Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Охоронне агентство «Антарес», у якому просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2023 та січень 2024 років, а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні його з роботи 31.01.2024 за угодою сторін трудового договору. Зазначає, що відповідно до виданої йому довідки (без номера) від 09.02.2024 відповідач у справі заборгував йому 15\~893,10 грн. заробітної плати. Оскільки відповідач, грубо порушуючи вимоги ст. 117 КЗпП України, не провів із ним повний розрахунок в день звільнення, роботодавець повинен виплатити середній заробіток за затримку такого розрахунку в загальній сумі 65\~383,50 грн за період з 01.02.2024 до 31.07.2024. Ухвалою суду від 03.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з примірником позовної заяви з доданими матеріалами надіслана судом відповідачу за адресою, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте відповідна поштова кореспонденція повернулася до суду через закінчення терміну її зберігання. З цього приводу суд зазначає, що надіслання кореспонденції за адресою місцезнаходження юридичної особи, що вказана у відповідному державному реєстрі, та її неотримання адресатом, покладає на зазначену особу відповідальність за настання усіх негативних наслідків (див. постанову Верховного Суду у справі № 640/8096/19 від 23.09.2021, № 120/7318/21 від 04.08.2023 та інші). Таким чином, суд, враховуючи вимоги п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача, якого належним чином та спосіб повідомлено про дату, час і місце судового засідання. У визначений судом процесуальний строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. В судовому засіданні 10.03.2025 [PERSON] наполягав на повному задоволенні своїх вимог, посилаючись на підстави, що викладені у позовній заяві. В останнє засідання позивач не з`явився, просив проводити судовий розгляд без його участі. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази суд дійшов до таких висновків. Установлено на підставі записів у трудовій книжці, що [PERSON] працював охоронником патрульної групи відділу охорони управління охорони в м. Калуші ТОВ «Охоронне агентство «Антарес» у період часу з 24.07.2016 до 31.01.2024, тобто до звільнення позивача з роботи за угодою сторін трудового договору (а.с.10) Згідно з довідкою від 09.02.2024, яка підписана тимчасовим виконувачем обов`язків генерального директора та головним бухгалтером відповідача, загальна сума боргу ТОВ «Охоронне агентство «Антарес» перед [PERSON] по заробітній платі складає 15893,10 грн. 14.01.2025 позивач надіслав колишньому роботодавцю вимогу, оформлену у вигляді заяви, про необхідність погашення заборгованості з виплати заробітної плати, однак жодних заходів на день розгляду справи з боку останнього не вжито (а.с.11-12) Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору [PERSON] нараховано у листопаді 2023 року 9\~442,38 грн. заробітної плати, у грудні цього ж року 10637,49 грн., що відповідає даним, які наведені у копіях письмових роздруківок ТОВ «Охоронне агентство «Антарес». При звільненні з роботи працівнику нараховано 3111,68 грн. грошової компенсації за невикористану відпустку, 199,39 грн. доплати за роботу в нічний час, 1988,00 грн. одноразової винагороди, 2717,52 грн. та 4\~481,88 грн. основної і додаткової заробітної плати за фактично відпрацьовані зміни, тобто за 169 робочих годин (а.с.9,13-14). При вирішенні цього спору суд виходить із того, що відповідно до приписів ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний при звільненні працівника з роботи (у день звільнення) провести з працівником повний розрахунок. При цьому, непроведення з вини роботодавця своєчасного і повного рохрахунку зі звільненим працівником є підставою для відповідальності такого роботодавця, який має виплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 у справі №1-5/2022 невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Відповідно до чинної на дату виникнення спірних правовідносин редакції ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті Кодексу. У свою чергу, редакція ч.2 відповідної статті Кодексу встановлює імперативно, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні тримісячний строк обчислюється з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116 КЗпП України). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відтак, роботодавець зобов`язаний виплатити звільненому працівнику в день звільнення (або наступного дня після отримання вимоги про розрахунок, якщо працівника не було на роботі в день його звільнення) не лише нараховані при звільненні грошові кошти (наприклад, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки), але й усі інші, навіть раніше нараховані, але не виплачені суми (заборговану заробітну плату, добові тощо). Що стосується зазначеного у відповідній частині статті Кодексу обов`язку роботодавця про письмове повідомлення працівника, то зазначене повідомлення повинно містити відомості про нараховані і виплачені саме при звільненні кошти із зазначенням детальних відомостей щодо кожної з виплат. Суд відзначає, що роботодавець зобов`язаний здійснити вказане у попередньому абзаці цього рішення письмове повідомлення працівника виключно у день проведення фактичної виплати нарахованих при звільненні сум. Письмове повідомлення про нараховані при звільненні працівнику суми без їхньої виплати не може вважатися належним виконанням роботодавцем свого обов`язку згідно з вимогами закону, а, отже, й вважатися початком відліку передбаченого у законі тримісячного строку для звернення до суду з позовом. В абз.6 п.2.2. наведеного вище рішення Конституційного Суду України також зазначено, що у трудових спорах про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи перебіг визначеного законом тримісячного строку для звернення працівника до суду розпочинається з дня проведення фактичного повного розрахунку зі звільненим з роботи працівником. Водночас, і невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, яке, на переконання суду, припиняється лише у разі проведення повного розрахунку. У цій справі до спірних правовідносин мають застосуватися положення ч.2 ст.116 КЗпП України, адже саме при звільненні [PERSON] нараховано грошову компенсацію за невикористану відпустку та інші платежі, які досі не виплачені. Разом з тим, відповідач у день звільнення з роботи [PERSON] не виплатив працівнику й раніше нараховану заробітну плату за грудень 2023 року. Отже, за відсутності проведеного відповідачем повного розрахунку з [PERSON] у день звільнення з роботи останнього, недотримання відповідачем положень ч.1 ст.116 КЗпП України, строки звернення до суду з вимогами про стягнення нарахованих, але не виплачених сум заробітної плати, у тому числі нарахованих при звільненні коштів, а також середнього заробітку за затримку розрахунку, позивачем дотримані. З наведених позивачем розрахунків вбачається, що обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденний заробіток в сумі 502,95 грн. (10637,49+12498,47, з відношенням отриманої суми до кількості робочих днів в розрахунковому періоді) дозволяє стягнути з ТОВ «Охоронне агентство «Антарес» 65\~383,50 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи [PERSON] за період часу з 01.02.2024 до 31.07.2024. Водночас, з огляду на викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 (справа №761/9584/15-ц) правовий висновок, зважаючи на очевидну непропорційність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із розміром заборгованої заробітної плати [PERSON] , бездіяльності позивача упродовж тривалого часу щодо повернення заборгованих колишнім роботодавцем коштів, враховуючи критерії розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити до стягнення з відповідача нараховану суму відповідного середнього заробітку до 15 тис. грн. Таким чином, позовні вимоги у цій справі необхідно задовольнити частково, стягнувши з ТОВ «Охоронне агентство «Антарес» на користь [PERSON] 15 893,10 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також 15\~000,0 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи за вказаний позивачем період. Витрати позивача на сплату судового збору за його вимогою про стягнення сум середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи на підставі ст.141 ЦПК України необхідно покласти на відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial