Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 18.08.2023р. в розмірі 13 300 доларів США, що еквівалентно в сумі 53 8040,86 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5380,41 грн та витрати на правову допомогу в сумі 8000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.08.2023р. між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав у власність 13 300 доларів США, що еквівалентно в сумі 53 8040,86 грн, зі строком повернення зазначеної суми до 01.09.2023р.. На підтвердження укладення договору та його умов відповідач надав позивачу розписку від 18.08.2023р., за змістом якої відповідач підтверджує, що отримав від позивача грошову суму в розмірі 13 300 000 доларів США зі строком повернення зазначеної суми до 01.09.2023р.. Отриману суму відповідач зобов`язується повернути відповідно до умов укладеного договору. Станом, на час подання позову до суду, відповідач не повернув борг у розмірі 13 300 доларів США. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.07.2024р. на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 18.08.2023р. в розмірі 10\~000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 410980,00 гривень. Дана заява про зміну вимог прийнята судом. Представник позивача, надав суду заяву, відповідно до якої просив задовольнити змінені позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Оскільки відповідача повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за його відсутність в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на відповідача. Відповідно до п. 4 ст. 223 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення представникам позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. 18.08.2023р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у власність кошти та зобов`язується повернути грошову суму укладеним договором 13 300 доларів США, зі строком повернення зазначеної суми до 01.09.2023р.. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Відповідно до норм ст. 1046 та 1049 ЦК України Велика Палата Верховного Суду вказала, що укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми як в іноземній валюті, так в національній валюті України Оригінал боргової розписки від 18.08.2023р. про отримання грошової суми на умовах договору позики надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Оскільки письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику саме у іноземній валюті, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 10\~000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 410980,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім цього, суд враховує загальний обсяг наданих адвокатом послуг, рівень складності справи, виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з урахуванням обумовленої договором №094 від 26.06.2024 року вартості послуг адвоката, визначеної суми вартості послуг по даній справі у попередньому розрахунку судових витрат та фактичної сплати цієї суми позивачем відповідно до квитанції про сплату грошових коштів №035/2024 від 01.07.2024 в сумі 8000 грн., з відповідача на користь позивача на підставі ст. 137 ЦПК України слід стягнути вказану суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.. На підставі викладеного і

Outcome: approved