які отримав у спадок від батьків, одна з яких належить сестрі відповідача, яка з об`єктивних причин не мала можливості оформити свої спадкові права. Відповідач має вроджене хронічне захворювання, потребує постійного лікування та оперативного втручання. Цю хворобу успадкувала і дитина, але в контрольованій формі. Водночас відповідач вказує, що стан його здоров`я не впливає на здатність працювати, приймати участь в житті доньки, він працевлаштований та має стабільну заробітну плату. Стосовно вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн., останній зазначає, що до позовної заяви додано лише договір та акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому відсутній детальний опис вартості послуг, крім того, дана категорія справ не відноситься до складних справ. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі зареєстрували шлюб 28.07.2017 року, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2024 року у справі №755/13987/24 (а.с. 4-7). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітньої дитини, суд враховує працездатний вік платника аліментів, посилання відповідача на те, що стан його здоров`я дозволяє йому працювати і він отримує стабільний дохід, відсутність посилань з боку відповідача на наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. Також суд ураховує визнання відповідачем наявності у нього праві власності нерухомого майна. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України суду не доводились. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, за твердженням відповідача його стан здоров`я не впливає на його можливість працювати, він отримує стабільний дохід, відтак може надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено і ураховуючи все вище зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від запропонованого позивачем розміру аліментів, який відповідає положенням ч. 5 ст. 183 СК України, тобто становить 1/4 частину від всіх доходів платника аліментів на утримання однієї дитини. Стосовно посилань відповідача суд зазначає, що проживання дитини разом з ним 1-2 рази на тиждень не вказує на те, що дитина проживає разом із ним на постійні основі, а наявність рішення суду або рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини не є необхідною умовою для вирішення питання про стягнення аліментів. Дитина має право отримувати від батька, який проживає окремо, матеріальне утримання. Аліменти є власністю самої дитини і суд діє виходячи з забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позов подано до суду 23.12.2024 року, саме з цієї дати позивачка має право на стягнення аліментів. Оскільки закон визначає момент стягнення аліментів саме від дати звернення до суду, відсутні підстави для задоволення вимог відповідача про стягнення аліментів з дати ухвалення судового рішення. Разом з цим, якщо починаючи з 23.12.2024 року відповідач в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання своєї дитини, питання обрахунку аліментних сплат у такому випадку є повноваженням виконавця, який здійснює виконання рішення суду про стягнення аліментів. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі вимоги позивачки підлягають задоволенню, ураховуючи наступне. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави . 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як убачається з матеріалів справи, 03.12.2024 року між позивачкою та адвокатом Миколенко Л.В. був укладений договір про надання правничої допомоги №03-12/24, за яким сторони домовились, зокрема, про те, що оплата за надання професійної правничої допомоги щодо стягнення аліментів на дитину, а саме: консультування, підготовка документів, складання та оформлення позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, становить 6000,00 грн. 06.12.2024 року сторони договору про надання правничої допомоги №03-12/24 підписали акт приймання виконаних робіт, за яким сторони підтвердили надання адвокатом та прийняття позивачкою послуг у формі консультування щодо обрання форми стягнення аліментів на дитину, підготовки документів для позовної заяви, складання та оформлення позовної заяви про стягнення аліментів. Позивачка підтвердила, що послуги надані в повному обсязі та належної якості. Також сторони засвідчили, що вартість послуг, вказаних у акті становить 6000,00 грн. Отже, наявними у матеріалах справи письмовими доказами належним чином підтверджується надання позивачці послуг з професійної правничої допомоги у справі щодо стягнення аліментів на утримання дитини та розмір витрат позивачки на таку допомогу. Разом з цим, ураховуючи наявність заперечень відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд погоджується з посиланнями останнього на те, що ця справа про стягнення аліментів не є складною, не викликає необхідності проведення великого об`єму роботи, відтак вартість послуг адвоката з приводу консультування, підготовки та подачі до суду позову про стягнення аліментів на 1 дитину у розмірі частки від доходів відповідача в сумі 6000,00 грн., є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved