Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

14.01.2025 адвокат Кушнір Т.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04.08.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1118; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 04.08.2007 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалося, через фізичне насильство зі сторони відповідача, з метою збереження життя та здоров`я, позивачка разом із сином змінили місце проживання та не проживають з відповідачем, спільне господарство не ведуть, фактично шлюбні відносини між ними припиненні і шлюб носить формальний характер. Неприязні та складні взаємовідносини між подружжям, перебування в постійній психологічній напрузі негативно впливає на психологічне, моральне та фізичне здоров`я позивачки та сина. Збереження сім`ї неможливе, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки, тому позивачка просить розірвати шлюб. Крім цього, оскільки з 2021 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, відповідач не цікавиться життям та здоров`ям сина, не надає матеріальної допомоги на утримання та його виховання, хоча дитина потребує такої допомоги і відповідач має можливість її надавати, так як офіційно працевлаштований, тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Вказала, що неповнолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю до 18 років, хворіє на органічний шизофреноподібний розлад з галюцинаторним синдромом змішаним типом дефекту з низьким рівнем соціального функціонування. Дитині рекомендований нагляд психіатра, прийом препаратів неотропів, також психологічний супровід дитини та родини, підтримка соціальних служб у зв`язку з конфліктами в родині. Відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда № 231 від 09.01.2024 стан дитини погіршився, реабілітаційний потенціал низький, дитина потребує постійного медикаментозного супроводу (нейролептики, вітаміни), постійний нагляд та медичне спостереження, також потреба в постійних занять з практичним психологом, логопедом, дефектологом. За станом здоров`я дитина потребує спеціальних засобів для самообслуговування та виробів медичного призначення, а саме: крісло-стільце, ортопедичне взуття, корсет щоденний ортопедичний нагрудний, шведська стінка, підгузки, пелюшки. Хвороба сина є дуже тяжкою і не дає можливості дитині самостійно себе обслуговувати, забезпечувати самостійно елементарні життєві потреби. Дитина потребує догляду, такий догляд йому забезпечує позивачка з якою син постійно проживає. Позивачка працює, проте її доходів не достатньо для забезпечення потреб сина, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, від її представника адвоката Кушнір Т.В. надійшла заява, в якій остання підтримала позовні вимоги та просила проводити розгляд справи без участі позивачки та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Відповідно до положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 04.08.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1118, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.08.2007. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Як вбачається зі змісту позовної заяви, подружнє життя у сторін не склалося, вони не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. За змістом положень частини 1 статті 51 Конституції України, частини 1 статті 21 СК України, частини 1 статті 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105, частиною 1 статті 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги фактичні взаємини між подружжям, причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, такі як фактичне припинення шлюбних, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що після припинення між сторонами подружніх відносин їх син [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю (позивачкою). Домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання сина між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Неповнолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю віком до 18 років, хворіє на органічний шизофреноподібний розлад з галюцинаторним синдромом змішаним типом дефекту з низьким рівнем соціального функціонування. Вказані обставини підтверджуються копією посвідчення серії [NUMBER] від 29.02.2024 та копією медичного висновку № 4 від 09.01.2024. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до положень статтей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має (доказів протилежного суду не надано), неповнолітній син сторін має інвалідність, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду такий розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина забезпечить його належний фізичний та моральний розвиток, при цьому не порушить права відповідача. Згідно статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачка при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу, який було сплачено позивачкою при зверненні до суду в розмірі 1\~211,20 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved