Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Костюшок П.М. звернувся до суду засобами поштового зв`язку з указаним позовом, отриманим судом 03.01.2025, та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики № 2767356 у загальному розмірі 36283,13 грн, а також витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що між товариством із обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі по тексту ТОВ «1 БАНК») та [PERSON] 10.02.2024 укладено договір позики № 2767356, за яким позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити проценти. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно Закону України «Про електронну комерцію». Між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників. Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до відповідача, вказаного в реєстрі боржників, зокрема за договором позики від 10.02.2024 № 2767356, у загальному розмірі 36283,13 грн, із яких: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 10400,00 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 25883,13 грн. Із моменту отримання позивачем права вимоги відповідачу не нараховувалися жодні штрафні санкції, однак відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ». Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача [PERSON] 26.02.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що факт укладання відповідачем договору позики № 2767356 не оспорюється, однак він не погоджується із сумою заборгованості за відсотками, які мали нараховуватися протягом строку дії договору 27 днів за обумовленою відсотковою ставкою 0,88%, що з урахуванням розміру позики складає 2494,80 грн (10500,00 грн сума позики х 0,88% відсоткова ставка / 100% х 27 днів). Отже загальний розмір заборгованості відповідача становить 12994,80 грн, із яких 10500,00 грн - заборгованість за основним боргом та 2494,80 грн заборгованість за відсотками. Представником позивача в тексті позову заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, до суду не з`явилися, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, суд вважає за можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів за відсутністю сторін та їх представників, що не суперечить ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та сторонами визнано, що між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] 10.02.2024 укладено договір позики № 2767356, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника [NUMBER] , зазначений ним у договорі, у розмірі 10500,00 грн строком на 27 днів, до 08.03.2024, із застосуванням денної процентної ставки 0,88%, що діє протягом строку дії договору, та процентної ставки за понадстрокове користування позикою 2,5% у день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1658,49%, орієнтовна загальна вартість позики 12980,63 грн (а.с.5-7). Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у пунктах 21, 22, 23, 24 договору. У додатку № 1 до договору міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, де сума платежу за розрахунковий період складає 10500,00 грн, проценти за користування кредитом 2480,63 грн (а.с.8). Факт укладення в електронному вигляді договору №2767356 підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає. Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання договору позики у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «1 БАНК» виникло зобов`язання щодо надання коштів у позику, а у відповідача виникло зобов`язання з їх повернення. У пункті 4 договору визначено, що сторони відповідно до ст. 1048 ЦК України домовилися про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики у останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена пп.2.3 п. 2 договору. Проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором. Тобто сторонами погоджено, що після спливу строку повернення позики 27 днів, у випадку невиконання позичальником обов`язку з повернення позики, він має право користуватися позикою протягом 90 календарних днів без застосування штрафних санкцій з нарахуванням відсотків за базовою процентною ставкою, визначеною договором. Отже, у період 27 дні з 10.02.2024 по 08.03.2024 відповідачу нараховувалися відсотки за узгодженою денною процентною ставкою за програмою лояльності 0,88%, що становить 92,40 грн від суми кредиту (10500 грн х 0,88% / 100), відповідно до п. 2 договору. Після закінчення первісного строку кредитування, з 09.03.2024 відповідачу продовжено строк користування позикою на 90 днів, тобто до 07.06.2024, із застосуванням базової процентної ставки 2,5%, що становить 262,50 грн в день (10500 грн х 2,5% / 100), відповідно до п. 4 договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Пунктом 5.5 договору позики від 10.02.2024 № 2767356 визначено, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором, залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. Між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21, та додаткові угоди №2 від 28.07.2021, №30 від 24.06.2024 до нього, яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с.9-12). Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників від 24.06.2024 та витягу з реєстру боржників від 24.06.2024 № 26 до договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, право вимоги за договором позики від 10.02.2024 № 2767356, укладеним ТОВ «1 БАНК» із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 36283,13 грн, із яких 10400,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 25883,13 грн заборгованість за відсотками (а.с.13, 14). Позивачем за період з 24.06.2024 (передання прав вимоги) по 03.01.2025 (дату звернення до суду) відсотки та штрафні санкції відповідачеві не нараховано. Однак, [PERSON] заборгованість за договором позики не погашав (а.с.15). За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відзиві представник відповідача зазначає, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме розмір заборгованості за основним боргом 10500,00 грн та розмір заборгованості по відсоткам, нарахованим за 27 днів за програмою лояльності 2494,80 грн. Однак, матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів виконання ним зобов`язання із своєчасного повернення основної суми позики, що стало наслідком продовження строку користування позикою відповідно до п. 4 договору із застосуванням базової процентної ставки 2,5%, оскільки [PERSON] продовжив користування позикою після закінчення періоду лояльності. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання з повернення коштів, отриманих у позику, та сплатити процентів у строки передбачені договором позики, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 3028,00 грн, у рахунок відшкодування судового збору (а.с.4).

Outcome: approved