Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач КП «Житло-сервіс» в інтересах якого діє представник Ключник А.В. звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 9 638,36 грн., збитки від інфляції у сумі 928,69 грн., 3 % річних у розмірі 306,18 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., а всього у розмірі 16 401,23 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що згідно з п.п. 2.2 Статуту предметом діяльності КП «Житло-сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Позивач здійснює обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору №203 від 24.01.2017 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеним з відповідачкою. Відповідачка є власником квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим їй надаються послуги на утримання будинку та прибудинкової території за затвердженим тарифом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань щодо сплати отриманих житлово-комунальних послуг, за період з серпня 2020 року по квітень 2023 року виникла заборгованість у розмірі 9 638,36 грн. Крім того, відповідачка зобов`язана сплатити позивачу збитки від інфляції у сумі 928,69 грн. та 3 % річних у розмірі 306,18 грн., що стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 34). Ухвалою суду здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 53). 02.12.2024 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог. Посилаючись на те, що 23.11.2024 року вона сплатила основну суму заборгованості у розмірі 9 638,36 грн. Щодо нарахування інфляції та 3% річних, посилається на постанову КМУ №206 від 05.03.2022 року, у відповідності до якої, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні, забороняється нарахування та стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних, нараховану на заборгованість за житлово-комунальні послуги. (а.с. 37-43). 20.12.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначив, що 23.11.2024 року відповідачка погасила основну суму заборгованості, проте інші вимоги про стягнення інфляції, 3 % річних та судових витрат задоволені не були. Крім того зазначає, що інфляційні втрати та 3 % річних, які були розраховані позивачем, не є неустойкою, у розумінні ЦК України. З огляду на викладене, підтримує позовні вимоги частково, та просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] збитки від інфляції у сумі 928,69 грн., 3 % річних у розмірі 306,18 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. (а.с. 44-52). Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшло клопотання в якому він просить суд проводити судовий розгляд без його участі та участі позивача, просить задовольнити позовні вимоги, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідачка, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, викликалась до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. КП "Житло-сервіс" є комунальним підприємством, предметом діяльності якого, відповідно до Статуту є надання житлово-комунальних послуг споживачам (а.с. 6-7). Наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради № 296 від 06.08.2001 року житловий будинок [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (а.с. 5). Відповідно до п. 2.1. Статуту КП «Житло-Сервіс», підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Відповідачка [PERSON] , з 24.12.2004 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, який посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В., за реєстровим №1-6923 (а.с. 11). Позивач здійснює обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору №203 від 24.01.2017 року, який укладений укладеним між КП "Житло-сервіс" та відповідачкою [PERSON] (а.с. 8-9). У відповідності до п. 1, предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором. Розмір щомісячної плати за надані послуги, на момент укладення цього договору, становить 4,48 грн/кв.м. та 4.84 грн/кв.м. відповідно до часу внесення оплати. Таким чином, на підставі вище зазначеного договору позивач надає відповідачці житлово-комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а відповідачка є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Позивачем всі перелічені послуги надавались відповідачу безперебійно та належним чином, а відповідачка протягом тривалого часу не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачки протягом спірного періоду не надходило. Разом з тим, після звернення КП «Житло-Сервіс» до суду з позовом, відповідачка [PERSON] погасила основну суму заборгованості у розмірі 9 638,36 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2K39-XOET-424B-B99C від 23.11.2024 року (а.с. 39). Згідно ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо), 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положення ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Визначаючи розмір заборгованості відповідачки за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування рішення квитанцію про сплату основної суми заборгованості (а.с. 39) та наданий позивачем розрахунок, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі квартири, що належить відповідачці (а.с. 12). Розмір заборгованості та її складові відповідачем не спростовано. Заперечень щодо погашення відповідачкою заборгованості у загальному розмірі 9 638,36 грн. від позивача не надходило. Актуальний розрахунок заборгованості, з урахуванням погашення основної заборгованості, позивачем не надано. Заяв про зменшення позовних вимог від представника позивача не надходило. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги, суд зазначає таке. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. "За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України" (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). "З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми" (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц). Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачкою неналежним чином виконувався обов`язок по своєчасній оплаті наданих їй позивачем послуг, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість, вимога позивача про стягнення нарахованих на суму боргу індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. При цьому, та обставина, що відповідачкою була погашена заборгованість по наданим їй послугам не виключає можливість стягнення з неї нарахованих на цю суму позивачем індексу інфляції та трьох процентів річних, оскільки вищевказана заборгованість була погашена вже після звернення позивача до суду з даним позовом, а інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, відтак, ці кошти підлягають до стягнення з відповідачки, зважаючи на доведеність факту порушення нею обов`язку по сплаті позивачу коштів за надані ним житлово-комунальні послуги, що по своїй суті є порушенням грошового зобов`язання, наслідком чого виступає можливість застосування частини другої статті 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення. Також суд відхиляє посилання відповідачки [PERSON] щодо того, що не підлягають стягненню 3% річних та інфляційне збільшення, через військовий стан. Ст. 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Постановою КМУ № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Відповідно до п. 1 Постанови КМ № 1405 в редакції від 29.12.2023 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 № 285). Таким чином три відсотки річних та інфляційні збитки, у даній справі, мають бути розраховані до 24.02.2022 та після 30.12.2023. Таким чином, враховуючи розмір заборгованості за надані послуги, у відповідний період, та кількість днів прострочення виконання зобов`язань, інфляційні збитки становлять у загальному розмірі 928,69 грн, а 3% річних - 306,18 грн. та підлягають стягненню з відповідачки. Крім того, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Окрім того, позивачем понесені витрати на правову допомогу в сумі 2 500,00 грн. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 13-24Т від 10.01.2024 року, укладеного між АО «ШЕНЛІ» і позивачем (а.с. 13-15); договір №78 про залучення адвоката від 10.01.2024 року (а.с. 17); попередній розрахунок суми судових витрат, детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 2 500,00 грн. (а.с. 18, 19), акт виконаних робіт від 30.06.2024 року по договору про надання правничої допомоги (а.с. 20). Заяв про не співмірність судових витрат від відповідачки не надходило. Оскільки позивачем підтверджено розмір понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., суд вважає, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: partial