Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Представник позивача звернулась 12.11.2024 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 21.01.2006 р. року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, у якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб був розірваний. 30.07.2022р. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , у зв`язку з одруженням. 31.10.2024р. позивач подав заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради. Згідно пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №256 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі Порядок №256) у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. Письмова згода батька позивача була відсутня у зв`язку з тим, що батько перебуває на тимчасово окупованій території України та точне місцезнаходження його наразі не відоме. Зважаючи на відсутність згоди батька, орган реєстрації відмовив в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) позивачу. Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст.29 ЦК України, ст.160 СК України, за позовом представник просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання (перебування) позивача разом з матір`ю [PERSON] з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) позивача за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.11.2024 р. відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження на 10.01.2025 р. 10.01.2025 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 21.02.2025 р. 21.02.2025 р. розгляд справи відкладено на 05.03.2025 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. Представник позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності позивача, позов підтримує, просить задовольнити. Представник третьої особи направив до суду письмові пояснення, зміст яких просить врахувати при постановленні рішення (а.с.43-47) та в яких просить провести розгляд справи без їх участі. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників позивача та третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин. Згідно ч.4\~ст.152 СК України\~дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.2\~ст.29 ЦК України\~фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1\~ст.242 ЦК України\~батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю СОН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є\~Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей\~11,18\~вказаного\~Закону\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.\~150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Так, судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). [PERSON] після укладення шлюбу набула прізвище « [PERSON] » (а.с.6-7). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). 31.10.2024р. позивач подав заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (а.с.9-10). Третя особа відмовила в реєстрації місця проживання [PERSON] , так як відсутня письмова згода його батька. Позивач зазначає, що письмову згоду батька отримати не може, оскільки батько перебуває на тимчасово окупованій території України та точне місцезнаходження його наразі не відоме. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частинах 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно положень ч.3 ст.\~160\~СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Наразі позивач є таким, що досяг 14 років, він визначився самостійно з місцем проживання з матір`ю. Згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А частина 2 цієї ж статті наголошує на те, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюютьсязаконом. Статтею 242\~ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1\~ст.33 Конституції України\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вимогами статей\~6,\~7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визначено обов`язок протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №256 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі Порядок №256) у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. Так з викладеного вбачається, що відповідач не має змоги отримати від батька письмову згоду на реєстрацію місця проживання 14 річного сина за його вибором за адресою матері. Суд вважає, що відсутність реєстрації місця проживання неповнолітної дитини за місцем зареєстрованого проживання матері суперечить його інтересам та обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я та соціальний захист. Отже, з урахуванням фактичних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved