Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У листопаді 2024 року до суду надійшов вказаний позов про поділ майна подружжя, в якому позивачка просила визнати за нею та [PERSON] право власності по 1/2 частці квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та стягнути понесені судові витрати з відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2023 року. Під час перебування у шлюбі, в результаті спільних зусиль сторонами було придбано спільне майно, а саме вказану вище квартиру, право власності на які було зареєстровано за відповідачем. Позивачка змушена звернутися до суду із вказаним позовом для визнання 1/2 частини квартири за нею. Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності. Від відповідача не надходило відзиву, жодних заяв, клопотань або заперечень. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12 червня 1993 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2023 року. 06 липня 2023 року за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2000 року, зареєстрованому Промисловою товарною біржею серії 03/11-НД. Отже, суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , було придбано відповідачем саме під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1,2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту пунктів 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира [ADDRESS] було придбано у шлюбі, суд приходить до висновку, що остання є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідачем не доведено іншого. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved