Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач ТОВ "Кошельок" (далі - ТОВ "Кошельок") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 29.11.2021 між [PERSON] та ТОВ "Кошельок" було укладено договір № 3448911040-531285 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, за чякими відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених в договорі. Позивач вказує, що відповідачка умов договору належним чином не виконала свої зобов`язання, не повернула кредит та не сплатила відсотки у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у останньої утворилася заборгованість у розмірі 41780,52 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту 8000,00 грн, заборгованості за відсотками за користування позикою 19272,00 грн, інфляційнів збитки за період з 24.03.2022 по 15.01.2025 - 12204,22 грн, 3 % річних за період з 24.03.2022 по 15.01.2025 - 2304,30 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 05.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачці 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву. Судове засідання призначено на 11.03.2025. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Представник позивача ТОВ "Кошельок" належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду до суду не з`явився. В позовній заяві просив розгляд даної справи проводити без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 5). Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення ухвали суду та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання. Судову повістку отримала особисто 10.02.2025 (а.с. 45). Відзиву або будь-яких інших документів на спростування доводів позивача не подала, у судове засідання 11.03.2025 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань до суду не направила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 11.03.2025 вирішено здійснити заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29.11.2021 між [PERSON] та ТОВ "Кошельок" було укладено договір № 3448911040-531285 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, за якими відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених в договорі. У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про споживче кредитування" був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створений згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи а електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор 3708 для підписання кредитного договору № 3448911040-531285 від 29.11.2021 шляхом направлення позичальнику на номер телефону [NUMBER] електронного смс-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Кошельок" взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах. Сума кредиту становить 8000,00 грн. Початковий строк кредитування становить 26 днів. Процентна ставка: дисконтна процентна ставка в день - 0,99%, річна дисконтна відсоткова ставка - 361,35 %, процентна ставка в день - 2,2 %, річна відсоткова ставка 803,00 %. Тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою сторін). Загальні витрати за кредитом 3433,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 11433,00 грн. Реально річна процентна ставка 603 %. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 2,2 % в день з першого дня прострочення зобов`язання (а.с. 9-15, 16). Відповідно до листа ЦВ ПАТ "МТБ Банк" у м. Києві від 09.01.2025 № 04/642-04/143 останнє підтвердило, що грошова операція була успішно проведена через систему xPAY та зараховано на картку номер [NUMBER] 8000,00 грн. ID транзакції [NUMBER] . ID кредита [NUMBER] . ID заявки на кредит 531285 (а.с. 20, 21). Відповідачка [PERSON] підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїх правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів. Пунктом 3.6 кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах визначених п.п. 37, 3.8. Згідно п.п. 3.6, 3.7 кредитного договору, строк користування кредитними коштами було подовжено на 90 днів, тобто з 25.12.2021 по 24.03.2022 за ставкою 2,2 % на добу. Так, на момент подання позовної заяви до суду у відповідачки виникла заборгованість зі сплати кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 27272,00 грн (8000,00 грн тіло кредиту+3432,00 грн відсотки за початковий строк користування позикою+15840,00 відсотки за продовжений строк користування позикою). Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову ТОВ "Кошельок" до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідачкою не виконано зобов`язання за електронним кредитним договором № 3448911040-531285 від 29.11.2021, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню в розмірі суми заборгованості за кредитом - 8 000,00 грн та суми заборгованості за відсотками - 19272,00 грн, а всього на загальну суму 27272,00 грн. Щодо розрахунку інфляційних збитків та 3 % річних, згідно зі ст. 625 ЦК України. Загальна сума боргу згідно договору № 3448911040-531285 від 29.11.2021 станом на 24.03.2022 становить 27272,00 грн. Період розрахунку інфляційних нарахувань та 3 % річних з 24.03.2022 по 15.01.2025. Розрахунок інфляційних збитків за період з 24.03.2022 по 15.01.2025 з сумою боргу 27272,00 грн становить 12204,22 грн. Розрахунок 3 % річних, згідно ст. 625 ЦК України за період з 24.03.2022 по 15.01.2025 з сумою боргу 27272,00 грн становить 2304,30 грн (а.с. 19). Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідачки з 24.03.2022 по 15.01.2025. Суд вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо нарахування такої суми, такою що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1581,21 грн (2422,40 грн х 27272,00 грн /41780,52 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial