Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною зяавою та просив суд надати позивачу дозвіл на тимчасові виїзди [PERSON] [INFO] за кордон без дозволу (згоди) матері дитини [PERSON] до досягнення повноліття дитиною; дозволити [PERSON] , без згоди матері дитини [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої дитини [PERSON] [INFO] за межі України до досягнення нею повноліття та встановити факт, що батько [PERSON] , 1981р.н., [NUMBER] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину [PERSON] [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 17 грудня 2011 року мною, [PERSON] був укладений шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №4188. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі №756/7630/22 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з батьком. 06 травня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про проживання дитини та про участь у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком А.В., реєстровий номер 207, згідно з яким батько та мати, враховуючи побажання дитини, домовилися стосовно проживання, виховання та утримання малолітньої доньки [PERSON] , 2012 р.н. Вказаним Договором закріплені наступні зобов`язання сторін: в пункті 1.3-1.4 закріплено, що донька, враховуючи побажання дитини, проживатиме спільно з батьком до досягнення нею повноліття за адресою: [ADDRESS] , в пункті 1.5 закріплено, що батько зобов`язується утримувати дитину до досягнення нею повноліття, в пункт 3.1.1. закріплено, що батько дитини зобов`язується самостійно брати участь у вихованні дитини; в пункті 3.3.3. закріплено, що батьки зобов`язуються своєчасно надавати один одному оформлену у встановленому законодавством України порядку згоду на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон з метою відпочинку, або на самостійний виїзд дитини з організованою групою дітей на відпочинок, змагання, тощо. Відповідно до інформації з Витягу з Реєстру територіальної громади позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Витягу з Реєстру територіальної громади донька позивача також зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Витягу з Реєстру територіальної громадимати дитини, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі звернення позивача до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації було проведено обстеження житлово- побутових умов проживання дитини та складено Акт обстеження умов проживання від 30 травня 2024 року. Згідно зазначеного в Акті обстеження умов проживання, від 30 травня 2024 року, в квартирі зроблено сучасний ремонт, кімнати облаштовані сучасними меблями та побутовою технікою. В одній з кімнат проживає малолітня дитина. Кімната облаштована під потреби дитини, відповідно до її віку. Батько створив відповідні умови для розвитку дитини та забезпечення її потреб. Для виховання та розвитку дитини створено умови: окреме спальне місце, місце для навчання/розвитку, іграшки/книжки/гаджети за віком, спортивний інвентар, одяг, взуття за віком та сезоном, харчування на належному рівні. Батько самостійно займається освітнім вихованням своєї дитини, підтримує зв`язок з класним керівником та відповідальний за щоденне замовлення харчування, а також в повному обсязі сплачує за навчання доньки, чим забезпечує необхідні умови для успішного навчання та розвитку дитини. Фізичний розвиток дитини забезпечується Батьком, шляхом відвідуванням доньки секції з великого тенісу «Старттеніс». Згідно з наданої 28 травня 2024 року характеристики протягом відвідування секції з великого тенісу донька зарекомендувала себе як дуже наполеглива, старанна та відповідальна спортсменка, регулярно відвідує тренування та показує високий рівень дисципліни та організованості. Також Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач неодноразово відмовляла надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини. Постійне знаходження на території України малолітньої дитини є досить небезпечним для її емоційного розвитку та психічного здоров`я, та можливості морального відпочинку дитини від оточуючих подій та сирен. Позивач повідомляє, що підтвердження факту того, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього доньки без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, потрібно для уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади,органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб. Окрім того позивач повідомляє, що встановлення цього факту не пов`язано з отриманням відстрочки від призову, що підтверджується Довідками про надання відстрочки від призову №706 від 22.07.24р, №2054 від 26.08.24 р, №5939 від 27.11.24 року. Саме з цією метою позивачем подана вказана позовна заява. У судовому засіданні позивач заяву підтримав та просив її задовольнити. Відповідач до судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції 02.12.2022. 06 травня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про проживання дитини та про участь у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком А.В., реєстровий номер 207, згідно з яким батько та мати, враховуючи побажання дитини, домовилися стосовно проживання, виховання та утримання малолітньої доньки [PERSON] , 2012 р.н. Вказаним Договором закріплені наступні зобов`язання сторін: в пункті 1.3-1.4 закріплено, що донька, враховуючи побажання дитини, проживатиме спільно з батьком до досягнення нею повноліття за адресою: [ADDRESS] , в пункті 1.5 закріплено, що батько зобов`язується утримувати дитину до досягнення нею повноліття, в пункт 3.1.1. закріплено, що батько дитини зобов`язується самостійно брати участь у вихованні дитини; в пункті 3.3.3. закріплено, що батьки зобов`язуються своєчасно надавати один одному оформлену у встановленому законодавством України порядку згоду на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон з метою відпочинку, або на самостійний виїзд дитини з організованою групою дітей на відпочинок, змагання, тощо. [PERSON] , - навчається у Закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступеня ліцей "Греміум" в 7 класі. Відповідно до Характеристики з Ліцею, від 31 травня 2024 року, вона має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу та характеризується високим рівнем загального розвитку, відповідальна, доброзичлива. Також зазначено, що батько самостійно займається освітнім вихованням своєї дитини, підтримує зв`язок з класним керівником та відповідальний за щоденне замовлення харчування, а також в повному обсязі сплачує за навчання доньки, чим забезпечує необхідні умови для успішного навчання та розвитку дитини. Також оплату батьком за навчання доньки підтверджено довідкою з АТ КБ «ПриватБанк», від 28 травня 2024 року, № [NUMBER] . Фізичний розвиток дитини забезпечується батьком, шляхом відвідуванням доньки секції з великого тенісу «Старттеніс». Згідно з наданої 28 травня 2024 року характеристики протягом відвідування секції з великого тенісу донька зарекомендувала себе як дуже наполеглива, старанна та відповідальна спортсменка, регулярно відвідує тренування та показує високий рівень дисципліни та організованості. Також зазначено, що фізичним вихованням та оплатою вартості уроків займається її батько, що створює для [PERSON] сприятливі умови для розвитку її спортивних здібностей. Догляд за станом здоров`я доньки забезпечується батьком, шляхом проходження планових лікарських заходів та відвідування необхідних лікарів. В довідці з стоматологічної клініки «HappyDant» (ТОВ «Хеппідент»), №4 від 29 травня 2024 року, зазначено що [PERSON] , 2012 р.н., починаючи з 2021 року проходить лікувальні заходи в клініці, а саме ортодонтичне лікування, при цьому при кожному прийомі пацієнтку одноосібно супроводжує Батько, який несе витрати за надані стоматологічні послуги. Відповідно до довідки № Д1-В40/29/198 від 28 травня 2024 року наданої АТ «Райффайзен Банк», 06 липня 2023 року на ім`я Позивача відкрито картковий рахунок, до якого того ж числа випущена картка на ім`я [PERSON] , 2012 р.н. Відповідно до інформації з Витягу з Реєстру територіальної громади позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Витягу з Реєстру територіальної громади донька позивача також зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Витягу з Реєстру територіальної громадимати дитини, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статті 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 виснував, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частинами 1-2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На виконання положень п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, в обґрунтування мети встановлення факту самостійного виховання доньки зазначає, що це є необхідним для захисту та реалізації законних прав та інтересів, як його доньки, так і прав самого позивача, як батька, та уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб. Таким чином, суд уважає, що обставини, викладені в заяві позовна вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави задовольнити. Окрім того позивачем заявлена вимога про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу матері. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України`від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. В порушення зазначених норм, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial