Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся адвокат Бутирін Ярослав Ярославович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.09.2023 сталася ДТП внаслідок якої позивачу було завдано матеріальні збитки. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/35322/23 від 13.10.2023 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована за полісом обов`язково страхування № 215874726 від 30.07.2023, а відповідача за полісом № 213654188 в ТДВ «СГ «Оберіг». Відповідно до звіту № 1840, отриманого позивачем на виконання вимог страхованої компанії, вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП складає 243\~334, 40 гривень. 08.12.2023 страхова компанія виплатила позивачу максимальне страхове відшкодування в сумі 150\~000, 00 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 93\~334, 40 гривень, яку позивач вважає повинен сплатити на його користь відповідач. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду адвоката позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди завданої внаслідок ДТП і страховим відшкодуванням в сумі 93 334, 40 гривень. Також адвокат позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.12.2023 вищевказану цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2024 цивільну справу прийнято до свого провадження, вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 02.05.2024 у справі було ухвалено заочне рішення, яке в подальшому ухвалою суду 21.10.2024 було скасоване, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Також даною ухвалою суду було запропоновано відповідачу подати відзив та докази у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. У строк, визначений судом ухвалою суду від 21.10.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 20.01.2025 в судове засідання викликано суб`єкта оціночної діяльності; закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті. 10.03.2025 адвокату позивача відмовлено у прийнятті до розгляду додаткових письмових пояснень, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання. У судовому засіданні адвокат позивача підтримав позовні вимоги, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач зазначив, що позивачем при визначені розміру матеріального збитку не враховано висновки, зроблені суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] у додатковому звіті № 1840/2 до звіту № 1840. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/35322/23 від 13.10.2023, яка набрала законної сили 24.10.2023, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 850, 00 гривень. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Cruze», державний номерний знак [NUMBER] , 15.09.2023 о 17 год. 45 хв. на перехресті вулиць Д. Щербаківського та Естонські у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Honda Civic», державний номерний знак [NUMBER] , який в результаті інертного руху допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів № 215874726 транспортний засіб «Honda Civic», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , є забезпечений і відповідальність водія забезпечуваного транспортного засобу застрахованою з 30.07.2023 по 29.07.2024. (а.с. 15) Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, подія, яка сталася 15.09.2023 є страховим випадком. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що на час скоєння 15.09.2023 ДТП [PERSON] на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом марки «Chevrolet Cruze», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] (а.с. 8-9), і яким він на відповідній правовій підставі володів на час ДТП, був пошкоджений. З матеріалів справи не вбачається, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] складено звіт № 1840 від 17.10.2023, яким визначено вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , - [PERSON] (а.с. 16-38) Додатковим звітом № 1840/2 від 28.10.2023, який є невід`ємною частиною до вищевказаного звіту, суб`єктом оціночної діяльності визначено ринкову вартість автомобіля «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , в пошкодженому стані після ДТП, на дату складання звіту № 1840. (а.с. 177-180) Відповідачем не оспорювався і не спростовано визначений суб`єктом оціночної діяльності у вищевказаному звіті розмір матеріального збитку. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому\~Законі, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно із ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 29 \~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009\~№ 1335/5/1159) (надалі Методика). Відповідно до п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Згідно із п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Як вбачається із звіту № 1840 від 17.10.2023 та додаткового до нього звіту № 1840/2 від 28.10.2023, складених суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] : вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без коефіцієнта фізичного зносу становить 352\~530, 94 гривень; вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 170\~453, 42 гривень; вартість транспортного засобу до ДТП становить 243\~334, 40 гривень; вартість транспортного засобу після ДТП в пошкодженому стані становить 72\~880, 98 гривень. Під час оцінки КТЗ суб`єктом оціночної діяльності враховано технічні, технологічні характеристики та особливості об`єкта оцінки, умови його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень; виходячи з мети оцінки здійснено всі процедури в межах методів оцінки, визначених цією Методикою. Вартість матеріального\~збитку,\~завданого власнику\~КТЗ,\~визначається такою,\~що дорівнює\~ринковій вартості\~КТЗ на\~момент пошкодження\~за наявності\~однієї з\~умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість ; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що вартість відновлювального ремонту\~не більше ринкової вартості автомобіля; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника (п. 8.2 Методики). Лише в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ за формулою, визначеною у п. 8.3 Методики. Таким чином, суб`єкт оціночної діяльності прийшов до висновку, що відновлення транспортного засобу є економічно недоцільним, а тому вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого при ДТП транспортного засобу було визначено ним як ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження, а саме в розмірі 243\~334, 40 гривень. Системний аналіз ст. 22, ч. 2 ст. 1192 та ст. 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. На вищевказане звернув увагу й Верховний Суд в постанові від 02.02.2022 у справі № 757/54513/16. Дослідивши вищевказаний звіт судом встановлено, що його складено з дотриманням Методики; оцінка майна має здійснена з урахуванням Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, яким визначено загальні засади оцінки майна і майнових прав; звіт є повним, обґрунтованим і таким, що не викликає сумніву у його правильності. Відповідно до\~ст.\~30\~\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~в\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин, транспортний\~засіб вважається\~фізично знищеним,\~якщо його\~ремонт є\~технічно неможливим\~чи економічно\~необґрунтованим.\~Ремонт вважається\~економічно необґрунтованим,\~якщо передбачені\~згідно з\~звітом (актом)\~чи висновком\~про оцінку,\~виконаним оцінювачем\~або експертом\~відповідно до\~законодавства,\~витрати на\~відновлювальний ремонт\~транспортного засобу\~перевищують вартість\~транспортного засобу\~до дорожньо-транспортної\~пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Суд не погоджується із доводами адвоката позивача про те, що вищевказаний Закон регулює відносини виключно між страховиками і застрахованими особами і його дія не поширюється на відносини між позивачем та відповідачем, виходячи з наступного. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, на час виникнення спірних правовідносин було регламентовано ст. 30 \~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~який згідно зі ст. 8 ЦК України\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Вищевказане узгоджується із правовими висновками, зробленими Верховним Судом у постановах від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18, від 02.12.2021 у справі № 753/17190/18, від 18.01.2023 у справі № 559/1253/19, від 16.10.2023 у справі № 715/2489/22. Отже, враховуючи вищевикладене, автомобіль марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , є фізично знищеним. Суд зауважує, що поняття «фізично знищений транспортний засіб» включає в себе як ситуацію, коли його ремонт є технічно неможливим, так і ситуацію, коли це є економічно необґрунтованим.\~При цьому, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із статті 30 вищевказаного Закону. Крім того, адвокат позивача протирічить сам собі у своїх аргументах, адже пред`являючи вимоги до відповідача просив стягнути різницю між вартістю матеріального збитку в розмірі 243\~334, 40 гривень, що становить вартість транспортного засобу до ДТП, і розміром страхового відшкодування в сумі 150\~000, 00 гривень, а не різницю між вартістю відновлювального ремонту і розміром страхового відшкодування. \~ Поняття «вартість відновлювального ремонту» КТЗ і «вартість матеріального збитку (реальні збитки)» не є тотожніми і їх визначення різниться (п. 2.3 і п. 2.4 Методики). Як вбачається із позовної заяви та наданих в ході розгляду справи пояснень адвокатом позивача, предметом спору у даній справі є відшкодування саме матеріального збитку, а не вартості відновлювального ремонту. Також судом прийнято до уваги, що задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна вважати обґрунтованим і справедливим. Таким чином, враховуючи вищевикладене позивачу підлягає відшкодуванню \~різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що ліміт відповідальності ТзДВ «Страхова група «Оберіг» перевищує розмір заподіяної позивачу майнової шкоди. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України -відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Судом встановлено, що ТзДВ «Страхова група «Оберіг»,

Outcome: partial