Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - Мишевська Наталія Миколаївна звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 21 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем у справі - Тищенко Ганною Сергіївною було укладено договір № 472625-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 21 листопада 2023 року було направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 472625-КС-003 про надання кредиту, і остання прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення вищевказаного договору, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6131, на номер телефону [NUMBER] , котрий відповідачем було введено/відправлено. Таким чином, 21 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір № 472625-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов вищевказаного Договору кредиту позивачем було надано [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 (двадцяти тисяч) грн. 00 коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно умов Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.14874498 процентів за кожен день користування Кредитом. Разом з тим, 22 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 472625-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» надає [PERSON] додатково кредит у сумі 10000 (десяти тисяч) грн. 00 коп. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 1500.00 грн. На даний час [PERSON] взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 472625-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на 25 липня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 125966.77 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 30000.00 грн.; суми прострочених платежів по процентах в розмірі 91466.77 грн.; суми прострочених платежів за комісією в розмірі 4500.00 грн. Тому представник позивача, просить суд, заявлені позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, передбаченого статтями 274 - 279 ЦПК України. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» у судове засідання не з`явилася, 24 вересня 2024 року, через систему «Електронний суд», направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відстуності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву суду не надала. Поштове рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова з відміткою від 01.09.2024 року - «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому про зміну місця проживання відповідач [PERSON] суд не повідомляла. Дані щодо будь-якої іншої адреси місця проживання, в матеріалах справи також відсутні. Довідка поштового відправлення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду справи. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповіднодо пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, та постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). Згідно частини 5 статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Таким чином, відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Відповідачем у встановлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу (частина перша статті 281 ЦПК України). Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, та, зі згоди позивача, на підставі ухвали суду, провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. 21 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем у справі - [PERSON] було укладено кредитний договір № 472625-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 21 листопада 2023 року було направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 472625-КС-003 про надання кредиту, і остання прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення вищевказаного договору, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6131, на номер телефону [NUMBER] , котрий відповідачем було введено/відправлено. Таким чином, 21 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір № 472625-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором. Згідно з п.п. 4.4.4 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок [NUMBER] належить саме йому і треті особи не мають до нього доступу. Відповідно п. 2 Договору № 472625-КС-003 про надання кредиту від 21 листопада 2023 року, кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 20000.00 грн., на строк 24 тижнів - тобто до 07.05.2024 року, на засадах строковості, поворотності, платності (умова сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1.14874498 % в день - фіксована ставка), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів. Згідно п. 3.2 Договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче. Відповідно п. 3.2.3 Договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання договору. 22 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 472625-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» надає [PERSON] додатково кредит у сумі 10000 (десяти тисяч) грн. 00 коп. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 1500.00 грн. Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 1 від 22 листопада 2023 року до Договору № 472625-КС-003 про надання кредиту від 21 листопада 2023 року, кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на 22.11.2023 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 20000.00 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить 459.50 грн. (несплачені проценти); сума нарахованої та несплаченої комісії становить 3000.00 грн. (несплачена комісія). Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди № 1, кредит збільшується на 10000.00 грн. та кердитодавець, на умовах викладених у Договорі, збільшує суму кредиту, а позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит збільшений на 10000.00 грн. у строки та на умовах викладених у Договорі. Згідно з п. 2.2 Додаткової Угоди № 1, після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого (відповідно до Договору та Додаткової угоди № 1) та неповернутого позичальником кредиту та додаткового кредиту складатиме 30000.00 грн. Відповідно до п. 3-5 Додаткової угоди № 1 передбачено, що на дату укладання Додаткової угоди несплачені проценти, а також несплачена комісія вносяться до Графіку платежів (п. 6.4 цієї Додаткової угоди). Загальна сума отриманого кредиту становить 30000.00 грн. (п. 1 та п. 2 Додаткової угоди); орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9683.46 процентів; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 77755.53 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткової суми кредиту 1500.00 грн. (п. 5 Додаткової угоди). В зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором № 472625-КС-003 про надання кредиту, за нею станом на 25 липня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 125966.77 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 30000.00 грн.; суми прострочених платежів по процентах в розмірі 91466.77 грн.; суми прострочених платежів за комісією в розмірі 4500.00 грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досянуто згоди. Згідно з частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Тобто, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Суд також зазначає, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved