Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію, припинення та визнання права власності. В обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Волоська сільська рада, с.т. «Сурське» №50, кадастровий номер №1221481500:01:044:0002. За життя [PERSON] було складено заповіт, згідно якого усе належне їй майно вона заповіла [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак спадщину не переоформила. [INFO] [PERSON] померла. Оскільки позивач та його мати [PERSON] проживали із [PERSON] , а у подальшому з [PERSON] , останні 7 років, родичів у яких більше не було, вони вважаються такими, що спадщину фактично прийняли. Його мати відповідач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, у зв`язку з чим, вона звернулася до суду про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом. 08.02.2021 рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, позовну заяву [PERSON] задоволено частково, встановлено факт спільного проживання однією сім`ю [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] з вересня 2011 року по 21.12.2018 року. 28.09.2021 постановою Дніпровського апеляційного суду, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2021 в частині задоволення позовних вимог скасовано та відмовлено у задоволені позовних вимог в цій частині. [PERSON] подала касаційну скаргу, однак ухвалою Верховного суду від 12.12.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження у зв`язку із пропущенням строку на касаційне оскарження, що відбулося по вині адвоката, оскільки мати не є юридично обізнаною особою. Таким чином, рішення Дніпровського апеляційного суду від 28.09.2021 набрало законної сили і є остаточним щодо відмови у встановленні факту спільного проживання. Вказує, що він не заперечував у свій час, щоб його мати оформила спадщину на своє ім`я, однак у зв`язку із скасуванням апеляційною інстанцією рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2021 , він подав заяву до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. про прийняття спадщини, оскільки свого часу своє право на спадщину не реалізував, розраховуючи, що усіма справами з цього приводу буде займатися його мати. Однак, постановою приватного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки 24.03.2021 приватним нотаріусом була заведена спадкова справа №16/2021 до майна померлої [PERSON] , та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом іншому спадкоємцю. Позивач стверджує,що з вересня 2011 року він разом [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство та утримували майно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2021, серія НРВ №036745, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Опроцюк О.В., зареєстровано в реєстрі за №1242, його матір [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що у зв`язку зі скасуванням рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2021, зазначене свідоцтво є недійсним. В зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що він проживав з вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. За життя [PERSON] заповітів не складала, спадкоємців за законом першої, другої та третьої черги не має, він є спадкоємцем за законом четвертої черги, тому просив встановити факт його проживання однією сім`єю разом із [PERSON] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] , скасувати запис про державну реєстрацію №57864625, припинити право власності та визнати право власності за позивачем. 03.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив представника Дніпровської міської ради на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, якщо за життя спадкодавець не набув право власності на об`єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові пава, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, і легалізація цього права шляхом встановлення права власності не є завданням судочинства. Вказує, що у померлої [PERSON] відсутні спадкоємці за законом та заповітом, крім того вона не була власником спірного об`єкту нерухомого майна, оскільки [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак своїх спадкових прав не оформила. Також зазначив, що\~ доводи наведені позивачем є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не відповідає дійсності і фактичним обставинам справи. Представник позивача адвокат Опара Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що родину [PERSON] знала з 1984 року, часто з ними спілкувалися, приїздили у гості. ЇЇ тітці [PERSON] , яка померла у 2012 на праві приватної власності належала квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка у с.Волоське. [PERSON] була людиною похилого віку, потребувала допомоги та підтримки близьких людей. У 1999 році помер онук [PERSON] [PERSON] ; у 2005 році помер син \~ [PERSON] [PERSON] . [PERSON] дуже хворіла, у зв`язку з чим з нею почала проживати її невістка [PERSON] ( [PERSON] ). Весь цей час позивач разом зі своєю родиною, як могли підтримували їх. [PERSON] по своєму характерові була дуже мовчазною людиною і дуже часто, навіть коли їй було дуже погано, вона про це мовчала, не хотіла турбувати ні свекруху, ні інших родичів. Восени 2011 року відповідачка переїхала жити до своєї тітки [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та почала проживати у вказаній квартирі разом з тіткою та [PERSON] . Весь час позивач піклувалася про свою тітку [PERSON] та [PERSON] , вони вели спільне господарство, мали спільний побут. У 2012 померла [PERSON] та після її смерті вона разом з сином [PERSON] займалася її похованням .Майно [PERSON] успадкувала [PERSON] , яка померла у 2018. Дедюшко Л. . За час сумісного проживання відповідачка та її син [PERSON] стали для [PERSON] її родиною. За життя [PERSON] постійно говорила, що все, що у неї є, вона хоче залишити [PERSON] , її сину, оскільки усіх своїх рідних, вона вже втратила, а вони залишилися для неї єдиними рідними людьми та стали її сім`єю. Тому, після смерті тітки [PERSON] вони продовжили мешкати разом однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільний побут, вели спільний бюджет, спільно харчувалися, купували майно для спільного користування, спільно витрачали кошти на утримання та ремонт квартири, в якій разом проживали, узгодили зручний порядок користування квартирою.Після смерті [PERSON] у 2018 її похованням займався син [PERSON] та вона ,так, як інших близьких родичів у неї не було. У березні 2019 року вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої тітки [PERSON] , однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Потім зверталася до суду, та судом було встановлено факт спільного проживання, але Постановою Дніпровського апеляційного суду у 2021 рішення суду скасовано. Але вона встигла оформила право власності на себе . Зазначила, у рішенні суду було встановлено, що вона разом з сином [PERSON] проживали разом з [PERSON] з 2001 по 2018рр. Представник відповідача адвоката \~Рись Н.О. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник Дніпровської міської ради Пренко А.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві. Третя особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. правом присутності не скористувалась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснили суду, що вона з [PERSON] , дружиною позивача, знайомі з 2011 року, познайомилися через дітей, гостювала у них дома 1-2 рази на тиждень за адресою, [ADDRESS] . Потім [PERSON] захворіла, та попросила допомоги по господарству. Так,як вона працює кухарем, погодилася привозити їм їжу, а іноді приходила до них та готувала вдома, за адресою:, [ADDRESS] , номера квартири не пам`ятає у м.Дніпро. В цій квартирі жили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Донару [PERSON] не бачила, лише чула, оскільки вона не виходила з кімнати, була лежача. Це відбувалося протягом 2011-2018рр, поки [PERSON] була жива. Також протягом цього періоду родина [PERSON] робила їй замовлення, а вона купувала продукти, [PERSON] з нею розраховувався, передавав гроші, бачила, як вони робили хатні справи. Вони жили однією родиною у 3-х кімнатній квартирі. Свідок [PERSON] пояснив суду, що сім`ю [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] та [PERSON] ) знає як сусідів по дачі. На дачу у с.Волошське, приїжджали на машині Володі разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка належала [PERSON] . У них були добрі стосунки, жили разом. Внески за ділянку сплачував [PERSON] близько 10-12 років. Іноді він підвозив [PERSON] до дому на [ADDRESS] , точну адресу не пам`ятає. Свідок [PERSON] також пояснив, що він працює масажистом, [PERSON] був його клієнтом у 2012 році, до якого він приїжджав робити масаж за адресою, [ADDRESS] . Потім, він також робив масаж [PERSON] , яка мешкала разом із [PERSON] по [ADDRESS] . В квартирі мешкали, [PERSON] , його дружина, мама та ще одна жінка похилого віку. У казаній квартирі був приблизно 10 разів і кожного разу бачив жінку похилого віку. \~ Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 386 ЦК України,\~встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] у віці 79 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 31.07.2012 року, актовий запис №5150 (Т-1,а.с. 29). За життя [PERSON] було складено заповіт, згідно якого 21.02.2005 року, заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. за реєстраційним номером 5-276.(Т-1,а.с. 57). На момент смерті [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] (2/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.11.1999 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-2641, зареєстроване 07.12.1999 року КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №455п за реєстровим номером №736-131; 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.1997 року, видане Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням №123-97, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №297 п та реєстровим №80) (Т-1,а.с.35) та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер №1221481500:01:044:0002 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №877534, виданого на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №2-795 від 11.01.2005 року і зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010612001397, кадастровий номер №1221481500:01:044:0002) (Т-1,а.с.18 ). Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємиця [PERSON] за заповітом у визначений законом термін звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, після померлої [PERSON] та спадщину прийняла, що вбачається з матеріалів спадкової справи №731/2012, однак спадщину не переоформила. (Т-1, а.с. 147-182). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Чечелівським районним у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24.12.2018 року, актовий запис №2591 (Т-1,а.с. 30). 24.03.2021 за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, була заведена спадкова справа № 16/2021 (Т-1,а.с. 221-250).\~ З наданих матеріалів спадкової справи вбачається, що 26.12.2005за життя [PERSON] було складено заповіт, згідно якого 26.12.2005 року, заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. за реєстраційним номером 5-3031.(Т-1,а.с. 239). 13.03.2019 постановою державного нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку зі тим, що згідно заповіту складеного від імені [PERSON] усе належне їй майно вона заповіла не на ім`я [PERSON] , а на іншого спадкоємця.( Т-1, а.с. 183), у зв`язку з чим, вона звернулася до суду про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом. 08.02.2021рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, позовну заяву [PERSON] задоволено частково, встановлено факт спільного проживання однією сім`ю [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] з вересня 2011 року по 21.12.2018 року(Т-1, а.с. 43-49). 26.04.2021 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (Т-2, а.с.43)., на підставі рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2021 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 731/2012 рік (Т-2, а.с. 9-123) 26.04.2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. та зареєстрованого в реєстрі №1242. (Т-2, а.с. 85). 28.08.2021 постановою Дніпровського апеляційного суду, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2021 в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання [PERSON] скасовано та відмовлено у задоволені позовних вимог в цій частині(Т-1, а.с. 50-56). Позивач вказує, що він не заперечував у свій час, щоб його мати оформила спадщину на своє ім`я, однак у зв`язку із скасуванням апеляційною інстанцією рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2021 , він подав заяву до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. про прийняття спадщини, оскільки свого часу своє право на спадщину не реалізував, розраховуючи, що усіма справами з цього приводу буде займатися його мати відповідач по справі. Однак, постановою приватного нотаріуса від 07.06.2023 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки 24.03.2021 приватним нотаріусом була заведена спадкова справа №16/2021 до майна померлої [PERSON] , та видано свідоцтво про право на спадщину за законом іншому спадкоємцю.(Т-1, а.с. 62). Отже, використовуючи своє право, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в тому числі до [PERSON] та просить встановити факт його проживання однією сім`єю разом із [PERSON] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] , припинити право власності та визнати за ним право власності на квартиру. Відповідно до вимог\~ст.1264 ЦК України,\~особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Нормами\~ст. 315 ЦПК України,\~передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У пункті 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~№7\~від 30.05.2008\~року зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкодкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Встановлення факту спільного постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] породжує для нього відповідне право на спадкування відповідно дост.1264 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої КП «Жилсервіс 1» за адресою: : [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , 1952 р.н. з 2000 року та [PERSON] , 1933 р.н. з 1961 року (Т-1, а.с. 24). Згідно договору оренди від 13.10.2011 року та 15.09.2015 року, позивач як ФОП орендував приміщення у м. Дніпро для здійснення підприємницької діяльності, в якому вказано адресу проживання: [ADDRESS] (Т-1, а.с. 63-65, 69-70). Згідно договору купівлі-продажу від 02.09.2015 року №ЛР-1, також вказано адресу проживання позивача: [ADDRESS] (Т-1, а.с. 67-68). Позивачем надано ряд квитанція\~про придбання товарів домашнього обіходу, де замовником виступає позивач за адресою доставки: [ADDRESS] . Позивач також вказує, що після смерті [PERSON] , він встановлював пам`ятник, що підтверджується відповідними квитанціями (Т-1, а.с. 89-90). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В.. 24.03.2021 року заведено спадкову справу на майно померлої [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 16/2021 (Т-1, а.с. 221-250). Суд звертає увагу, що окрім [PERSON] та [PERSON] не зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] та [PERSON] . Таким чином [PERSON] є єдиною особою, яка висловила бажання прийняти спадкове майно після померлої [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] , судом не встановлено. У зв`язку з цим вважає, що позивач прийняв спадщину після померлої [PERSON] . Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Враховуючи викладене, беручи до уваги пояснення свідків, та досліджені докази,суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині встановлення факту проживання [PERSON] разом із [PERSON] не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним виданого приватним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1242 на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно\~ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26.04.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Отроцюк О.В. на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 08.02.2021 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.09.2021 року скасовано, суд приходить до висновку про необхідність визнання даного свідоцтва недійсним. Що стосується позовних вимог позивача про скасування запису про державну реєстрацію №57864625 та припинення права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідні від позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Згідно вимог ст. ст.76,77,79,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню . При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки вони є явно необґрунтованими, оскільки будь-яких заперечень при цьому щодо підтвердження факту, який просив встановити позивач, представником Дніпровської міської ради не наведено та відповідних доказів не надано та спростовуються вище встановленими обставинами справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial