Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

19 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області із вимогами про визнання права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 1-5). В обґрунтування позову, з урахуванням усунених недоліків від 02 січня 2025 року, зазначено, що 20 січня 1998 рок на підставі рішення виконкому Волноваської міськради народних депутатів № 233 від 19 серпня 1987 року позивачка отримала в Єгорівській сільській раді Волноваського району Донецької області свідоцтво про право власності на жилий будинок, розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці Єгорівської сільської ради Після початку повномасштабного вторгнення в Україну військ рф з лютого 2022 року позивачка ще продовжувала проживати в с. Єгорівка Волноваського району, а коли окупаційні війська почали обстрілювати село, під обстріл попав і її будинок [ADDRESS] , який був в більшій своїй частині зруйнований, тому в ньому надалі проживати було неможливо. Через це позивачка змушена була 04 грудня 2022 року виїхати з свого будинку та приїхати на проживання як тимчасово переміщена особа до м. Дніпра. Будучи вже у м. Дніпро, з метою реєстрації свого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно для можливості в майбутньому отримати за зруйнований будинок грошову компенсацію, 24 жовтня 2024 року остання офіційно звернулась з заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської Ради згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», надавши всі документи про оформлення на моє її права власності на вказаний будинок. Для підтвердження реєстрації права власності на будинок державний реєстратор звернулась з листом до нинішнього відповідача, однак згідно з листа Вугледарської міської військової адміністрації від 04 листопада 2024 року, рішенням державного реєстратора від 05 грудня 2024 року позивачці було відмовлено в проведені реєстраційних дій. Тому прохає суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 23-27). Ухвалою суду від 09 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін (а. с. 29). Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити (а. с. 35). Представник відповідача [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 39), в якій прохав суд вирішити справу на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що позивачка, на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 20 січня 1998 року, є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). На вказаному правовстановлюючому документі міститься реєстраційний напис про те, що 20 січня 1998 року право власності [PERSON] на зазначений житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за № 364 та записано в реєстраційну книгу № 2 Волноваським бюро технічної інвентаризації (а. с. 11 на звороті). Позивачка є внутрішньо переміщеною особою та у 2022 році виїхала зі свого будинку до м. Дніпро, згідно з довідкою від 12 серпня 2023 року № 1239-5002904804 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). \~ \~ \~ \~Як убачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2024 року позивачка звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР із заявою про державну реєстрацію права № 63626697. 29 жовтня 2024 року державний реєстратор відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Бєспечна Г. подала запит до компетентних підприємств Бюро технічної інвентаризації, які проводили державну реєстрацію прав до 2013 року щодо надання інформації на житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 16). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Бєспечною Ганною Юріївною № 6464502 від 05 грудня 2024 року було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, зокрема з тих підстав, що Вугледарська міська військова адміністрація Волноваського району Донецької області надала відповідь від 04.11.2024 року, відповідно до якого, зокрема, "Село Єгорівка, Волноваського району, Донецької області, увійшло до складу території Вугледарської міської територіальної громади, але архіви Волноваського бюро технічної інвентаризації, стосовно села Єгорівка, до теперішнього часу не передавались. Враховуючи вищевикладене, Вугледарська міська військова адміністрація не має можливості надати інформацію стосовно зареєстрованого права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ."А тому здійснити реєстраційні дії не є можливим (а. с. 18). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Так, с. Єгорівка Вугледарської міської територіальної громади відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 415 від 29 листопада 2024 року), з 24 лютого 2024 року відносилося до територій ведення активних бойових дій до 11 березня 2022 року, з 12 березня 2022 року відноситься до тимчасово окупованої території. Позивачка у позовній заяві зазначила про те, що з метою реєстрації свого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно для можливості в майбутньому отримати за зруйнований будинок грошову компенсацію, вона звернувся до державного реєстратора із заявою для внесення відомостей про право власності. При цьому, суд враховує, що за загальновідомою інформацією на теперішній час у Вугледарській міській територіальній громаді внаслідок бойових дій майже не залишилось вцілілих будинків, більшість будинків пошкоджені. 22 травня 2023 року набрав чинності Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України» № 2923-ІХ від 23 лютого 2023 року, яким, зокрема, визначено правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Механізм надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення» визначений Порядком надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 року № 381. Так, пунктом 6 вищевказаного Порядку визначено, що компенсація надається виключно за умови, що відомості про право власності на пошкоджений об`єкт внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У пункті 13 цього ж Порядку закріплено, що для отримання компенсації необхідно з урахуванням пункту 13-1 цього Порядку, серед іншого, переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису провести його реєстрацію. Механізм надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна та її використання відповідно до Закону України\~№ 2923-ІХ\~від 23\~лютого 2023\~року визначений Порядком надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 600. Так, у пункті 13 даного Порядку визначено, що отримувач компенсації здійснює відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~дії щодо державної реєстрації припинення права власності на знищений об`єкт нерухомого майна. Згідно з пунктом 24 вказаного Порядку, проведення виплат компенсації здійснюється за умови наявності відомостей щодо державної реєстрації припинення права власності на знищений об`єкт нерухомого майна, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, як для отримання компенсації для відновлення об`єктів нерухомого майна, так і для отримання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна необхідною є наявність інформації про об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 24 жовтня 2024 року позивачка звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з відповідною заявою (реєстраційний номер 63626697) з метою проведення державної реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст.\~10\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Однак, у зв`язку з не отриманням державним реєстратором відомостей реєстрів, автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації щодо права власності позивачки на будинок, державним реєстратором прав на нерухоме майно Бєспечною Г.Ю., 05 грудня 2024 року було прийнято рішення № 76464502 про відмову в проведенні реєстраційних дій (а. с. 18). Відповідно до вимог ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за приписами ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачами у спорі про визнання права власності є власники - особа, які мають право власності на майно (тобто вже стали його власниками, а не намагаються ним стати через пред`явлення позову). Так, у роз`ясненнях, наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392\~ЦК вказано, що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Крім того, приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивачка маючи правовстановлюючі документи на будинок, не може провести його державну реєстрацію, що в свою чергу, позбавляє її можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд або для отримання компенсації за пошкоджене чи знищене майно, зокрема з тих підстав, що на теперішній час її право власності на будинок [ADDRESS] не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відтак вона не може здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію її права власності на даний будинок, зважаючи на те, що позивачка в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності на нерухоме майно для захисту свого порушеного права не може, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] , а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved