Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та з урахуванням зменшених позовних вимог просить: - визнати батьківство [PERSON] , [INFO] стосовно [PERSON] , [INFO] ; - виключити з актового запису про народження №4 від 15 січня 2009, зареєстрованого у Молочанському міськвиконкому Токмацького району Запорізької області про дитину [PERSON] , який народився [INFO] в м.Молочанськ, відомості про батька [PERSON] ; - внести зміни до актового запису про народження №4 від 15 січня 2009 року, зареєстрованого у Молочанському міськвиконкому Токмацького району Запорізької області про народження [PERSON] , де у графі «прізвище» записати « [PERSON] », ім`я, дату та місце народження дитини залишити без змін, в графі по батькові записати « [PERSON] », в графі «батько» записати « [PERSON] »; - стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 7 000,00 грн., починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони познайомились в 2008 році і між ними склалися тісні взаємні відносини. Однак, їхні шляхи розійшлися, оскільки вони проживали в різних областях, і відповідач не мав бажання залишатися проживати там де вона. Сторони не змогли дійти рішення щодо спільного проживання і розірвали відносини. В подальшому позивач зрозуміла, що вагітна, і не маючи зв`язку з відповідачем, не змогла йому повідомити про це. [INFO] народився син [PERSON] , реєстрацію актового запису про дитину провели з її слів на підставі ст.135 СК України. У 2020 році знайшовши роботу, вона влаштувалась в ТзОВ «Декор» та переїхала разом із сином проживати із Запорізької області до м.Болехова Івано-Франківської області де в подальшому зустрілася з відповідачем, після чого вони вирішили відновити стосунки. Згодом стали спільно проживати і [INFO] у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] . 29 грудня 2021 року сторони уклали шлюб і стали проживати разом офіційною сім`єю. Однак, позивач не повідомила відповідачу, що він є батьком сина [PERSON] . Лише в березні 2023 року позивач повідомила відповідача, що він є біологічним батьком [PERSON] і вирішила повідомити про це сина та внести зміни до його актового запису про народження. З відповідачем вони звернулись у квітні 2023 року до Болехівського відділу ДРАЦС, однак їм повідомили, що орган на стадії припинення і їх питання після ліквідації установи зможуть вирішити в м.Долина. В березні 2024 року відповідач поїхав закордон на заробітки, де і зараз перебуває. Спочатку відповідач передавав коши на утримання дітей, однак за останні декілька місяців жодних коштів не надав. Таким чином на сьогоднішній день у неї на утриманні залишилося троє неповнолітніх дітей, а відповідач добровільно надавати кошти відмовляється, посилаючись на проблеми із проживанням та пошуком роботи. Відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, який повинен забезпечувати дітей у відповідності до їх потреб, тому позивач змушена звернутися до суду з позовною вимогою про визнання відповідача батьком сина [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дітей. 29 листопада 2024 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків. 18 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 12 лютого 2025 року представник позивача Комарницький Е.Г. подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути щомісячно з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 7 000,00 грн., починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Решту позовних вимог залишити без змін. 12 лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову з врахуванням зменшених позовних вимог. 18 лютого 2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Комарницького Е.Г. про зменшення позовних вимог. Підготовче судове засідання закрито та призначено судовий розгляд справи. Будь-яких інших процесуальних дій не проводилося. Представник позивача Комарницький Е.Г. надіслав на адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON]. в судове засідання не з`явилася. Надіслала до суду клопотання в якому вказала, що позов з урахуванням зменшених позовних вимог визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, вказала, що відповідач являється біологічним батьком сина [PERSON] . Просить слухання справи проводити без їх участі. Представник третьої особи -Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконкому Болехівської міської ради Досяк Т.М. судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З матеріалів справи вбачається, що перебуваючи у близьких стосунках, у сторін народився син [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження дитини, [PERSON] народився [INFO] у м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області (а.с.17). При цьому, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію народження, державна реєстрація народження дитини [PERSON] проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою (а.с. 21). Згодом сторони стали спільно проживати, і [INFO] у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] (а.с.18-19). 29 грудня 2021 року сторони уклали шлюб (а.с.20). Матеріали справи містять заяву про визнання позову відповідачем, згідно якої останній не заперечує факт свого батьківства, вказавши, що він являється біологічним батьком сина [PERSON] , який народився [INFO] . Ст. 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з ч. 1, 2, 3, 4 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (далі - Постанова) роз`яснив судам, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно пункту 9 Постанови рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та клопотання про проведення судової біологічної експертизи на батьківство суду не надано. Відповідач визнав, що він є біологічним батьком сина [PERSON] . Отже, суд вважає повністю доведеним той факт, що [PERSON] є біологічним батьком сина [PERSON] , [INFO] , що виходячи із заяви відповідача визнає і він сам, тобто позовні вимоги позивача про визнання батьківства є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України, однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду. Згідно п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін. За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов про визнання батьківства та внесення змін до актового запису народження дитини підлягає повному задоволенню. Що стосується вимог про стягнення аліментів на малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування відповідних захворювань, тощо. Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згіднозі ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня становить - 2563,00 грн., а від 6 до 18 років з 1 січня становить 3196,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дітей не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). Визначаючись щодо способу та розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Зважаючи на наведені обставини та наявні матеріали справи суд, враховуючи інтереси дітей та обов`язок обох батьків утримувати їх, визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів на трьох дітей в розмірі 7000 грн, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей в розмірі 7000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дітей, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі необхідному для їх життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мали діти до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того, частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 25 листопада 2024 року, то з цього часу слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України, а саме, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставівикладеного,

Outcome: approved