Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Шашликова Дениса Геннадійовича, який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , третя особа - Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Покровської сільської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 20 липня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про шлюб. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/1883/22 від 06.12.2022 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі, з 04 вересня 2022 року позивачка разом з дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , змушена проживати у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 12.10.2022 року. Після фактичного припинення сумісного проживання, їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживала і на сьогоднішній день постійно проживає з матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Факт того, що на даний момент [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, підтверджується актом обстеження умов проживання від 20 квітня 2023 року. Необхідно також зазначити, що у провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває справа № 182/4270/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивачка вимушена була звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для захисту своїх прав у зв?язку з тим, що відповідач не допускає [PERSON] до житлового будинку, що підтверджується актом про недопущення до житлового приміщення від 12.10.2022 року. Так, в акті про недопущення до житлового приміщення від 12.10.2022 року зазначено, що 12 жовтня 2022 року [PERSON] , приїхавши за адресою колишнього місця проживання, а саме: [ADDRESS] , не змогла потрапити до будинку, так як її чоловік [PERSON] , в чергове, не допустив її до приміщення. Застосувавши фізичну силу, гр. [PERSON] виштовхав гр. [PERSON] за межі присадибної ділянки, при цьому, вів себе агресивно та вживав нецензурну лексику, як по відношенню до дружини [PERSON] , так і по відношенню до депутата та представника органу опіки і піклування. Враховуючи вищевикладене, у позивача виникла необхідність зареєструвати малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , за адресою фактичного місця проживання дитини. Також, згідно судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/3601/22 від 21.09.2022 року, зі [PERSON] були стягнуті аліменти на користь дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на їх утримання, на ім`я їхньої матері [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 20.09.2022 року, і до досягнення дітьми повноліття. Проте, згодом, заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/3997/22 від 03.01.2023 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року по справі № 182/3601/22 зі [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1/2 частини до 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка належним чином виконує свої батьківські обов?язки стосовно своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , повністю опікується її інтересами і потребами, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров?ям. З 16.08.2021 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] , ходить у ясла-садок - «Покровський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «КАЗКА» Покровської сілької ради». За адресою проживання: [ADDRESS] створені усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини: квартира має всі необхідні меблі та побутову техніку, газо- та електрооснащена; дитина має спальне місце та місце для розваг і навчання. Позивачка відповідально відноситься до стану здоров?я дочки, дитина регулярно проходить огляд у сімейного лікаря та більш вузьких спеціалістів, у випаду хвороби дитини, мати чітко дотримується рекомендацій лікарів. Представник позивача вважає, що проживання доньки в її сім`ї буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. Спільне життя родини проходить на засадах взаємної поваги та відкритості, враховуються інтереси дітей, які проживають в атмосфері любові, турботи, захисту. Разом з тим, позивачка не чинить жодних перешкод у спілкуванні дочки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька. Позивачка повністю опікується інтересами і потребами дитини [PERSON] , [INFO] , піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям, повністю віддає дочці свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Тому, з урахуванням вищезазначеного, [PERSON] , в інтересах позивачки, змушений звернутись до суду та просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , а також стягнути зі [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп. В судове засідання позивача та її представник не прибули, проте, кожен із них до суду надав заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та на задоволенні позову наполягають. Відповідач також до суду надав заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував. Третя особа - Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Покровської сільської ради, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, надали до суду заяву, в якій просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 20 липня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про шлюб. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/1883/22 від 06.12.2022 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У відповідності до поданих документів та характеризуючого матеріалу, 04 вересня 2022 року позивачка разом з дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 12.10.2022 року. Після фактичного припинення сумісного проживання їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживала і на сьогоднішній день постійно проживає з матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Факт того, що на даний момент [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, підтверджується актом обстеження умов проживання від 20 квітня 2023 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою та відповідачем наявний спір щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст.160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 1414 від 14 серпня 2024 року було затверджено висновок про визначенням місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . При цьому, критеріями, за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку, послугувало те, що умови проживання малолітньої дитини разом з матір`ю [PERSON] є задовільними, сім`я проживає в будинку, дитина має власну кімнату, а й відповідно місце для сну, відпочинку та місце для зберігання речей й іграшок. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивачка займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, а також враховуючи той факт, що відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положенням ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладені вище обставини справи, суд приходить висновку про визначення місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю [PERSON] , [INFO] , тим самим задовольнити її позовні вимоги, оскільки це відповідає інтересам дитини Крім того, суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір?ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачка надала суду договір № 78/2023 від 05 травня 2023 року, укладений з Адвокатським бюро «Шашликов та Партнери» в особі керівника бюро Шашликова Дениса Геннадійовича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серії ДП № 3661 від 12 березня 2018 року, акт про надання правової допомоги на суму 2 500 грн. 00 коп. Згідно з вказаним актом про надання правової допомоги, до складу послуг входить підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розмір якої становить 2 500 грн. 00 коп. (а.с.26-32). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також той факт, що позивачем та її представником доведено факт витрат на правову допомогу та дана вимога передбачена цивільно-процесуальним законодавством, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2 500 грн. 00 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу. Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп., сплачений остатньою при подачі позову до суду.

Outcome: approved