Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Представник позивача звернулася в суд з позовом до\~ [PERSON] \~про зменшення розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.2021 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Лисянського районного суду Черкаської області від 12.01.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 31.12.2022 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] , де у них народилося ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим у позивача змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки в даний час лише позивач утримує сім`ю, оскільки його дружина перебуває в декретній відпустці. Просить зменшити розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частку від доходу. Ухвалою суду від 14.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 04.03.2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, в якому зазначається, що позивачем документально не підтверджено і не доведено погіршення власного матеріального стану, відтак вона не погоджується із заявленими позовними вимогами позивача, та просить суд відмовити в позові повністю. Зазначає, що у позивача у другому шлюбі народилася лише одна дитина, а інша дитина є донькою його дружини, яку він удочерив. Позивач [PERSON] навчається в академії сухопутних військ ім.Сагайдачного і забезпечується за рахунок держави харчуванням, військової формою одягу, проживанням в казармі та грошовим забезпеченням. Тобто позивач має всі базові потреби для проживання та навчання за рахунок державного забезпечення. Водночас, позивач добровільно, заплановано і усвідомлено обрав собі інше місце проживання замість безкоштовного, запропонованого державою, що не можна вважати погіршенням матеріального стану. Щодо витрат на лікування, то позивач не надав жодного доказу своїх витрат на лікування, лише подав виписки з історії хвороби, що не підтверджують понесені ним витрати. Твердження позивача про те, що після смерті батька він утримує свою матір є неправдивими, оскільки батько та мати позивача розірвали шлюб багато років тому, проживали окремо, спільного господарства не вели. Мати позивача перебуває в офіційному шлюбі з іншим чоловіком, працює і отримує самостійні доходи, має повнолітню доньку. Позивач не наводить в позовній заяві в чому полягає його утримання матері, сам по собі факт інвалідності не є доказом утримання. Представник позивача [PERSON] , 10.03.2025 року через канцелярію суду подала заперечення на відзив, в якому спростовує всі аргументи відповідача, оскільки вважає, що всі обставини і факти, які описані у відзиві не відповідають дійсності, є надуманими та необґрунтованими, відповідач керується власною неприязню до позивача, а тому просить суд, позов про зменшення розміру аліментів задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити вимоги позивача. Зазначила, що останнім часом матеріальне становище [PERSON] значно погіршилося, оскільки він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, дружину, яка перебуває у декретній відпустці, матір з інвалідністю 3 групи, витрачає щомісяця 5000 грн. на оренду житла та його утримання. Крім цього, протягом останнього року неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що також потребувало значних затрат коштів. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення з мотивів, що викладені нею у відзиві. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.2021 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Лисянського районного суду Черкаської області від 12.01.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрував 31.12.2022 року шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу у них є ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] [ADDRESS] №62 від 28.02.2024 року дружина позивача перебуває у додатковій відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 28.02.2024 року по [INFO] . Згідно договору найму (оренди) від 13.01.2025 року [PERSON] винаймає житло в м.Львів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №64347406 від 22.01.2025 року №379 виданого Лисянським відділом ДВС у Звенигородському районі Черкаської області, станом на 22.01.2025 заборгованість відсутня. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чизаконодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.\~ Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже за змістом\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим,\~ст. 192 СК України\~вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідну правову позицію, висловив і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Тобто з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі с. 80\~ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач вказав, що у зв`язку з народженням дітей в другому шлюбі в нього змінився матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України. З урахуванням викладеного позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього відповідачці на утримання дитини - з 1/4 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак вказані обставини не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. Так у матеріалах справи відсутні докази про погіршення матеріального стану позивача та не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась, а зміна його сімейного стану\~наявність дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Слід зауважити, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою\~сина [PERSON] , та суперечитиме його інтересам. Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини та певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Також суд відхиляє доводи позивача як підставу зменшення аліментів понесення ним додаткових витрат на оренду квартири в м.Львів, оскільки відповідно до довідки Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного №247 від 07.02.2025 (а.с.18) він забезпечений за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах. Термін навчання до червня 2026 року. Отже, витрати на оренду квартири це вибір позивача щодо комфортніших умов проживання, що не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Також не підтверджені належними і допустимими доказами витрати позивача на своє лікування, утримання матері та дружини про що він зазначає у позові. Інших підстав для зменшення розміру аліментів позивач не зазначив та доказів щодо цього не надав. Отже, судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених\~ст.192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). З огляду на викладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~та з урахуванням відмови в задоволенні позову залишає їх за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed