Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

АТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що 23.08.2019 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 23.08.2019 року Відповідач підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн.; тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; строк кредитування: 20 років(п.1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 43,2% (в подальшому відбулась зміна відсоткової ставки до 42,0%). Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту ; розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% . Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України. Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 06/23, тип - Універсальна. Згодом Відповідачем додатково отримана наступна картка: 5457082298455663, строк дії - 06/27, тип - Картка "Універсальна". Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 07.10.2024 року має заборгованість 93428,83 грн., яка складається з наступного: 74243,10 грн. - заборгованість за тілом кредита, 19185,73 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи вище викладене представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 93428,83 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, разом з позовною заявою надійшло клопотання в якому позивач просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача Заливчий Я.В. у судовому засіданні вимоги позову не визнав. Просив відмовити в його задоволенні повністю. Надав до суду відзив від 02 грудня 2024 року в якому зазначив, що дійсно відповідач, був користувачем послуг позивача та отримав кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом 5000,00 грн. та строком дії до 06/2023. В той же час, Відповідач не звертався до Позивача про збільшення кредитного ліміту до 75000,00 грн, кредитні кошти в рахунок підвищеного кредитного ліміту не отримував, а тому згідно ст. 1054 ЦК України у нього не виникло зобов`язання з повернення цих коштів та сплати відсотків, що нараховані Позивачем за їх користування. 13.03.2023 р. невідомі особи зателефонували Відповідачеві від імені працівників служби безпеки банку та повідомили про можливе викрадення грошових кошт, що знаходяться на його рахунку. Наступного дня Відповідач звернувся до відділення банку де дізнався про те, що 13.03.2023 р. невідомі особи заволоділи доступом до його акаунту в системі «Приват24», збільшили встановлений кредитний ліміт на картці «Універсальна» з 5000,00 грн до 75000,00 грн та у період з 09.23 год по 09.24 год здійснили 3 платіжні операції на загальну суму 74 773,92 грн (в т. ч. комісія банку) з перерахуванням цих коштів на рахунок в іншому банку. Обставини підвищення кредитного ліміту та списання коштів підтверджуються випискою по рахунку відповідача станом на 19.04.2023 р., а також виписками, які надані позивачем до позовної заяви. Працівники банку в усному порядку запевнили відповідача про те, що звернення стосовно заволодіння невідомими особами грошовими коштами на рахунку, який відкрито на його ім`я зареєстровано і грошові кошти будуть повернуті на нього у період від 30 до 120 діб. Крім того, відповідач 19.04.2023р. звернувся до Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області із заявою про порушення кримінальної справи за фактом вчинення стосовно нього невідомими особами шахрайських дій, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 20.04.2023 р. про відкриття кримінального провадження №12023152030000683. Проте банк не тільки не здійснив повернення коштів на рахунок Відповідача, а почав нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, які він не отримував, а також списувати та зараховувати належні Відповідачу грошові кошти в рахунок погашення боргу. У зв`язку з цим, відповідач, листом від 23.06.2023 р. на виконання вимог ч. 4 ст. 87 ЗУ «Про платіжні послуги» повторно повідомив банк про те, що вищевказані платіжні операції він не здійснював. Оскільки інформацію, що стосується ідентифікації його як користувача банківських послуг у програмних комплексах Приватбанку Відповідач не втрачав та третім особам не повідомляв, він просив банк з`ясувати причини того, яким чином конфіденційна інформація за допомогою якої були здійснили неакцептовані платіжні операції стала відома третім особам та просив не нараховувати відсотки за користування коштами, яких не отримував. Листом від 29.06.2023 р. №20.1.0.0.0/7-240716/24519 банк надав відповідь про те, що не може повернути кошти, оскільки платіжні операції 13.03.2023 р. здійснювалися на сторонньому ресурсі через додаток МоноБанку шляхом ручного вводу номеру картки, строку дії та СVV-коду. З метою підтвердження того, що спірні операції ініційовано не Відповідачем, 28.11.2024 р. він звернувся до банку із проханням надати інформацію про ІР-адресу за якою здійснювалася авторизація клієнта та платіжні операції у його акаунті в системі «Приват24» 13.03.2023 р. Оскільки платіжні операції 13.03.2023 р. від імені Відповідача здійснені в системі «Приват24» дистанційно, Позивач зобов`язаний був застосовувати посилену автентифікацію платника та повідомляти його про всі платіжні операції, що здійснювалися за його рахунками. У даному випадку жодних повідомлень від банку у вигляді дзвінків чи смсповідомлень під час зміни кредитного ліміту та здійснення спірних платіжних операцій ні на фінансовий номер телефону Відповідача, ні в системі «Приват24» не надходило. Також він не погоджував жоден із платежів, що проводилися від його імені в системі «Приват24» 13.03.2023 р. та не вводив персональні дані у вигляді пінкоду карти, CVV-коду картки, паролю користувача системи «Приват-24» чи іншої інформації, яка давала б змогу ідентифікувати його як платника. Внаслідок допущених Позивачем порушень вимог закону щодо необхідності посиленої автентифікації клієнта та направлення відповідних повідомлень щодо платіжних операцій, невстановлені особи у короткий інтервал часу збільшили кредитний ліміт на кредитні картці «Універсальна» та з подальшим перерахуванням кредитних коштів, шляхом здійснення 3 платіжних операцій на загальну суму 74 773,92 грн. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач був користувачем послуг позивача та отримав кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом 5000,00 грн. та строком дії до 06/2023. Відповідач [PERSON] звернувся до головного офісу АТ КБ "Приватбанк" з заявою про те, що він став жертвою шахраїв. В своїй заяві відповідач вказав на те, що шахраї самостійно зробили запит на збільшення кредитного ліміту без його відома з 5000,00 грн. на 75000,00 грн. і в подальшому зняли ці кошти з його кредитної картки, перевівши їх на картку іншого банку. [PERSON] одразу про це повідомив банк, зателефонувавши на гарячу лінію банку. /а.с.109/. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023152030000683 від 20.04.2023 року [PERSON] заявив про злочин, що кваліфіковано за ч.3 ст. 190 КК України, а саме те, що 13.03.2023 року невстановленими особами, шляхом дзвінків з тел. [NUMBER] та +380944961489, представивши сь співробітниками служби банку, та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки з картки заявника № [NUMBER] заволоділи грошовими коштами заявника в сумі 74773,92 грн, чим спричинив матеріальну шкоду. /а.с.111/. Вказані події підтверджуються Випискою по картці № [NUMBER] , що належить [PERSON] , а саме те, що 13.03.2023 року на рахунку [PERSON] був встановлений кредитний ліміт 75000,00 грн. та було здійснено три операції з переводу грошових коштів на суми :11900,00 грн., 29999,00 грн. та 29999,00 грн., а також встановлені суми комісій за переводи: 476,00 грн., 199,96 грн. та 199,96 грн. /а.с.112/. Листом від АТ КБ "Приватбанк" [PERSON] повідомлено про те, що банк не може повернути кошти, оскільки платіжні операції 13.03.2023 р. здійснювалися на сторонньому ресурсі через додаток\~МоноБанку шляхом\~ручного вводу\~номеру картки,\~строку дії\~та СVV-коду.\~Також [PERSON] \~відмовлено в\~призупиненні нарахування\~відсотків за\~вказаним кредитом. /а.с.113-114/. У своїй відповіді на відзив, що надійшла до суду 20 грудня 2024 року представник позивача посилається на те, банком було проведено службове розслідування за результатами якого було встановлено, що з картки клієнта банку [PERSON] було списано грошові кошти у сумі 74773,92 грн., вказані дії сталися під впливом шахраїв, а тому вина банку відсутня. /а.с.129/. Відповідно до ч.1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що автентифікація, це процедура, яка дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг. За змістом ст. 68 ЗУ «Про платіжні послуги» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Пунктом 139 Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (надалі - Положення №164) встановлено, що емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем. Обов`язковість інформування Клієнта про вчинені платіжні операції передбачена самим Позивачем в Умовах та правилах надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті Відповідача https://privatbank.ua/terms, які діяли на час здійснення спірних платіжних операцій (надалі Умови). Так, згідно п. 1.1.3.1.9.4. Умов Банк зобов`язується надавати Клієнту, який має відкритий рахунок в Банку, інформацію про кожну виконану платіжну операцію за його рахунком, в Системі Приват24 в будь-який час цілодобово без стягнення плати. Для Сервіса Liqpay Банк зобов`язується надавати Клієнту інформацію про кожну виконану платіжну операцію за допомогою функції Сallback або в реєстрі платежів або в особистому кабінеті Клієнта в Системі Liqpay або за зверненням Клієнта до Банку шляхом направлення відповідної інформації на електронну пошту Клієнта в будь-який час цілодобово без стягнення плати. Пунктом 1.1.3.2.1. Сторони узгодили, що для цілей повідомлення Клієнта про здійснені операції з використанням платіжного інструменту Банк використовує надану Клієнтом під час проходження ідентифікації та актуалізації ідентифікаційних даних інформацію, а саме: номер телефону (в т.ч. Фінансовий номер телефону) та/або адресу електронної пошти Клієнта. При цьому направлення Банком таких повідомлень на будь-який месенджер (Viber, Telegram, WhatsApp, RCS тощо) Сторони узгодили вважати належним повідомленням в разі, якщо воно направлене на номер телефону (в т.ч. Фінансовий номер телефону), повідомлений Клієнтом Банку під час ідентифікації або актуалізації ідентифікаційних даних. Сторони також узгодили вважати створення Клієнтом акаунта в системі Приват24 наданням Клієнтом інформації для здійснення контактів із ним. Банк надає Клієнту інформацію про кожну виконану платіжну операцію за його рахунком в обраний канал в будь-який час цілодобово без стягнення плати або згідно встановлених тарифів. Платіжні операції 13.03.2023 року з карткою [PERSON] здійснені в системі «Приват24» дистанційно, а тому позивач зобов`язаний був застосовувати посилену автентифікацію платника та повідомляти його про всі платіжні операції, що здійснювалися за його рахунками Частинами 4-5 ст. 87 ЗУ «Про платіжні послуги» визначено, що платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. [PERSON] невідкладно, в той же день повідомив позивача про те, що кредитний ліміт по його картці був збільшений до 75000,00 грн. та що вказані кошти були переведені третіми особами на картковий рахунок інших осіб іншого банку. Положенням №164 "Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів", а саме п. 143 встановлено, що надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Згідно п. 146 Положення №164 "Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів" власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. [PERSON] повідомомив позивача про факт виконання ним неакцептованих платіжних операцій, а тому позивач зобов`язаний був відновити баланс на його картковому рахунку. Постановою Верховного Суду від 20.06.2018 р. в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: "встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що: "сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції". Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року по справі №176/1445/22, що саме Банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитись переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною в таких цивільних відносинах, оскільки правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана вище позиція додатково була підтверджена постановою Верховного Суду від 27.11.2024 року по справі №190/2037/23. Позивачем не доведеного, що відповідач [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації. Навпаки АТ КБ "ПриватБанк" у своїй відповіді на відзив від 04.12.2024р. та поясненнях від 02.01.2025 року погоджується, що відбулися саме шахрайські дії третіх осіб по відношенню до клієнта банку [PERSON] в результаті яких 13.03.2023р. з його картки несанкціоновано списано грошові кошти у сумі 74773,92 грн., а платежі з картки клієнта взагалі здійснені через додаток МоноБанку, термінал MONO011 /а.с.127-130; 157-160/. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" не доведені, а тому не підлягають задоволенню. Щодо вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1, пункту 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача до суду надано: Договір про надання професійної правової (правничої) допомоги від 20.11.2024 року, згідно якого попередня оплата 12000 грн., а 3000 грн. після набрання сили судовим рішенням /а.с.115/ та квитанцією від 23.11.2024 року про сплату послуг адвоката у розмірі 12000,00 грн. /а.с.117/. Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрата (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц). Так, відповідачем ставилось питання про стягнення з позивача на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. Сплата за надані послуги підтверджується вищезазначеною квитанцією від 23.11.2024 року. /а.с.117/. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом було надано правову допомогу, складено відзив на позовну заяву та зібрано необхідні документи до нього, складено та подано заперечення на відповідь на відзив, а також те, що представник відповідача був присутній у судових засіданнях 02.12.2024 року, 23.01.2025 року та 06.03.2025 року суд вважає, що розмір гонорару в 15000 грн. є обґрунтованим та не завищеним. Відтак, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., оскільки суд вважає, що вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: approved