Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 03.12.2024 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Савинська селищна військова адміністрація Ізюмського району Харківської області, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.03.2011 до 15.09.2021. Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Натепер дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно своєї дитини протягом останніх п`яти років, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться навчанням дитини, станом її здоров`я, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Таким чином, відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та її утримання. Дитина знаходиться під повною опікою і матеріальним забезпеченням матері. Вищенаведене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Пояснив, що позивачка з дитиною проживала з 24.02.2022 до початку 2023 року в Польщі. З грудня 2024 року проживає на Кіпрі та оформлює право на постійне проживання. Оскільки під час оформлення права на постійне проживання дитини на Кіпрі у позивача можуть виникнути певні труднощі через відсутність згоди батька, вона звернулася до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Про причину неявки суду не повідомив, відзив не подав. Заяв та клопотань від нього не надходило. Представник третьої особи - Савинської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він вихованням дитини не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина протягом п`яти років проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 19.12.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Савинська селищна військова адміністрація Ізюмського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав було прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області, відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.01.2025. 09.01.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача, підготовче засідання було відкладено до 29.01.2025. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 29.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 04.03.2025. 04.03.2025 суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи та відсутність у позивача заперечень проти заочного розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). 19.11.2021 рішенням Балаклійського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.01.2022 з [PERSON] ( [INFO] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ) стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 26.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття, або зміни сімейного чи матеріального стану сторін (а.с. 17-20). Відповідно до довідки, виданої Савинською селищною військовою адміністрацією Ізюмського району Харківської області від 18.04.2023 (вих. № 710), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає в [ADDRESS] , з 03.08.2017 до теперішнього часу (а.с. 12). З актів обстеження, складених 14.10.2021, 19.01.2022 та 19.04.2023 за результатами проведеної перевірки умов проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Останній за вказаною адресою не проживає, участі у вихованні своєї малолітньої дитини не бере, матеріальної допомоги на її утримання не надає (а.с. 13, 14, 15). За даними характеристики, наданої 14.06.2024 Савинським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 1, [PERSON] , [INFO] , відвідувала І молодшу групу (3-й р.ж.) № 5 вказаного закладу з листопада 2019 року. Дитина проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вихованням дитини займається мати. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , не брав участь у вихованні дитини, на батьківських зборах, святах, заходах, організованих у закладі дошкільної освіти присутнім не був, успіхами доньки не цікавиться (а.с. 16). Виконавчим комітетом Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (протокол № 1 від 03.01.2025). Членам комісії не вдалось зв`язатися з батьком дитини, оскільки з ним відсутній будь-який засіб зв`язку. За результатами спілкування з матір`ю дитини у телефонному режимі та опрацювання документів, доданих до позовної заяви, було встановлено, що батько протягом останніх п`яти років не піклується про спільну дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] . Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Балаклійським відділом державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області, станом на 14.02.2024 сукупний розмір заборгованості складав 198 647,21 гри. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 6 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі - Закон). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 11 Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону). Частиною 8 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 СК України передбачено забезпечення права дитини на належне батьківське виховання. Підстави позбавлення батьківських прав встановлені частиною першою статті 164 СК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Мотиви суду. Позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України). З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. У пункті 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). У рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Іlya Lyapin vs russia»" (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, провадження № 61-13425св23. Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, провадження № 61-8861св24). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24). У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанова Верховного Суду від 26.12.2024 у справі № 561/474/24, провадження № 61-13691св24). За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Самі по собі встановлені факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24). У висновку органу опіки та піклування Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області від 03.01.2025, визначено доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини, оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не цікавиться навчанням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. При цьому, висновок ґрунтується лише на телефонній розмові з матір`ю дитини та документах, долучених до позовної заяви стороною позивача. Крім того, висновок містить відомості про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, проте суду не надано, та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження існування такої заборгованості. Разом з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) наголосив, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. За таких обставин, суд визнає висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] немотивованим, формальним та таким, що не містить належного, підтвердженого доказами обґрунтування виключної необхідності позбавлення батьківських прав, того, що позбавлення батька батьківських прав відповідає інтересам дітей. Натомість, не убачається дій органу опіки та піклування у динаміці щодо супроводу цієї родини, надання їй допомоги в межах покладених на них функцій і завдань. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з матір`ю. На підтвердження викладених у позовній заяві доводів стосовно невиконання відповідачем своїх обов`язків з утримання дитини позивач надав лише акти обстеження, які були проведені востаннє у 2023 році. За даними актів встановлено, що у 2021 році [PERSON] проживав разом з [PERSON] і донькою [PERSON] , у будинку були його речі, проте у 2023 році вже не проживав за адресою реєстрації. При цьому, факт не проживання батька разом з дитиною та колишньою дружиною не свідчить про його умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, зазначені акти є неінформативними і не освітлюють суттєвих обставин, що стосуються цієї справи. Крім того, як було встановлено у судовому засіданні, позивач та дитина з 24.02.2022 також не проживають за місцем реєстрації. До початку 2023 року вони проживали у Польщі, а з грудня 2024 року проживають на Кіпрі . Відповідач є громадянином іншої країни, та, імовірно, не володіє даними щодо місця проживання позивача та дитини. Позивач разом з дитиною залишила місце проживання, і взагалі країну, а тому фактично сама позбавила відповідача можливості виховувати дитину, спілкуватися з нею. До того ж, як зазначив представник позивача у судовому засіданні, позивач стикнулася з певними труднощами під час оформлення права на проживання її з дитиною на Кіпрі за відсутності згоди батька. Вочевидь, позивач намагається вирішити свої проблеми у таких спосіб, тому звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Отже, у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення його від виховання своєї дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав Так, у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо. Позивачем не надано належних та допустимих, достатніх доказів винної поведінки відповідача щодо умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, як і не доведено, що інтереси дитини потребують позбавлення батька батьківських прав щодо неї. Позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з батьком сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним та передчасним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу також відшкодуванню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed