Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до суду 10.01.2025 року. Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2025 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Так, за штатним розписом в Красноокнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена, у зв`язку перебуванням у відпустці, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці з 26.12.2024 року по 10.01.2025 року та з 14.01.2025 року по 15.01.2025 року. Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з відпустки, а саме 16.01.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24 листопада 1995 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, протягом тривалого часу їх сімейні відносини погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до того, що з червня 2024 року сімейні відносини були фактично припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними, як дружиною та чоловіком, вони перестали вести спільне господарство. Станом на момент подачі позову до суду\~ сторони хоч і продовжують проживати разом в одному будинку, однак вже як сусіди, так як позивач перебувала в пошуках іншого житла для проживання. Причиною розлучення, на думку позивача, є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дитині душевні страждання. На думку позивача, відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у них та у сім`ї, відповідач\~ не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На думку позивача, їх шлюб існує лише формально. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, такі стосунки позивача втомили, тому вона бажає їх припинити. На думку позивача, збереження сім`ї неможливо та суперечить її інтересам. Спору щодо місця проживання їхньої дитини між сторонами немає. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Тому позивач просила їх шлюб розірвати. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача 06.02.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність/а.с.2-3/. Тому справа розглянута у відсутність, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Після розірвання шлюбу просила залишити їй набуте у шлюбі прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає, погоджується на розірвання шлюбу /а.с.16/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 24.11.1995 року Новосамарською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №7./а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] ./а.с. 8/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з червня 2024 року шлюбні відносини між ними фактично припинені. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе і не відповідає її бажанню. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 1211,20 грн. через АТКБ «ПриватБанк» за квитанцією №0.0.4114168564.1 від 08.01.2025 року/а.с.1 /. Частиною 1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 605,60 грн\~ (50% від 1211,20 грн., сплаченого позивачем при поданні позову через АТ КБ «ПриватБанк» за квитанцією №0.0.4114168564.1 від 08.01.2025 року), а іншу частину судового збору у сумі 605,60 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved