Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Заявниця звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області в порядку окремого провадження із клопотанням про продовження строку дії\~рішення про\~визнання фізичної\~особи недієздатноюстосовно [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви заявниця вказала, що рішенням Андрушівського районного суду від 30.12.2021 року №272/626/21 її доньку [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною, та над останньою встановлено опіку та призначено заявницю її опікуном, визначено строк дії рішення 2 роки. Громадянка [PERSON] і надалі страждає стійким психічним розладом у вигляді органічного маячного (шизофреноподібного) розладу, що відповідає шифру F 06.2 МКХ-10, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому існує необхідність в продовження строку дії рішення про визнання громадянку [PERSON] недієздатною. Враховуючи викладене заявниця просить визнати [PERSON] недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном. Заявниця та її представник у судове засідання не з`явились, представник заявниці надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність заявниці, просить прийняти до уваги висновок судово психіатричної експертизи. Представник особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні заяви. Особа, що до якої розглядається справа [PERSON] в судове засідання не з`явилась надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення заяви просила відмовити. Представник заінтересованої особи, орган опіки та піклування Андрушівської міської ради, у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, щодо задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами\~ЦК України\~та\~ЦПК України. Стаття 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється\~ЦПК України. Відповідно до статті 239ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Рішенням Андрушівського районного суду від 30.12.2021 року №272/626/21 [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною, та над нею встановлено опіку та призначено [PERSON] її опікуном, визначено строк дії рішення 2 роки (а.с.2). Згідно висновку судово - психіатричної експертизи №163-2024 [PERSON] , на даний час не виявляє ознак стійкого, хронічного психічного розладу, який позбавляв би її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. [PERSON] на даний час страждає на органічний розлад особистості судинниого генезу з перенесиними психотичними епізодами в наявності (F 07.8). Виявлені у [PERSON] на даний час розлади психіки істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] за своїм психічним станом може брати участь в судовому засіданні та надавати пояснення по суті справи (а.с.32-34). Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в\~Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним. Виходячи з висновку судово - психіатричної експертизи №163-2024, відсутні підстави для визнання [PERSON] недієздатною, оскільки виявлені на даний час розлади психіки істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява про визнання особи недієздатною задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed