Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Маслової О.Г. звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 07 серпня 2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1017. В обґрунтування\~пред`явлених\~позовних\~вимог зазначила,\~що їх з відповідачем шлюб не склався через різні погляди на взаємовідносини подружжя, облаштування побуту, майбутнє життя. Посилалася, що вони з відповідачем не знайшли спільних цінностей, на яких будується та існує сім`я, не змогли зрозуміти один одного, а постійно існуюче непорозуміння призвело до втрати почуття любові та довіри, небажанню жити разом. На думку позивача, їх з відповідачем шлюб має формальний характер, позаяк фактичні шлюбні відносини між ними було припинено 6 років тому. Зазначила, що у шлюбі у них з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, просила шлюб, укладений з відповідачем розірвати, позаяк його збереження суперечитиме її інтересам. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 31 січня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, через канцелярію суду від представника позивача адвоката Маслової О.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, у поданій заяві просили судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином\~та своєчасно, засобами електронного поштового зв`язку надав заяву, підписану електронним цифровим підписом, про розгляд справи за його відсутності. У поданій заяві зазначив, що проти задоволення позовних вимог він не заперечує. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи позивача та відповідача, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, у відповідності до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 серпня 2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1017, що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 29 квітня 2020 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 3). У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 05 травня 2020 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за №1845 (а.с. 13). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду З позову вбачається, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України\~та\~ст.\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4\~\~ст. 56 СК України\~\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Таким чином, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, ураховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд не вирішує, позаяк у заяві про розгляд справи за відсутності позивача та її представника позивач просила суд не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved