Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

14 січня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивачка просить визнати за нею, в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель, яка знаходиться за адресою- [ADDRESS] , яка згідно державного акту на право приватної власності, виданого Першотравневою сільрадою 13.09.1994 року на підставі рішення № 37 від 07.09.1994 року, належить [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24.01.2023 року, про що складено відповідний актовий запис № 117, після смерті якої відкрилася спадщина, яка крім іншого складається із житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Вказане домоволодіння належало померлій на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2000 року, укладеного між нею та [PERSON] у формі торгового біржового контракту №219-п в Снігурівському представництві Херсонської товарної біржі "Смарагд-Південь", вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями в цілому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1456 га, за кадастровим номером 4825783900:19:006:0001, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 13 вересня 1994 року на підставі рішення Першотравневої сільської ради народних депутатів від 07.09.1994 року № 37, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 336, належить відповідачу. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , звернулася до нотаріуса, але отримала відмову у зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документу вимогам чинного законодавства. В зв`язку з чим, позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилаючись на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу діяла ст.30 Земельного кодексу УРСР, 1990 року, позивачка вважає, що до неї разом з будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1456 га, кадастровий номер 4825783900:19:006:0001, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , припинивши право власності за відповідачем. Адвокат Козирєва А.В., яка діє в інтересах [PERSON] до судового засідання подала до суду заяву, згідно якої просила справу слухати у її відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся у порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення, опубліковане на сайті суду на порталі Судова влада України, причина неявки відповідача суду не відома, відзив на позов не надійшов. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позов визнає. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15 березня 2000 року, укладеного у формі торгового біржового контракту № 219-п в Снігурівському представництві товарної біржі "Смарагд-Південь", відповідач [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями, з житловою площею 31,1 кв.м, що розташований за адресою по [ADDRESS] , за інвентаризаційною вартістю 10332,00 грн. за домовленістю сторін домоволодіння продано за 600 грн. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] в Снігурівському бюро технічної інвентаризації 30 жовтня 2000 року та записано в реєстрову книгу за № 14-190. (а.с.8) [INFO] в селі Трудолюбівка Баштанського району Миколаївської області померла [PERSON] , підтвердженням чого є свідоцтво про смерть від 24.01.2023 серії [NUMBER] (а.с.15) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина відносно майна останньої. Позивач [PERSON] являється донькою покійної, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.17-18). Як вбачається з копії спадкової справи №181/2023, заведеної 23 листопада 2022 року державним нотаріусом Снігурівського державної нотаріальної контори, померла [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності земельну ділянку площею для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Першотранвневої сільської ради заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . Належний їй на праві власності житловий будинок в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Позивач в шестимісячний строк після смерті спадкодавця звернулася до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована за №349. Чоловік померлої [PERSON] , [INFO] звернулася до нотконтори із заявою про відмову від прийняття належної йому частки спадщини. Крім цього, в шестимісячний строк після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини, звернувся син померлої [PERSON] , яка зареєстрована за №348. Нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі заповіту [PERSON] , на користь її сина [PERSON] на спадщину яка складається з земельної ділянки площею №1,0000 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Снігурівської міської ради, зареєстровано в реєстрі під №311 та свідоцтва про право на спащину за заповітом на підставі заповіту [PERSON] , на користь її сина [PERSON] та [PERSON] по 1/2 спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 7,6532 гектарів, в межах згідно з планом, розташованої на території Снігурівської міської ради, зареєстровані в реєстрі під №№582,1000. Інші спадкоємці по матеріалам спадкової справи відсутні (а.с.37-55). Згідно постанови державного нотаріуса Снігурівської державної нотаріальної контори Коваль Ю.В. від 04.04.2024, такою відмовлено [PERSON] у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з невідповідністю правовстанавлюючого документу вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Ухиляння будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.9 Додатку №1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839, яка діяла на час укладення договору, відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а згідно ст.15 Закону "Про товарну біржу" реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення (підтвердженням цьому є реєстрація спірного договору в БТІ). Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплативши за придбане майно грошові кошти, у результаті чого набув право власності на нього, фактично володів даним майном, угода купівлі-продажу недійсною не визнавалась, суд вважає, що сторони договору за життя [PERSON] домовилися про усі істотні умови договору купівлі продажу, що підтверджується реєстрацією права власності на даний будинок за [PERSON] в БТІ, підтвердженням чого є реєстраційне посвідчення. (а.с.8). На даний час посвідчити угоду купівлі-подажу будинку неможливо, оскільки покупець померла. Одночано, як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю виданого Першотравневою сільською радою 13 вересня 1994 року на підставі рішення Першотравневої сільської ради від 07 вересня 1994 року № 37, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 336, земельна ділянка, з цільовим призначенням для обслуговування житлого будинку, на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК України (яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу 15 березня 2000 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Крім того, пунктом "є" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Дослідженими судом доказами підтверджено, що покійна [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за відповідачем на підставі державного акта, у зв`язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку. При цьому, те, що покійна [PERSON] не посвідчила перехід права на землю жодним чином не вплинуло на наявність в неї права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, за нормою ст.1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. По положенню ст.ст.1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають дружина та діти спадкодавця. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Остільки, позивач довела наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, суд визнає її позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved