Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовом у якому просить суд стягнути з [PERSON] (далі Відповідач) грошові кошти за договором позики у сумі 10\~000 доларів США. В обґрунтування позову Позивач зазначила, що 10.06.2024 між нею та Відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого, Відповідач прийняв у борг від Позивача грошові кошти у сумі 10\~000, 00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 01.09.2024, що підтверджується власноруч написаною ним борговою розпискою від 10.06.2024. В обумовлений сторонами строк останній кошти не повернув та ухиляється від виконання договірних обов`язків, ігнорує будь-які контакти з Позивачем, тому Позивач змушена звертатись до суду. Процесуальні дії. До Іванківського районного суду Київської області за підсудністю з Вишгородського районного суду Київської області надійшла цивільна справа № 363/5492/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. 28.11.2024 ухвалою суду позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано п`ятиденний термін з моменту отримання даної ухвали на усунення недоліків заяви, які зазначені в ухвалі суду. 20.12.2024 позивач, через канцелярію, звернулась до суду із заявою про усунення недоліків. 25.12.2024 ухвалою суду Іванківського районного суду Київської області справу відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.02.2025, яке відкладено на 25.02.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. 25.02.2025 ухвалою суду у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 11.03.2025. Позиції сторін. У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлений вчасно, належним чином, шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень за місцем реєстрації: [ADDRESS] , які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом направлення смс-повідомлень на особистий номер телефону, зазначений у позовній заяві, текст яких доставлено 06.01.2025, 11.02.2025 та 26.02.2025. Крім того, щодо проведення 25.02.2025 підготовчого судового засідання у вказаній справі, відповідач повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Проте, відповідач до суду не з`явився, відзиву не надав, із заявами та клопотаннями про відкладання судового засідання до суду не звертався. Враховуючи, що відповідач про проведення судового засідання повідомлений вчасно, належним чином, проте у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, із заявами та клопотаннями про відкладення не звертався, суд приймає рішення провести судове засідання у справі, що розглядається без участі Відповідача. Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши Позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Встановлені судом обставини та застосовані норми права. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи Відповідач, [PERSON] , 10.06.2024 власноруч написав розписку, в якій зазначив, що отримав від Позивача, [PERSON] , 10 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.09.2024, що підтверджується оригіналом розписки від 10.06.2024, долученою до матеріалів справи /а.с.30, 31/. Відповідач у встановлений строк кошти не повернув, від будь-яких контактів з Позивачкою ухиляється. Добровільно у позасудовому порядку спір не вирішено. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 1 ЦПК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (на яку послався суд апеляційної інстанції), від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. Дослідивши борговий документ, проаналізувавши його форму, зміст і правову природу, суд вважає, що він підтверджує наявність боргового зобов`язання та по своїй природі дана розписка є договором позики грошових коштів. Такий борговий документ є достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання Відповідачем коштів. Як видно з пояснень Позивача, дані кошти не були їй повернуті в обумовлений строк, від будь-яких контактів Відповідач ухиляється. З огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, сума боргу не підлягає переведенню до гривневого еквіваленту, адже борг має бути повернутий у тій валюті, в якій була надана позика. Так, як валютою договору були долари США, суд вбачає за необхідне стягнути з Відповідача заборгованість у доларах США. Також, Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 11 вересня 2024 по справі 500/5194/16, констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного Позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що Відповідач не спростував їх в ході судового розгляду, не заперечив факту складання такої розписки, а також передачі її Позивачу, суд доходить до висновку, що даний спір підлягає задоволенню та з Відповідача на користь Позивача слід стягнути грошові кошти за договором позики у розмірі 10 000 доларів США. Судовий збір. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4 123,00 грн.

Outcome: approved