Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

06.11.2024\~року [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19.10.2023р. шлюб між сторонами було розірвано, малолітню дитину залишено проживати з матір`ю. [PERSON] самостійно займається вихованням та утриманням дитини, піклується про його розвиток. Сума коштів, які потрібні на забезпечення потреб дитини, постійно збільшується, а тому позивачці важко самостійно нести всі витрати. Відповідач є здоровою, працездатною особою, має стабільний дохід від зайняття підприємницькою діяльністю та також повинен приймати матеріальну участь в житті свого сина. На цих підставах просила стягнути з [PERSON] аліменти у заявленому нею розмірі, а також витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду\~від 21.11.2024р.\~у справі\~було відкрито\~спрощене позовне\~провадження та\~призначено перше\~судове засідання\~на 07.01.2025р.\~з викликом\~сторін.Відповідачу роз`яснено його право протягом 15 днів із дня вручення йому ухвали про відкриття провадження подати відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. 21.01.2025р. [PERSON] подав до суду відзив в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково. Зазначив, що після припинення шлюбних відносин з позивачем він добровільно сплачував аліменти на утримання сина в розмірі 3000 гривень щомісячно. Крім цього, він та його батьки також приймали участь в додаткових витратах на дитину, зокрема купляли одяг та медикаменти, оплачували гуртки та додаткові заняття з вчителями. Позивач стала обмежувати спілкування батька з сином, ігноруючи досягнуті між ними домовленості про проведення спільного часу [PERSON] з дитиною. В зв`язку з цим, з вересня 2024 року відповідач перестав сплачувати кошти на утримання сина, але при цьому придбав для нього в присутності колишньої дружини всі необхідні речі для навчання. За вказаних обставин [PERSON] вказує, що не заперечує проти свого обов`язку утримувати сина та згідний сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень, як і було до цього, а розмір заявлений позивачем вважає завищеним та таким, що буде непосильний його фінансовим можливостям. Також зазначив, що на теперішній час одружений та працює головним інженером в ПФ «Вітюк». Середній розмір його заробітної плати становить 8000 гривень на місяць, дохід дружини становить 6000 гривень. Інших доходів не мають. Підтвердив, що зареєстрований як ФОП, однак фактично підприємницькою діяльністю не займається, доходів від підприємництва не отримує, підтвердженням чого є подані ним податкові декларації. Таким чином, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на визнану ним суму. З приводу стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу вказав, що заявлений розмір в сумі 6000 гривень є необґрунтованим та непропорційним до предмету спору в даній справі, не відповідає принципу розумності. Крім цього, понесення таких витрат не підтверджується жодними доказами. Вважав, що витрати позивача на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті з нього частково в сумі 2000 гривень В судовому засіданні\~представник позивача Костромін Н.Р. позов підтримала та наполягала на його повному задоволенні. Просила врахувати, що потреби дитини в їжі, одязі та інших побутових речах неможливо задовольнити аліментами в сумі 3000 гривень. Відповідач, будучи здоровим та працездатним чоловіком, має фізичну змогу заробляти більше коштів, щоб задовольняти потреби свого сина. Відтак просила стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 5000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 3000 гривень та не заперечував проти стягнення з нього аліментів саме в такій сумі. Свою позицію мотивував аргументами, які зазначені у відзиві, а також вказав, що його середня заробітна плата становить 8000 гривень, він створив нову сім`ю, допомагає батькам. Своєму сину добровільно надавав кошти на його утримання в розмірі 3000 гривень, оплачував заняття по гімнастиці (3 рази в тиждень по 80 грн. за кожне), купляв продукти. Також його батьки оплачували додаткові заняття дитини. Зазначив, що особою з інвалідністю не являється, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. Дійсно зареєстрований як ФОП, але підприємницькою діяльністю не займається. Єдиним його доходом є заробітна плата в ПФ «Вітюк». Додатково зазначив, що з вересня 2024 року перестав в добровільному порядку сплачувати аліменти колишній дружині на утримання сина, однак придбав для нього всі необхідні шкільні приладдя, одяг, канцелярію, рюкзак, подарував мобільний телефон. Аліменти перестав сплачувати тому, що позивач стала забороняти йому спілкуватися з сином та почала налаштовувати його проти батька, дитина перестала відповідати на його телефонні дзвінки. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.10.2023р. шлюб між сторонами було розірвано. Малолітню дитину [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Витягом з ЄДРПОУ підтверджується, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 28.09.2023р. Основний вид діяльності: діяльність у сфері архітектури. Податковими деклараціями платника єдиного податку підтверджується, що дохід від підприємницької діяльності за 2024 рік [PERSON] не отримував. Відповідно до довідки №0000-000001 від 09.01.2025р. встановлено, що [PERSON] на даний момент займає посаду головного інженера в приватній фірмі «Вітюр». Його дохід за останні пів року період з 31.07.2024р. по 31.12.2024р. склав 61384,49 грн., що в середньому становить трохи більше 8000 гривень на місяць. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 14 серпня 2024р. зареєстрував шлюб з [PERSON] , актовий запис №377, складений Коломийським відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Також відповідачем були долучені квитанції з яких слідує, що останній здійснював перекази грошових коштів [PERSON] по 3000 гривень кожного разу в наступні місяці: в січні, лютому, березні, квітні, двічі в червні (один платіж на суму 2000грн.), серпні, вересні 2024 року. В судовому засіданні відповідач підтвердив припинення з вересня 2024 року добровільної сплати аліментів на утримання [PERSON] , яке мотивував порушенням домовленостей між ним та колишньою дружиною щодо участі батька в житті сина та порушення його права на спілкування. Припинення добровільного надання коштів на утримання сина стало приводом для звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки досягнути згоди про подальшу сплату, сторони між собою не змогли. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.\~ Отже, судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, спосіб виконання обов`язку батька утримувати сина за домовленістю з позивачем був визначений, однак в подальшому надання коштів відповідачем було припинено, а відтак кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вищевказана норма свідчить про те, що стягуючи аліменти в розмірі більшому ніж мінімальний гарантований розмір, суд повинен впевнитися в матеріальній змозі відповідача його сплачувати. Звертаючись до суду, позивач просила стягнути аліменти в розмірі 5000,00 гривень, що станом на дату розгляду справи, значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно ст.. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2025 рік» для дітей віком від 6 до 14 років - складає 3196,00 гривень. Обґрунтовуючи заявлений до стягнення розмір аліментів, [PERSON] в позовній заяві зазначила, що відповідач зареєстрований приватним підприємцем та отримує стабільний дохід, який, на її думку, дозволяє йому сплачувати аліменти в такому розмірі. Проте, в ході розгляду справи вказані обставини свого підтвердження не знайшли, оскільки належними доказами було спростовано отримання [PERSON] будь-якого доходу від підприємницької діяльності, а також встановлено, що сума його щомісячного доходу в середньому становить в середньому 10000 гривень. У відповідності до ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши докази в даній справі, суд дійшов висновку, що стороною позивача не було доведено наявність у [PERSON] такого рівня доходу, який би дозволяв йому сплачувати аліменти у розмірі, заявленому до стягнення. Відповідач заперечив свою спроможність сплачувати аліменти в заявленому розмірі, надав докази, які в належній та достатній мірі підтверджують його місце роботи та розмір отримуваної заробітної плати, а також вказав, що згідний сплачувати на утримання малолітнього сина по 3000,00 гривень щомісячно. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, взявши до уваги часткове визнання позову відповідачем, а також відсутність доказів, які б підтверджували, що матеріальний стан [PERSON] \~дозволяє йому\~сплачувати аліменти\~в розмірі\~більшому,\~ніж ним\~було визнано,\~та зважаючи\~на положення\~ч.2\~ст..\~182\~СК України\~щодо мінімального\~гарантованого розміру аліментів на дитину і на розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 років, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо розподілу судових витра. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до ч.2, 3 ст.\~2. ст..\~137 ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В даній справі позивач просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., з яких: 2500 грн. формування позиції та підготовка позовної заяви, 1000 грн. складання процесуальних документів в ході розгляду, 2500 грн. вартість участі адвоката в судових засіданнях. Суд бере до уваги, що в порушення ст. 137 ЦПК України, сторона позивача в даній справі не надала договору про надання правничої допомоги, укладеного між [PERSON] та адвокатом (в матеріалах справи наявні лише ордери на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатами Гринів Я.В. та Костромін Н.Р.), а також не було долучено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та їхньої вартості. Проте, враховуючи підготовку позовної заяви та участь в одному судовому засіданні представника позивача, адвоката Костромін Н.Р., а також взявши до уваги часткове задоволення позовних вимог і відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо стягнення з нього витрат у розмірі 2000,00 грн., що було зазначена у відзиві, суд вважає за можливе частково стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у вказаній сумі. На підставі викладеного,

Outcome: partial