Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк Приватбанк», [PERSON] , в якому просить визнати припиненою поруку відповідно до договору поруки від 30 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний банк Приватбанк» в забезпечення кредитного договору МКL6GA0000000021 від 30 липня 2008 щодо зобов`язання [PERSON] за цим договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є AT КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30 липня 2008 р. уклали кредитний договір MKL6GA0000000021 та 21 жовтня 2013 року уклали додаткову угоду № 1 до цього кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором MKL6GA0000000021 від 30 липня 2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Позивач посилається на ч.1 ст. 553 ЦК України та зазначає, що пунктом 11 договору поруки від 30 липня 2008 року, укладеного банком із [PERSON] , передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Крім того позивач посилається на приписи ч.1 ст. 559 ЦК України та вказує, що умови договору поруки не містять згоди поручителя на зміну договору щодо основного зобов`язання, тому, відповідно до приписів абз. З 3 ч.З ст. 202 ЦК України, Кредитор повинен був, при укладенні з боржником [PERSON] додаткової угоди № 1 від 21 жовтня 2013 р. до кредитного договору , узгодити внесення цих змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. Пунктом 13 договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. [PERSON] , як поручитель за кредитним договором [PERSON] своєї ні усної, ні письмової згоди на збільшення обсягу кредитного зобов`язання за рахунок встановлення ставки 0,12 % річних за користування кредитом ,що за час дії кредитного договору становить 10540 дол. США зменшення строку повернення кредиту з 120 днів до 30 днів, на визначення розміру штрафу за невиконання умов договору у сумі 66 847,97 дол. США, а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності, не надавав і про такі зміни повідомлений не був. Встановлення договором положень, що порука діє до повного припинення зобов`язання боржника не свідчить про зміну сторонами строку дії договору поруки. У кредитному договорі від 30 липня 2008 року MKL6GA0000000021 сторони погодили строк дії кредитного договору - до 28 липня 2028 р. Кредитним договором також передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошті (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Пунктом 7.1.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п.7.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів строк повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі ), вважається таким, що настав і боржник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі на 121 календарний день порушення терміну оплати. Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили і скорочений , у разі порушення умов договору, термін дії договору. Останній платіж за погашенням кредиту боржник [PERSON] сплатив 02 квітня 2009 р., більше платежів не здійснював, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором. За таких обставин строк повернення кредиту в повному обсязі настав на 121 календарний день з дня порушення умов кредитного договору 31 липня 2009 року Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 27 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Пунктом 12 договору поруки встановлений строк дії договору поруки - 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Враховуючи вище викладене дія договору поруки закінчився 32 липня 2014 р. Оскільки, як вже зазначене вище, строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором настав 31 липня 2009 р., ПАТ КБ «Приватбанк» мав право заяви позов до [PERSON] про стягнення боргу протягом п`яти років - до 31 липня 2014 року включно. ПАТ КБ «Приватбанк» не пред`явив позову до [PERSON] протягом п`яти років - до 31 липня 2014 року включно, таким чином порука [PERSON] припинилась. Процесуальні дії по справі, заяви учасників Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. 16.05.2024\~року представник\~відповідача Акціонерного\~товариства «Комерційний\~банк Приватбанк»\~Дурдинець Р.Ю.\~подала відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 30 липня 2008 року уклали кредитний договір MKL6GA0000000021. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 49010,38 дол. США на термін до 28 липня 2028 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 30 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № MKL6GA0000000021 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (надалі поручитель) укладено договір поруки. 21 жовтня 2013 року укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № MKL6GA0000000021 від 30.07.2008 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] . Так, пунктом 12 договору поруки від 30.07.2008 сторони погодили строк припинення поруки, зокрема зазначили, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Кредитним договором MKL6GA0000000021 від 30 липня 2008 року, а саме пунктом 8.1. передбачено термін повернення кредиту 28 липня 2028 року. Оскільки термін повернення кредиту не сплив, відповідач вважає, що не має підстав для припинення поруки. Щодо порядку застосування 8.1.2 кредитного договору, то звертає увагу на наступне. Пункт 8.1.2 кредитного договору передбачає, що в разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1. (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів строк повернення кредиту (залишку заборгованості), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Отже, даним пунктом договору змінюється не термін повернення кредиту, а саме строк. Тоді як пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука припиняється саме після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, який незмінно визначено 28 липня 2028 року. Щодо такої\~підстави припинення\~поруки як\~зміна зобов`язання\~без згоди\~поручителя,\~внаслідок чого\~збільшується його\~відповідальність.\~Згідно пункту\~1.1\~Додаткової угоди\~№1\~до кредитного\~договору №\~MKL6GA0000000021\~від 30.07.2008,\~сторони узгодили\~суму заборгованості,\~що виникла\~в період\~з дати\~надання позичальнику\~кредиту до\~дати підписання\~цієї додаткової\~угоди зменшити\~на 66847,97\~дол.США,\~а саме:\~відсотки у\~розмірі 29467,15\~дол.\~США,\~комісія у\~розмірі 7021,01\~дол.\~США,\~пеня у\~розмірі 30359,81\~дол.\~США.\~Дата остаточного\~погашення заборгованості\~за договором\~залишилась без\~змін \~28.07.2028\~року 09.09.2024 року представник відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк Приватбанк» Дурдинець Р.Ю. подала клопотання про доручення доказів та вказує, що у своїй позовній заяві позивач посилається на те, що «Останній платіж за погашенням кредиту боржник [PERSON] сплатив 02 квітня 2009 року, більше платежів не здійснював, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором. За таких обставин строк повернення кредиту в повному обсязі настав на 121 календарний день з дня порушення умов кредитного договору - 31 липня 2009 року». Відповідачем надано спростування даних доводів позивача у відзиві, разом з тим при детальному ознайомленні з матеріалами справи представником відповідача було встановлено, що позивачем не долучено до матеріалів справи розрахунку заборгованості, на який той посилається. Вважає, що для повного та всебічного розгляду справи має важливе значення дослідження судом даного розрахунку на предмет сплати позичальником за кредитним договором MKL6GA0000000021, оскільки позичальником сплати заборгованості здійснювались і в 2010, 2011, 2012 роках. Беручи до уваги збільшений сторонами в договорі строк дії поруки до 5 років і звернення банку до суду з вимогою солідарного стягнення у 2015 року, порука не є припиненою. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаною позовною заявою до судового розгляду по суті. 27.02.2025 року представник відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк Приватбанк» Дурдинець Р.Ю. подала клопотання про долучення доказів та вказує, що Закарпатським апеляційним судом розглядалась справа № 308/5618/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, про що 17 грудня 2024 року суд апеляційної інстанції виніс постанову. Дана постанова винесена за результатом розгляду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 квітня 2023 року в справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення кредитної заборгованості. В межах даного спору судами першої та апеляційної інстанцій досліджувалось питання припинення поруки [PERSON] за зобов`язаннями боржника [PERSON] . Так, Закарпатський апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про припинення договору поруки, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2023 в частині відхилених вимог до [PERSON] скасовано та постановлено в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог до [PERSON] . Також просить долучити заяву про перегляд заочного рішення, яку було подано [PERSON] , в межах вказаної судової справи № 308/5618/15-ц, що розглянута Закарпатським апеляційним судом. В даній заяві [PERSON] як на підставу припинення поруки вказує на пропуск банком 6-місячного строку для звернення до суду до поручителя. Щодо Додаткової угоди №1 від 21.10.2013 [PERSON] зазначає, що така не має юридичного значення, оскільки ним не підписувалась. Представник відповідача вважає, що юридичні факти, встановленні Закарпатським апеляційним судом при розгляді справи № 308/5618/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості мають преюдиційне значення при вирішенні даного спору за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення поруки. 27.02.2025 року представник позивача адвокат Дубровська О.М. подала заяву, згідно якої просить розгляд справи, що призначений на 27.02.2025 р. в 13 год.15 хв. провести без участі позивача [PERSON] та його представника [PERSON] за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Позивач та його представник в судове засідання 05.03.2025 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, при цьому, 05.03.2025 року представник позивача подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання 05.03.2025 повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу проживання, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду та відзиву не подавав. Враховуючи наведене, заяву представника позивача та заслухавши думку представника відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача та відповідача [PERSON] . Представник відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк Приватбанк» Дурдинець Р.Ю. у судовому засіданні 05.03.2025 року щодо позову заперечила, з мотивів викладених у відзиві. Крім того зазначила, що Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2023 року в частині відхилених позовних вимог до [PERSON] скасовано та постановлено у даній справі нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги до [PERSON] . В задоволенні позову просила відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 30.07.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № MKL6GA0000000021, згідно умов якого банк надав позивачу кредитні на строк з 30.07.2008 року по 28.07.2018 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 61017,98 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а позичальник зобов`язався повернути кредит згідно порядку та визначені договором. 30.07.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Згідно п. 16 вказаного договору сторони визначили, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № MKL6GA0000000021 від 30.07.2008 року. Відповідно до п. 11, 12 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Порука за ним договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. 21.10.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKL6GA0000000021 від 30.07.2008 року. Згідно наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 03.04.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № MKL6GA0000000021 від 30.07.2008 року становить 104047,17 дол. США, яка складається з наступного: 27259,98 дол. США, 5,87 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 71816,56 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 10,64 дол. США штраф (фіксована частина), 4954,12 дол. США штраф (процентна складова). Згідно виписки по рахунку [NUMBER] [PERSON] в період з 30.07.2008 по 25.08.2015 року, що призначений для погашення заборгованості за кредитним договором MKL6GA0000000021 вбачається, що останній здійснював погашення заборгованості 23.10.2013 року. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2015 року відкрито провадження у справі №308/5618/15-ц за позовною заявою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - Сафір Ф.О. до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначино справу до судового розгляду. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2023 року в частині відхилених позовних вимог до [PERSON] скасовано та постановлено у даній справі нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги до [PERSON] . В рахунок солідарного стягнення кредитної заборгованості за зобов`язаннями [PERSON] перед Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» здійснити стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, Україна кредитну заборгованість на загальну суму 104.047,17 доларів США, що за курсом 23,50 грн./1 долар США НБУ станом на 03.04.2015 року становить суму 2.445.108,47 гривень, а саме: 27.259,98 доларів США за тілом кредиту; 5,87 доларів США по відсоткам за користування кредитом; 71.816,56 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 10,64 доларів США штраф (фіксована частина), та 4.954,12 долари США штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 5481,00 гривня, судового збору. Постанова набрала законної сили 17 грудня 2025 року. Суд, заслухавши поясненя представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно з ч. 3 ст.3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст.\~1054\~Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 30.07.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № MKL6GA0000000021, згідно умов якого банк надав позивачу кредитні на строк з 30.07.2008 року по 28.07.2018 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 61017,98 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а позичальник зобов`язався повернути кредит згідно порядку та визначені договором. Наданий кредит був забезпечений порукою від 30.07.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № MKL6GA0000000021 від 30.07.2008 року. Відповідно до п. 11, 12 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Порука за ним договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Відтак, між сторонами склались кредитні правовідносини. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.\~553\~ЦК України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі ст.\~554\~ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ч. 1 ст.\~559\~ЦК України (в редакції на час укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України(в редакції на час укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті251та частина друга статті 252 ЦК України). Такі умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559\~цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559\~ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року (справа № 522/1528/15-ц) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Наведена позиція щодо застосування норми права у спірних правовідносинах є сталою (див. постанову ВС від 04 квітня 2024 року у справі № 200/758/19). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20) вказано, що необхідною умовою задоволення позову є наявність спору. Зокрема, у справі про визнання поруки припиненою позивач має довести, що відповідач вважає наявним своє право вимоги і кореспондуючий обов`язок позивача, який не був установлений судовим рішенням або не є предметом розгляду в іншій справі. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б, провадження №12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, провадження № 12-204гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим. У межах розгляду цієї справи також встановлено, що Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2023 року в частині відхилених позовних вимог до [PERSON] скасовано та постановлено у даній справі нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги до [PERSON] . В рахунок солідарного стягнення кредитної заборгованості за зобов`язаннями [PERSON] перед Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» здійснити стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, Україна кредитну заборгованість на загальну суму 104.047,17 доларів США, що за курсом 23,50 грн./1 долар США НБУ станом на 03.04.2015 року становить суму 2.445.108,47 гривень, а саме: 27.259,98 доларів США за тілом кредиту; 5,87 доларів США по відсоткам за користування кредитом; 71.816,56 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 10,64 доларів США штраф (фіксована частина), та 4.954,12 долари США штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 5.481,00 гривня, судового збору. Постанова набрала законної сили 17 грудня 2025 року. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 308/5618/15-ц) Закарпатським апеляційним судом встановлено, що при вирішенні спору про припинення поруки на підставі частини першої статті 559\~ЦК України необхідно виходити з установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання, а отже суд першої інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про припинення договору поруки. За наведного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, а відтак задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed