Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири за адресою [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги спадкування після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є сином позивача. Заповіт [PERSON] не склав. Спадкоємцями [PERSON] є його мати [PERSON] та його син [PERSON] , як спадкоємці першої черги спадкування за законом. Померлий [PERSON] за життя 15 березня 2019 року набув право спільної сумісної власності із [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., внесеного до реєстру за №356, номер запису про право власності 30706934, реєстраційний номер нерухомого майна 200840880364, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №159670079 від 15 березня 2019 року. При укладенні вказаного договору померлий [PERSON] надав свій тоді дружині [PERSON] письмову згоду, справжність підпису на якій підтверджено приватним нотаріусом Заєць І.О., купити квартиру та отримати для цього кредит в ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в якій зазначено про придбання квартири за спільні кошти та про те, що квартира належатиме йому та дружині - матері відповідача на праві сумісної власності, підтверджується вказаною згодою від 15 березня 2019 року. Станом на 15 березня 2019 року із [PERSON] у померлого було укладено шлюб, розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року по справі № 754/3015/20. Квартиру за адресою [ADDRESS] , купити тільки за кредитні кошти було неможливо, адже вони склали лише 269055 грн., а ціна квартири за договором купівлі-продажу становила 993450,00 грн. Купити квартиру [PERSON] змогла тільки тому, що їй померлий [PERSON] для цього надав кошти, отримані від продажу на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2018 року, частини належної йому на праві приватної власності квартири за адресою [ADDRESS] , а також кошти, отримані позивачем від продажу частини цієї ж квартири, та подаровані позивачем померлому [PERSON] . Відтак, спадкова маса після смерті [PERSON] складається з 1/2 квартири [ADDRESS] . 20 травня 2024 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , після смерті її сина [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на зазначене майно. Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Позивачем подано заяву про виконання ухвали суду. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року витребувано у П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 373/2024, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , відкритої 09.04.2024 року; витребувано у Комунального підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" інформацію про власника/власників об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . 08.10.2024 від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 373/2024. 18.10.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вказує, що в порушення вимог ЦПК України позивачкою суду не надано, в переважній більшості, доказів/документів щодо підтвердження обставин, на які здійснено посилання у позові. За таких обставин відповідач переконаний, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю. 25.10.2024 від Комунального підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" надійшла витребувана судом інформація. 28.10.2024 представником ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подано письмові пояснення. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 12.03.2025 позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. З 31.01.2015 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.05.2020 у справі № 754/3015/20. [PERSON] та [PERSON] мають сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з договором купівлі-продажу від 15.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., внесеного до реєстру за № 356, [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 10 договору купівлі-продажу покупець доводить до відома продавця, що на момент набуття права власності на квартиру вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і квартира буде належати їм на праві спільної сумісної власності. Для вчинення правочину надано його заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 15 березня 2019 року за реєстровим №355. [PERSON] помер [INFO] . Позивачка є матір`ю [PERSON] . За заявою позивачки від 09.04.2024 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. відкрито спадкову справу № 373/2024. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.05.2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті її сина - [PERSON] . Постанова мотивована тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 379203174 від 20 травня 2024 року, вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за іншою особою. Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Верховний Суд у постановах від 27.01.2020 у справі № 442/8047/16-ц та від 29.01.2021 у справі № 161/14048/19 указав на те, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Пункт 10 договору купівлі-продажу свідчить, що [PERSON] , надавав нотаріусу письмову згоду на придбання квартири у спільну власність подружжя. Вказаний договір з усіма його умовами є чинним і недійсним в судовому порядку не визнавався. Будь-яких умов про придбання спірної квартири в особисту власність [PERSON] , або за її особисті кошти, договір купівлі-продажу не містить. Доказів того, що [PERSON] мала будь-які перешкоди, щоб на власний розсуд врегулювати у договорі придбання квартири в свою особисту власність, за умови наявності для цього законних підстав, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що придбана в період зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, та виходячи із рівності часток, частка у праві спільної сумісної власності [PERSON] складала частину вказаної квартири. Отже, частина спірної квартири є спадковим майном після смерті [PERSON] , і підлягає спадкуванню на загальних підставах. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України, позивачка, як мати спадкодавця та відповідач, як син спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] . Виходячи з принципу рівності часток у праві на спадкування між спадкоємцями однієї черги та кількості спадкоємців, позивачка має право на спадкування за законом 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги спадкування після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] судом задоволено, то судові витрати покладаються на [PERSON] , як законного представника [PERSON] в розмірі 2483,70 грн.

Outcome: approved