Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі Філії «ВП «Хмельницька атомна електрична станція» звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. В обґрунтування позову зазначається, що Філія «ВП «Хмельницька атомна електрична станція» є основним підприємством, яке здійснює постачання послуг із централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення для мешканців м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області. Право на зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що забезпечується комунальними послугами, а саме послугами з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, а також водовідведення, які надаються позивачем, а саме Філією «ВП «Хмельницька АЕС», своєчасно та належної якості. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користуються вказаними комунальними послугами, жодних скарг із приводу їх надання від неї не надходило, при цьому здійснюють оплату таких послуг лише частково, тобто в повній мірі не виконує свої зобов`язання щодо їх оплати, у зв`язку з чим станом на 31.01.2024 за відповідачами утворилася заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 46245,11 грн, що призводить до порушення права позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 62819,30 грн, а саме: 1) 46245,11 грн\~ заборгованість за спожиті комунальні послуги; 2) 13681,25 грн\~ інфляційні витрати за весь час прострочки; 3) 2892,94 грн\~ три відсотки річних, а також сплачений позивачем судовий збір. 29.03.2024 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про\~витребування:\~1)\~у Головного\~управління Державної\~податкової служби\~у Хмельницькій\~області \~відомостей щодо\~реєстраційного номеру\~облікової картки\~платника податків\~відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~2)\~у Відділу\~адміністративних послуг\~виконавчого комітету\~Нетішинської міської\~ради \~інформації про\~усіх зареєстрованих\~осіб (із\~зазначенням прізвища,\~імені,\~по батькові,\~дати реєстрації\~та дати\~зняття з\~реєстрації)\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~за період\~часу із\~січня 2011\~року по\~31.01.2024\~включно (а.с. 38-39). 28.05.2024 судом було ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги було задоволено повністю (а.с. 54-56). 25.07.2024 представника відповідача [PERSON] адвокатом Оліферук Ж.А. була подана заява про перегляд заочного рішення, в якій вона зазначила, що відповідач не заперечує свого обов`язку щодо оплати наданих їй позивачем комунальних послуг, проте визначити розмір боргу не виявляється можливим з огляду на те, що надані позивачем докази розміру такого боргу є неналежними і недопустимими, позаяк наявна у матеріалах справи довідка про стан заборгованості не відображає обсягу спожитих послуг, тарифів на такі послуги, кількість осіб, на яких проводилося нарахування, та житлову площу, на яку нараховувалася послуга теплопостачання. У той же час вимогу закону «Про житлово-комунальні послуги» щодо опублікування повідомлення про укладення публічного індивідуального договору про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, позивач виконав лише 17.11.2021, а отже згідно з положеннями чинного законодавства лише через 30 днів після розміщення на вебсайті позивача такого договору, тобто з 17.12.2021 такий договір вважається укладеним, а у відповідачів виникає обов`язок зі сплати комунальних послуг. Крім того, заборгованість нарахована позивачем за період із січня 2011 року по січень 2024 року, тобто за період 14 років, що перевищує трирічний строк загальної позовної давності, про застосування якого заявляє відповідач. Також представник\~відповідача у\~заяві про\~перегляд заочного\~рішення вказала,\~що [INFO] \~помер відповідач\~у цій\~справі [PERSON] ,\~що унеможливлює\~стягнення з\~нього боргу\~на даний\~час,\~у той\~час як\~відповідач [PERSON] \~є його\~колишньою дружиною,\~а відтак\~не має\~обов`язку по\~оплаті спожитих\~ним комунальних\~послуг (а.с. 68-69). 08.08.2024 заочне рішення суду у справі було скасоване, а справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 92-93). 27.11.2024 за ініціативою суду у державного нотаріуса Нетішинської державної нотаріальної контори було витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті відповідача [PERSON] або (у разі відсутності у Нетішинській державній нотаріальній конторі заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] )\~\~інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо наявності спадкової справи після його смерті (а.с. 124). 04.12.2024 за ініціативою суду у приватного нотаріуса Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Франовської Людмили Сергіївни було витребувано\~належним чином засвідчену копію спадкової справи № 73198090 (номер у нотаріуса 39/2024), заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 130). 13.12.2024 судом було залучено до участі у розгляді зазначеної цивільної справи правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , його спадкоємця за заповітом [PERSON] (а.с. 156-157). 16.01.2025 відповідач [PERSON] надала відзив на позов, в якому зазначила, що у наданій позивачем довідці про стан заборгованості не відображено обсягів спожитих послуг, кількість мешканців у гуртожитку, тарифів на послуги, кількості осіб та розміру житлової площі, на які нараховувалися ці послуги. Відповідач [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з 12.04.2023 не проживала і не користувалася комунальними послугами, але розрахунок заборгованості не уточнено та незрозуміло, чи виключено у заборгованість спірний період із 12.04.2023 по 01.2024. [PERSON] відомо, що її покійний батько [PERSON] не проживав у відповідному гуртожитку і не користувався комунальними послугами орієнтовно з 2018 року, але чи повідомляв він про це позивача їй невідомо. Проте кількість осіб, які фактично проживають і користуються комунальними послугами саме у гуртожитку, а не у квартирі, обов`язково має братися до уваги надавачем послуг під час нарахування плати за користування теплом, водопостачанням та водовідведенням. З огляду на викладені обставини позов, на думку відповідача, не підтверджений належними і допустимими доказами, адже позивач не подав суду неспростовних доказів наявності боргу. Крім того, оскільки позивач лише 17.11.2021 вперше виконав вимогу Закону України «Про житлово-комунальні послуги», опублікувавши на офіційному вебсайті повідомлення про укладання індивідуального договору про надання комунальних послуг, що є публічним договором приєднання, та на офіційному сайті повідомив про укладення такого договору зі споживачами, через 30 днів після розміщення такого договору він вважається укладеним і саме тоді у відповідачів виникають обов`язки по сплаті вартості комунальних послуг. У той же час позивач, маючи борги за 14 років, жодного разу не звертався до суду та не вживав заходів для укладення договорів чи стягнення боргу, при цьому позивач просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача, який слід обраховувати від дати набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню\~коронавірусної\~хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, що набрав чинності 02.04.2020, а саме останніми трьома роками, що передували 02.04.2020, тобто з квітня 2017 року. Крім того, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, а отже інфляційні втрати та три відсотки річних можуть бути нараховані за період заборгованості в межах строку давності, тобто з квітня 2017 року по 01.2024. Таким чином, відповідач просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 172-173). 27.01.2025 представником позивача було надано відповідь на відзив [PERSON] , в якому вказано, що жоден із відповідачів не повідомляв позивача про зміну місця проживання та не надавав документів на підтвердження відповідних обставин, а факт відсутності договору про надання комунальних послуг жодним чином не впливає на обов`язок відповідача щодо їх оплати. Щодо посилань [PERSON] на відсутність інформації про тарифи на комунальні послуги, постачання яких здійснює позивачем, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки інформація про тарифи є загальнодоступною та відкритою, позаяк публікується у засобах масової інформації та на вебресурсах Нетішинської міської ради, рішенням якої вони затверджуються. При цьому відповідач вказав, що додає до відзиву розгорнуту довідку про стан заборгованості відповідачів у розрізі кожної комунальної послуги окремо. Твердження про те, що позивач не довів факту існування боргу на думку представника останнього є маніпулятивним, оскільки відповідачі здійснювали оплати на погашення заборгованості за комунальні послуги, що свідчить про визнання ними боргу. Таким чином, представник позивача вважав викладені у відзиві доводи такими, що не заслуговують на увагу, тому наполягав на повному задоволенні позову (а.с. 176-177). 26.02.2025 позовну заяву було залишено без руху, оскільки після відкриття провадження у справі судом було встановлено, що позов було подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 221). 07.03.2025 розгляд справи було продовжено у зв?язку з усуненням представником позивача у встановлений судом строк виявлених недоліків, а також прийнято до розгляду змінені позовні вимоги, відповідно до яких позивач просив суд: 1) стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги, що виникла за період часу із січня 2011 року по квітень 2023 року (41011,67 грн), включно з інфляційними втратами за весь час прострочки (13681,25 грн) та трьома відсотками річних (2891,61 грн) у загальному розмірі 57584,53 грн; 2) стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги, що виникла за період часу із травня 2023 року по січень 2024 року (5233,44 грн), включно з трьома відсотками річних (1,33\~грн) у загальному розмірі 5234,77 грн. 07.03.2025 судом також було поновлено позивачу та відповідачу [PERSON] пропущений ними процесуальний строк для подання доказів та долучено за їх клопотанням до матеріалів зазначеної цивільної справи подані останніми письмові докази, а саме акт Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» від 20.03.2019 та складену позивачем розгорнуту довідку про стан заборгованості. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об?єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до матеріалів інвентаризаційних справ гуртожитку № 3 станом на 18.10.2018 належало право на зайняття жилої площі у цьому гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані з 31.10.2001 по 31.01.2024, а [PERSON] з 31.10.2001 по 12.04.2023 (а.с. 8-9, 10, 44, 71). [INFO] помер [PERSON] , який за час життя, а саме 28.07.2016 залишив на ім?я своєї доньки [PERSON] заповіт, відповідно до якого заповів їй на випадок своєї смерті житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , і остання 28.10.2024 подала заяву про прийняття спадщини, проте відповідне свідоцтво про право на спадщину не отримувала, що вбачається з матеріалів спадкової справи № 39/2024, заведеної приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Франовською Л.С. після смерті [PERSON] (а.с. 70, 137-155). Із довідки\~про стан\~заборгованості [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні станом на 31.01.2024 мають заборгованість перед позивачем у розмірі 41011,67 грн за надані комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, а також централізованого водопостачання та водовідведення, що виникла за період часу із січня 2011 року по квітень 2023 року. Також позивачем були надані суду розрахунки (з якими суд погоджується) інфляційних витрат за весь час прострочки, що становлять 13681,25 грн, а також 3% річних від простроченої суми, що склали 2891,61 грн. Із довідки\~про стан\~заборгованості [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні станом на 31.01.2024 мають заборгованість перед позивачем у розмірі 5233,44 грн за надані комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, а також централізованого водопостачання та водовідведення, що виникла за період часу із травня 2023 року по січень 2024 року. Також позивачем були надані суду розрахунок (з яким суд погоджується) 3% річних від простроченої суми, що склали 1,33 грн (а.с. 11-12, 13-28, 186-190, 238-247). Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначається у ст.ст. 530, 610, 629 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 67, 68,\~162\~Житлового кодексу\~України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як наголошується у п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1\~ст.\~12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.\~Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч.ч. 1, 3\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). До комунальних послуг відносяться зокрема наступні послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення (ст.ст. 21-24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Позивачем доведено, а відповідачами не спростовано, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користувалися наданими позивачем комунальними послугами та не вносили оплату за спожиті послуги у повному обсязі та у встановлений строк, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість. Разом із цим представником відповідача [PERSON] адвокатом Оліферук Ж.А. було заявлено про застосування строку позовної даності. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб?єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанова Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 369/11118/17 (провадження № 61-7952св23). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Представник позивача звернувся до суду із позовом 25.03.2024, при цьому просить стягнути з відповідачів заборгованість, що виникла за період часу із січня місяця 2011 року по січень 2024 року включно. За загальним правилом щодо строків позовної давності позивач, звертаючись до суду із даним позовом 25.03.2024, мав право пред`являти вимоги про стягнення заборгованості за період з 25.03.2021 по 25.03.2024. При цьому суд звертає увагу, що позивачу за весь час періоду, у який утворилася заборгованість (з 01.01.2011 по 31.01.2024), достеменно було відомо про порушення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] його прав.\~ Водночас постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 введено 12.03.2020 на всій території України карантин та запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17.03.2020 введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 141\~Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, що набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної хвороби (COVID-19) спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 651 від 27.06.2023 на всій території України відмінено карантин з 24:00 год. 30.06.2023. Отже, карантин діяв на території України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020 перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб?єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21. Початок зупинення строку звернення до суду потрібно пов?язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-ІХ, що відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 та постанові Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 167/1058/20. Крім того, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 2120-ІХ від 15.03.2022, що набрав чинності 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023, що набрав чинності 30.01.2024, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину продовжена на строк дії правового режиму воєнного стану. Таким чином, строк позовної давності слід обраховувати від дати набрання законної сили законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540ІХ від 30.03.2020, що набрав чинності 02.04.2020, а саме останніми трьома роками, які передували 02.04.2020. При цьому згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05.03.2022 (в редакції, що діяла до 01.01.2024) до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05.03.2022 (в редакції, що діяла з 01.01.2024) вказано, що нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених\~наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Крім того,\~згідно з\~ч.ч.\~1,\~3\~ст.\~264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов?язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Водночас із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами були здійснені сплати за нараховані позивачем комунальні послуги із січня по квітень 2017 року, а отже перебіг позовної давності переривався (а.с. 186-190). Отже, сума заборгованості за спожиті комунальні послуги за період часу із січня 2011 року по 31.12.2013 з урахуванням інфляційних витрат за час прострочки та трьох відсотків річних у загальному розмірі 8890,64 грн стягненню з відповідачів не підлягають у зв`язку зі спливом стоку позовної давності. Також не підлягає стягненню з відповідачів включене у довідку про заборгованість сальдо станом на 01.01.2011 у розмірі 666,14 грн, оскільки така заборгованість виникла поза межами (до початку) періоду часу (з 01.01.2011 по 31.01.2024), заборгованість за який просив стягнути позивач. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті комунальні послуги: за період часу із січня 2014 року по січень 2024 року включно, а інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані на заборгованість за період часу із січня 2014 року по 24.02.2022, а також з 01.01.2024. За таких\~обставин,\~суд вважає\~за необхідне\~задовольнити позов\~частково та\~стягнути: 1) солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги, що виникла за період часу із січня 2014 року по квітень 2023 року включно, з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочки та трьох відсотків річних у загальному розмірі 48027,75 грн (57584,53 (8890,64 + 666,14) грн; 2) солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги, що виникла за період часу із травня 2023 року по січень 2024 року включно, з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочки та трьох відсотків річних у загальному розмірі 5234,77 грн. Суд критично оцінює посилання відповідача [PERSON] на ту обставину,\~що її чоловік [PERSON] із січня 2017 року не проживав за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого нею було надано акт від 20.03.2019, складений Комунальним підприємством Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» (а.с. 171). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім?ї при відповідному документальному оформленні. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об?єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Пункт 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов?язок споживача інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. У пп. 7 п. 45 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 05.07.2019, споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору. Проте суду не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] звертався до позивача з приводу його тимчасової відсутності\~за адресою: [ADDRESS] , тому підстав для нестягнення з його правонаступника [PERSON] нарахованої позивачем заборгованості за відповідні комунальні послуги за період часу із січня 2017 року по 31.01.2024 судом не вбачається. Суд також вважає неспроможними посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Оліферук Ж.А. та відповідача [PERSON] на ті обставин, що позивачем не надані належні та достатні докази на підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідачів, оскільки такі доводи спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, при цьому будь-яких контррозрахунків відповідачами, у свою чергу, суду надано не було. Відповідно до\~ст.\~608\~ЦК України\~зобов`язання припиняється\~смертю боржника,\~якщо воно\~є нерозривно\~пов`язаним з\~його особою\~і у\~зв`язку з\~цим не\~може бути\~виконане іншою\~особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із витребуваної та дослідженої судом належним чином засвідченої копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , судом було встановлено, що його донька [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви приватному нотаріусу, а [PERSON] за час життя заповів [PERSON] житловий будинок. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Відповідний правовий висновок, який суд з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує під час застосування норм права до спірних правовідносинах, викладений у наступних постановах Верховного Суду: від 24.11.2021 у справі № 615/473/20; від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц; від 29.01.2020 у справі № 496/4363/15-ц; від 19.02.2020 у справі № 607/98/17; від 04.03.2020 у справі № 2609/30529/12. Однак [PERSON] не надала суду будь-яких доказів на підтвердження того, що вартість успадкованого нею майна є меншою, ніж заборгованість за кредитним договором, яку просить стягнути з неї відповідач, а тому підстави вважати, що розмір спадкового майна є меншим, ніж борг її спадкодавця [PERSON] за спожиті комунальні послуги перед позивачем, у суду відсутні. Згідно з ч. 1 ст.\~133\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Також відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 наголошується, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн підтверджується платіжною інструкцією № 2938 від 20.03.2024 (а.с. 31). Також відповідачем [PERSON] було сплачено судовий збір за подання заяви про скасування заочного рішення в розмірі 605,60 грн (а.с. 72). З урахуванням того, що судом було задоволено 84,79% позовних вимог (53262,52 грн х 100% / 62819,30 грн), з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у розмірі 2567,44 грн (3028 х 84,79% / 100%). У той же час, враховуючи часткове задоволення позову, з позивача на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 92,11 грн (605,60 грн х 15,21% / 100%). При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10\~ст. 141 ЦПК України). Таким чином,\~з урахуванням\~часткового задоволення\~позову,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідачів у\~рівних частинах\~на користь\~позивача різницю\~понесених сторонами\~судових витрат,\~яка складає\~2475,33\~грн,\~виходячи із\~розрахунку:\~(2567,44\~ 92,11\~грн),\~звільнивши\~сторони від\~обов`язку сплачувати\~одна одній\~іншу частину\~судових витрат, а саме в розмірі по 825,11 грн із кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial