Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою та просив стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 169 680,42 грн., а також судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 08.10.2023 року о 21 годині 15 хвилин, [PERSON] (далі - відповідач), керуючи транспортним засобом OPEL ZAFIRA, н.з. [NUMBER] (Польша), в місті Харкові по пр. Науки на регульованому перехресті з вул. 23 Серпня, в порушення вимог пункту 16.6 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306), виконуючи поворот ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу Mersedes-Bens Е320, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія та власника цього транспортного засобу [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні пошкодження, чим було завдано матеріальних збитків. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, а кошти, які мають бути витрачені позивачем на мінімальний ремонт транспортного засобу з урахуванням зносу підтверджені належним чином, а страхові відшкодування є неможливими, вважаємо, що саме з відповідача підлягає стягненню розмір визначених збитків у сумі 169 680, 42 грн (сто шістдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень 42 коп), які необхідні позивачу на виконання робіт, необхідних для мінімального відновлення пошкодженого автомобілю з урахуванням фізичного зносу автомобіля. В той же час, враховуючи, що відповідальність відповідача не була застрахована, вважає, що останній самостійно несе відповідні правові наслідки і зобов`язаний відшкодувати розмір завданих збитків. Зокрема, ТЗ Mersedes-Bens, д.н.з. [NUMBER] , взагалі був не придатний внаслідок пошкоджень до подальшого руху, у зв`язку із чим було викликано евакуатор для перевезення пошкодженого авто до місця подальшого зберігання. Mersedes-Bens, д.н.з. [NUMBER] , був на час ДТП згідно свідоцтва і реєстрацію ТЗ зареєстрований на праві власності за Позивачем. За відомостями, які були встановлені на місці дорожньо-транспортної пригоди, також підтвердилось даними реєстру Моторно-транспортного страхового бюро УкраІ транспортний засіб Бабак Максима Миколайовича OPEL ZAFIRA, н.з. [NUMBER] та його відповідальність завдана майну третім особам джерелом підвищеної небезпе взагалі не була застрахована у встановленому законодавством України порядку, зв`язку із чим на відповідача була складена працівниками поліції постанова. Крім того, як було встановлено відповідач здійснював керування ТЗ обмеженням у нього права на управління транспортними засобами. Після дорожньої пригоди, відповідач у добровільному порядку здійснити відшкодування завданої шкоди відмовився і не надав навіть найменших вибачень. Крім того, як стало відомо у подальшому позивачу, постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.11.2023 по справі № 638/15510/23 відповідача визнано виним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим суд підтвердив вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортна пригоди, яка мала місце 08.10.2023, унаслідок якої було завдано пошкоджень автомобілю позивача, та притягнув відповідача до адміністративної відповідальності. Також, згідно постанови Дзержинського районного суду міста Харкова в 22.11.2023 по справі № 638/15508/23, відповідач на момент ДТП керував автомобілем, будучи особою щодо якої державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим порушив ст.71 ЗУ «Про дорожній рух», внаслідок чого відповідач також був притягнутий до адміністративної відповідальності. Розуміючи, що відповідач не має наміру здійснити добровільне відшкодування завданих збитків, а також враховуючи, що відповідальність відповідача завдаї джерелом підвищеної небезпеки не була застрахована, 10.11.2023 позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості матеріального збиті заподіяного власнику колісного транспортного засобу. 24.11.2023 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] (сертифікат оціночної діяльності № 38/21 від 22.01.2021) було підготовлено висновок про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ №778/11-23, яким встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкоджень при ДТП станом на 08.10.2023 складає 169 680, 42 грн. В той же час вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 355 85 03 грн. Таким чином, позивач вважає, що справедливим і законним буде стягнення відповідача і суму встановленого розміру збитків - 169 680, 42 грн, які на сьогодні не відшкодовано відповідачем як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП, передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2024 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Яковлевої В.М. Матеріали справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 07 серпня 2024 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП за правилами спрощеного позовного провадження, Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом надіслання тексту судової повістки смс-повідомленням. Через систему «Електронний суд» представник позивача [PERSON] - адвокат Субочев С.Ю. про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача та його представника. Позов просив задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, просив відкласти судове засідання у зв`язку з його перебуванням на службі в ЗСУ. Судове засідання було відкладено до 11.12.2024, 05.02.2025, 10.03.2025, 17.03.2025. 17 березня 2025 року жодних заяв та клопотань з процесуальних питань, зокрема про відкладення судового засідання, сторони до суду не подали. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.10.2023 року о 21 годині 15 хвилин, [PERSON] , керуючи транспортним засобом OPEL ZAFIRA, н.з. [NUMBER] (Польша), в місті Харкові по пр. Науки на регульованому перехресті з вул. 23 Серпня, в порушення вимог пункту 16.6 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306), виконуючи поворот ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу Mersedes-Bens Е320, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія та власника цього транспортного засобу [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні пошкодження, чим було завдано матеріальних збитків. За відомостями, які були встановлені на місці дорожньо-транспортної пригоди, також підтвердилось даними реєстру Моторно-транспортного страхового бюро УкраІ транспортний засіб Бабак Максима Миколайовича OPEL ZAFIRA, н.з. [NUMBER] та його відповідальність завдана майну третім особам джерелом підвищеної небезпе взагалі не була застрахована у встановленому законодавством України порядку, зв`язку із чим на відповідача була складена працівниками поліції постанова. Крім того, як було встановлено відповідач здійснював керування ТЗ обмеженням у нього права на управління транспортними засобами. Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.11.2023 по справі № 638/15510/23 відповідача визнано виним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим суд підтвердив вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортна пригоди, яка мала місце 08.10.2023, унаслідок якої було завдано пошкоджень автомобілю позивача, та притягнув відповідача до адміністративної відповідальності. Також, згідно постанови Дзержинського районного суду міста Харкова в 22.11.2023 по справі № 638/15508/23, відповідач на момент ДТП керував автомобілем, будучи особою щодо якої державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим порушив ст.71 ЗУ «Про дорожній рух», у зв`язку із чим, відповідач також був притягнутий до адміністративної відповідальності. 24.11.2023 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] (сертифікат оціночної діяльності №38/21 від 22.01.2021) було підготовлено висновок про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ №778/11-23, відповідно до якого, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля в результаті його пошкоджень при ДТП станом на 08.10.2023 складає 169 680, 42 грн. Відповідач у добровільному порядку завдані збитки не відшкодував. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про\~асоціацію України\~з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17). Водночас у Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України). Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Велика Палата Верховного Суду вважала висновок судів попередніх інстанцій щодо абсолютного права потерпілої особи на відшкодування шкоди помилковим з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що\~внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV\~випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). Закон України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» №\~1961-IV\~від 1\~липня 2004року (надалі Закон№ 1961-IV) регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону № 1961-IV). За вимогами статті 3\~Закону №\~1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6\~Закону №\~1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 17.1. ст.\~17\~Закону №\~1961-IV страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. В п. 17.2. ст.\~17\~Закону №\~1961-IV зазначено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. За положеннями ст.\~29\~Закону №\~1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У Законі №\~1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо - транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика. У пункті 33.1.4 статті 33\~Закону №\~1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 36.1 статті 36\~Закону №\~1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ),

Outcome: dismissed