Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 11.08.2024-100001446. [PERSON] 11.08.2024 року електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6000,00 грн, а отже акцептовано умови договору. [PERSON] під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 6000,00 грн, строком на 98 днів з дати його надання, а саме до 16.11.2024, процентна ставка фіксована незмінна - 1,35 % за один день користування кредитом, комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн. Проте, відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на дату подання позовної заяви у розмірі 17838,00 грн, з яких 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7938,00- заборгованість за процентами, 900,00 грн - комісія, 3000,00 грн- неустойка. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. 06 лютого 2025 року представник відповідача направила до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги з наступних підстав. Як на підставу доказу заборгованості за кредитним договором позивачем надано довідку-розрахунок, а не виписку по рахунку позичальника. Довідка-розрахунок є неналежним та недопустимим доказом, яка не може підтверджувати дійсний розмір заборгованості, оскільки не є документом первинного бухгалтерського обліку та є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). У пункті 5 та пункті 6 Кредитного договору позивачем вказані різні денні процентні ставки, а саме у п. 5 визначено 1,35 %, а у пункті 6 - 1,13 %. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану неустойка підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії в сумі 900,00 грн. Проте, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю правовою природою є дискримінаційними та такими, що суперечать моральним засадам суспільства. 11 лютого 2025 року представник позивача направив до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що надає суду Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Комісія, яку просить стягнути позивач передбачена п. 8 Кредитного договору № 11.08.2024-100001446 та пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет - еквайрингу. Своїм підписом у договорі відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі й порядком та строками повернення кредиту, сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник у відзиві на позовну заяву зазначила, що просить суд проводити розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 11.08.2024 [PERSON] підписала за допомогою одноразового ідентифікатора (код з смс - повідомлення), який було направлено на фінансовий номер 0985750131 - «Е174»: Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», Заявку кредитного договору № 11.08.2024-100001446 (кредитної лінії), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.08.2024-100001446 (кредитної лінії) (а.с.12-17). Згідно Довідки № 0702/25-1 від 07.02.2025, виданої ТОВ «СМ Універсал», останнє підтверджує, що на номер абонента [NUMBER] 11.08.2024 о 15:10:49 було доставлено SMS - повідомлення з текстом «Код підтвердження: Е174 для Договору» (а.с.49). Відповідно до Заявки кредитного договору № 11.08.2024-100001446 (кредитної лінії): сума кредитного договору - 6000,00 грн (п.2); строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання (п.3); дата повернення (виплати) кредиту - 16.11.2024; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається Кредит (п.5); комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн, яка нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п.8). Аналогічні умови містяться у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.08.2024-100001446. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансо ваустанова зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Як зазначено в ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що 11.08.2024 року між [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було укладено електронний кредитний договір, який підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Крім того, факт укладення електронного кредитного договору між сторонами не оспорює представник відповідача у відзиві на позовну заяву. Як вбачається з листа № 5-0601 від 06.01.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до укладеного між останнім та позивачем договором на переказ коштів, було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11.08.2024 15:11:50 на суму 6000,00 грн, номер картки: [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 478046914, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 11.08.2024-100001446 (а.с.19). Відповідно до Заявки кредитного договору № 11.08.2024-100001446 (кредитної лінії), електронним платіжним засобом для надання коштів позичальнику є:[NUMBER]. Отже, судом встановлено, що [PERSON] на виконання умов кредитного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було надано кредитні кошти в сумі 6000,00 грн. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згіднозі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з наданою довідкою - розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 11.08.2024-100001446 становить 17838,00 грн, з яких заборгованість за основою сумою боргу - 6000,00 грн, за процентами - 7938,00 грн, комісією - 900 грн, неустойка - 3000,00 грн (а.с.9). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила, що Довідка-розрахунок є неналежним та недопустимим доказом, яка не може підтверджувати дійсний розмір заборгованості, оскільки не є документом первинного бухгалтерського обліку та є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). У пункті 5 та пункті 6 Кредитного договору позивачем вказані різні денні процентні ставки, а саме у п. 5 визначено 1,35 %, а у пункті 6 - 1,13 %. Разом з тим, судом встановлено, що представником разом з відповіддю на відзив надано Картку субконто за кредитним договором № 11.08.2024-100001446 укладеним з [PERSON] , з якого судом встановлено, що остання 11.08.2024 отримала кредит в розмірі 6000,00 грн, з моменту отримання грошових коштів, відповідач жодного платежу на адресу позивача не здійснила. Також судом встановлено, що [PERSON] за користування кредитними коштами було щодня нараховано проценти в сумі 81,00 грн, що за підрахунками суду становить 1,35 % на день. Проценти нараховувалися за період з 11.08.2024 (дати отримання кредиту) до 16.11.2024 (останній день строку, на який надано кредит). Тобто, судом встановлено, що розмір відсотків, який було нараховано позивачем відповідає умовам кредитного договору, відсотки нараховано протягом строку кредитування визначеного у договорі, тому суд критично приймає доводи представника відповідача, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором. Щодо доводів представника відповідача стосовно стягнення комісії в сумі 900,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 8Заявки кредитного договору № 11.08.2024-100001446 (кредитної лінії), а також Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.08.2024-100001446 сторони погодили розмір комісії, пов`язана з наданням Кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн, яка нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Тобто, [PERSON] підписавши вказані Заявку та Відповідь погодилася на те, що в день видачі кредиту їй буде нараховано розмір комісії в сумі 900,00 грн, тобто їй була відома вказана умова договору, на яку вона погодилася. Крім того, відповідач не зверталася до суду з вимогою про визнання вказаного пункту договору недійсним. Приймаючи до уваги те, що відповідач, отримавши від позивача кредит в сумі 6000,00 грн, зобов`язання стосовно їх повернення, сплати відсотків та комісії у встановленому договорі розмірі не виконала, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7938,00 - заборгованість за процентами, 900,00 грн - комісія, тому позов в цій частині є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 3000,00 грн - заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що кредитний договір укладено в період дії в Україні воєнного стану, а отже і заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) в сумі 3000,00 грн нарахована відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача за 3000,00 грн - заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) до задоволення не підлягає. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 17838,00 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 14838,00 грн,що становить 83,18% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2014,95 грн, що складає 83,18% від 2422,40грн.

Outcome: partial