Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. 07 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з позовною заявою, сформованою в системі "Електронний суд", до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором від 09.12.2018 року № L1282140 у розмірі 34656,85 грн. а також стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Вказується, що первісне право вимоги до відповідача виникло у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дінеро", яке на підставі вищевказаного кредитного договору надало відповідачці кредитні кошти. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок Відповідача безготівковим шляхом кошти. 01.07.2019 р. між ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро" та ТОВ "Фінасова компанія "Довіра та гарантія" укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 22833,17 грн. Загальними зборами учасників ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" перейменовано в ТОВ "Він Фінанс". 2. Процесуальні питання, пов`язанні з розглядом справи. 07.11.2024 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ "Він Фінанс" до [PERSON] «Про стягнення заборгованості», в який також просить рзглянути справі в порядку спрощеного позовного провадження і без участі представника позивача 07.11.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Гречаній В. Г. Відповідно до відомостей Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське за № 19/1368, які надійшли до суду 21.11.202 р., відповідачка [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 21.11.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №208/13120/24. 17.02.2025 р. від представника відповідача адвоката Обласова Сергія Анатолійовича через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позов. 07.03.2025 р. представником відповідачки Обласовим С. А. через систему "Електронний суд" надані додаткові пояснення на позов, в яких представник також просив розгляд справи проводити без участі відповідача та представника. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 3. Аргументи позивача. У своїй позовій заяві ТОВ "Він Фінанс" вказує, що 09.12.2018 р. між ТОВ «Дінеро» та [PERSON] укладено кредитний договір № L1282140. Договір укладено в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В результаті невиконання умов цього договору у позичальниці створилась заборгованість у розмірі 34656,85\~грн.,\~у тому\~числі заборгованість\~за наданим\~кредитом \~ 22833,17\~грн.,\~3%\~річних -\~2057,29\~грн, інфляційні втрати - 9766,39 грн. 01.07.2019 р. між ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро" та ТОВ "Фінасова компанія "Довіра та Гарантія" (згодом\~-\~ТОВ "Він\~Фінанс")укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019. В обгрунтування виникнення права вимоги до відповідача ТОВ "Він Фінанс" посилається на те, що статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Всупереч умов кредитного договору та вимог закону Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, як вважає позивач, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Заборгованість відповідача за кредитним договором No L1282140 від 09.12.2018 року - 22833,17 грн. Заборгованість за наданим кредитом, у свою чергу складається із заборгованості: - за тілом кредиту - 10625,0 грн.; - за процетами - 1583,0 грн.; - штраф, пеня - 5312,50 грн.; - комісія 5312,67 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 2057,29 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 9766,39 грн. Разом заборгованість становить 34656,85 грн. Обгрунтовуючи свої посилання на те, що ним не пропущений строк позовної завності, ТОВ "Він Фінанс" вказує, що органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), продовжені строки загальної і спеціальної позовної давності, передбачені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ (пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України). Тому, строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Крім цього, стверджує позивач, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, Позивачем видокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 2 березня 2022 року РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. No 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Пунктом 19 "Прикінцєвих положень" ЦКУ встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Просить поновити строк позовної давності для подання позову до гр. [PERSON] 4. Позиція відповідача Позицію відповідачки викладено у відзиві на позов. Вважає, що зазначений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 1. [PERSON] Договір кредитної лінії № L1282140 від 09 грудня 2018 року з ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро», в електронному вигляді не укладала та не підписувала, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримувала. 2. Посилається на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. Посилаючись на статті 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», на статті 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», на частини 1 та 2 статті 3, частини 3, 6 статті 11, статтю 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачка стверджує, що позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу [PERSON] . 3. На цей час відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів Відповідачу: ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» за Кредитним договором № L1282140 від 09 грудня 2018 року, та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів. 4. Також відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлень про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором до позичальників № 01072019 від 01.07.2019 року, укладеним між ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. 5. Відповідачка ставить під сумнів відповідність поданих паперових копій електронних доказів, які долучені до позовної заяви, оригіналам, а саме: -Кредитний договір № L1282140 від 09 грудня 2018 року, який було укладено [PERSON] з ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро»; -Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором до позичальників № 01072019 від 01.07.2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». Посилається на ч. 6 ст. 95 ЦПК України, яка передбачає, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 5. Обставини, встановлені судом Позивач посилається як на підстави своїх позовних на кредитний договір від 09.12.2018 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро», та на договір відступлення права вимоги від 01.07.2019 р. № 01072019, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (згодом - ТОВ "Він Фінанс"). У своїй позовній заяві ТОВ "Він Фінанс" не наводить ніяких відомостей щодо умов надання ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» кредитних коштів відповідачці, способу і факту надання таких коштів, строку дії договору, умов його виконання. Відповідачка заперечує як сам факт укладання такого договору, так і отримання нею будь-яких коштів від ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро». 6. Правова площина розв`язання спору та висновки суду щодо завялених вимог Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Суд приймає до уваги, що згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Це право закріплено і у частині 1\~статті 15\~ЦК України і гарантоване \~статтею 55 Конституції України. Відповідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 5 ЦПК України регламентуються\~способи захисту, які застосовуються судом. Ця норма, зокрема, передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позивачем обраний способ захисту своїх інтересів, що передбачений пунктом 8 частини другої статті 16 ЦКУ: "відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди". Відповідно статті 2 ЦПК \~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 13 Цивілього процесуального кодексу передбачається, що \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд виходить з принципу, встановленому частиною першою статті 81 ЦПК: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд керується принципом, встановленим Європейським судом з прав людини, в якому вказується, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У даному випадку повинні дотримуватися вимоги статей 77-8079 ЦПК: належність, допустимість, достовірність та достатність доказів. З урахуванням позицій сторін, суд вважає основним завданням при розв`язанні цього спору надати оцінку факту укладання (неукладання) кредитного договору між його сторонами. Позивачем на підтвердження цього факту наведені тексти норм Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну комерцію» та статтю 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», відповідно до якої електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Тому, на думку позивача, згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Разом з тим, суд констатує, що позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Позивачем не надано жодного доказу направлення будь-якого ідентифікатора Відповідачеві (наприклад довідки від мобільного оператора), не надано доказів використання Відповідачем будь-якого ідентифікатора. У постанові\~Верховного Суду\~у справі\~№ 545/1750/21\~від 29.05.2024\~року зроблений\~такий висновок:\~" Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно- телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього». Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Згідно до статей 12 та 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Статтею 100 ЦПК України також встановлюється, що: Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в якості доказів надані копії документів, які не завірені належним чином. Тому суд не приймає докази позивача, що грунтуються на не завірених належним чином роздруківках електронних документів, а також не посвідчених у встановленому порядку копій письмових документів і вважає їх неналежними. Порядок засвідчення копій документів встановдений пунктом 8 Розділу 11 (Засвідчення\~копій та\~витягів службових\~документів) Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 (в редакції Наказу Міністерства юстиції\~№ 1581/5 від 21.04.2022\. Цей пункт наголошує, що "Копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії та проставляється нижче реквізиту документа «Підпис», З цього\~питання у\~постанові Верховного\~Суд у\~складі колегії\~суддів Касаційного\~господарського суду\~від 26\~вересня 2022\~року у\~ справі\~№ 5026/886/2012\~р.\~сформульована така\~правова позиція: "Підставою для скасування\~\~оскаржених у справі судових рішень стало те, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення\~\~\~\~на підставі недопустимих доказів у справі. Подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» компанією додатки до заяви про заміну сторони її правонаступником - копії відповідних документів не відповідають вимогам щодо порядку засвідчення копій документів, оскільки не містять відповідних реквізитів: слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії". У відзиві на позов відповідачка стверджує, що ніякої копії кредитного договору вона не отримувала, як і решти докуметів, які складають кредитний договір. Відповідно до статті 13 Закону України "Про споживче кредитування": примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документу, додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Суд також зазначає, що позивачем у своїй позовній заяві не визначено, в який спосіб відповідачці надані грошові кошти: у позовній заяві вказується, що на підставі договору про відкриття кредитної лінії, і разом з тим говориться про одноразове зарахування таких коштів на банківську картку відповідачки.Таким чином, не доведений сам факт надання позивачці грошових коштів. Ніяких підтверджень факту надання грошових коштів позичальниці або відкриття кредитнї лінії позивачем не надано. Позивачем не надано належних га допустимих (взагалі ніяких) доказів видачі позичальниці кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальниці, рішення Банку про встановлення відповідачці кредитного ліміту (ким і коли воно прийняте, ким затверджене), заяву на видачу готівки з позичкового рахунку позичальниці чи будь-яких інших документів про отримання позичальницею коштів. Згідно з ч. 22.1. ст. 22 Закону «Про порядок оформлення документів при проведенні переказу» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Жодного з цих документів позивачем не надано. Також не надано витягу з особистого рахунку позичальниці про рух коштів. Суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості за кредитом як доказ отримання відповідачкою грошових коштів, оскільки він є односторонним документом і з нього не вбачається, яку суму, коли і на яку на банківську картку відповідачки зараховано ліміт кредитної лінії. Надані позивачем Загальні умови договору кредитної лінії Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дінеро" також не можуть розглядатися як доказ надання грошових коштів відповідачці. Щодо суми позовних вимог, то слід зазначити, що відповідно до пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стану в Україні введено\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX. Таким чином, нрахування 3 % річних та інфляційних втрат є неправомірним. Стосовно строку позовної давності за заявленими вимогами слід зазначити таке. 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року Згідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, має місце зупинення перебігу строку позовної давності. В той же час, за змістом частини першої статті 261\~ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги судом визнано необґрунтованими, суд не застосувує до спірних правовідносин положення\~статті 267\~ЦК України. Виходчи з вищенаведених норм матеріального права і

Outcome: dismissed