Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позиція сторін у справі У червні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до держави України в особі Головного управління Національної поліції у місті Києві, Київської міської прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Позовні вимог обґрунтовувались тим, що судовим рішенням встановлено обставину, що позивачка більше 5 років, а саме 5 років, 9 місяців та 13 днів незаконно та безпідставно звинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення. Весь цей час, у зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів, позивачка зазнавала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала надзвичайного впливу на її здоров`я, що призвело до глобальної зміни її життєвого укладу та завдало значних страждань. Представник відповідача ГУ НП у місті Києві подала відзив на позов, в якому зазначила, що факт визнання її невинуватою та закриття кримінального провадження вироком Дарницького районного суду від 05.02.2024 не тягне безумовний наслідок цивільно- правового характеру і не може бути доказом заподіяння позивачу моральної шкоди. Представник відповідача Київської міської прокуратури подала відзив на позов, в якому зазначила, що період перебування позивача під слідством чи судом складає 5 років 9 місяців і 12 днів, тобто повних 69 місяців, починаючи з 23.05.2018 (дата повідомлення про підозру) до 07.03.2024 (дата, коли рішення набрало законної сили). Позивачем до суду не надано жодних доказів, на підставі яких суд міг би встановити сам факт (наявність або відсутність) заподіяння [PERSON] моральних страждань внаслідок незаконних дій відповідачів, а також доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданою шкодою. Представник третьої особи Державної казначейської служби України подав письмові пояснення, в яких зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів Позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди Позивачеві не завдало. Незаконність дій поліції та прокуратури при винесенні виправдувального вироку не встановлювалась. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві перебувало кримінальне провадження № 42017101040000073, внесене прокурором Київської місцевою прокуратурою № 4 (Дніпровська окружна прокуратура міста Києва) до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 189, частиною другою статті 357 Кримінального кодексу України. 14 березня 2018 року за ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 755/1663/18 прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 Мовчанюком О.С. був проведений обшук житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] за місцем проживання [PERSON] . 23 травня 2018 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України. 25 липня 2018 року прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 Мовчанюком О.С. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42017101040000073 від 13.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України відносно [PERSON] . 27 липня 2018 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420171010400000073 від 13 квітня 2017 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України. 06 листопада 2018 року, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва по справі № 753/14264/18, клопотання захисника Токовенка Олексія Володимировича «Про повернення обвинувального акту прокурору» - задоволено частково. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420171010400000073 від 13 квітня 2017 року за звинуваченням [PERSON] , у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України - повернуто прокурору. Не погодившись з вказаним рішенням, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 Мовчанюк О.Є. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420171010400000073 від 13 квітня 2017 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України повернуто прокурору для усунення недоліків. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року по справі № 753/14264/18, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 листопада 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 420171010400000073 від 13.04.2017 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України - залишено без змін. 05 червня 2019 року до Дарницького районного суду міста Києва повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420171010400000073 від 13 квітня 2017 року за звинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України. 05 лютого 2024 року, Дарницьким районним судом міста Києва по справі № 753/11244/19 (провадження № 1-кп/753/266/24) постановлено Вирок, яким [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та за частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України її виправдано, а кримінальне провадження щодо неї закрито за відсутністю в її діяннях складу кримінального правопорушення. 07 березня 2024 року судове рішення набрало законної сили. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону). Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Під час розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку із проведенням обшуку, повідомленням про підозру, тривалим перебуванням під слідством та судом позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постановлення виправдувального вироку суду. При визначені розміру морального відшкодування суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом (69 місяців). Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. Мінімально гарантований розмір моральної шкоди, визначений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» на момент розгляду справи (8 000, 00 грн*69 місяців) становить 552 000, 00 грн. При цьому слід зазначити, що визначений статтею 13 Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, однак з урахуванням конкретних обставин, засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом не передбачено, а відтак суд збільшив його до 800 000, 00 грн виходячи із тривалості перебування позивача під слідством та судом. Витрати зі сплати судового збору позивачем не понесені, а витрати на правничу допомогу не підтверджені належним чином, а відтак суд не вбачає підстав для їх відшкодування.

Outcome: partial