Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення боргу за розпискою з [PERSON] , у розмірі 1 949 963,02 гривень, який складається з: 418 447,00 гривень-заборгованість за основним зобов`язанням (курс НБУ станом на 30.12.2024 року), 1 531 516,02 гривень -пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він 06.01.2022 року надав у борг громадянину [PERSON] , (надалі за текстом - Відповідач), грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США,що складає в гривнях на день подання позову: 10 000,00 доларів США * 41,8447 (курс НБУ) = 418 447,00 грн. Зазначені грошові кошти були позичені відповідачеві, за умови повернення всієї суми боргу до 05.02.2022 року. На підтвердження дійсного отримання вказаної суми, [PERSON] написав боргову розписку з зазначенням того, що у разі якщо не виплатить в строк грошову суму зобов?язується виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми боргу за кожен день просрочки. У зазначений в борговій розписці термін, відповідач борг не повернув. Позивач вказав, що [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США (по курсу НБУ), не бажає повертати, на його телефонні дзвінки не відповідає та уникає зустрічей. Враховуючи вище вказане, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження, відповідачу було надано час для подання відзиву. Відзив на позов до суду не надходив. Судом було призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не зявився, разом з позовом надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вище вказане, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, ухвалою суду призначено у справі заочний розгляд. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. 06.01.2022 року [PERSON] надав у борг [PERSON] , грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США, зі строком повернення боргу до 05.02.2022 року. На підтвердження дійсного отримання вказаної суми, [PERSON] написав боргову розписку з зазначенням того, що у разі якщо не виплатить в строк грошову суму, зобов?язується виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми боргу за кожен день просрочки(а.с.9). У зазначений в борговій розписці термін, відповідач борг не повернув. Позивач звертався до [PERSON] з заявою про повернення грошових коштів, відповідно до розписки від 06.01.2022 року(а.с.10). [PERSON] у позові вказав, що [PERSON] не повернув йому борг у сумі 10 000,00 доларів США, що складає в гривнях на день подання позову: 10 000,00 доларів США * 41,8447 (курс НБУ) = 418 447,00 грн., не бажає його повертати, на телефонні дзвінки не відповідає та уникає зустрічей. Враховуючи вище вказане, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просив, крім суми боргу, у звязку з простроченням повернення боргу та викладеним в розписці, стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 531 516,02 грн. У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 525, 526 вище вказаного кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, в силу приписів ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки (постанова ВС від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц). При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (постанова ВС від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З розписки відповідача вбачається, що розмір пені, у випадку невиконання основного зобов`язання становить 1 % від суми боргу за кожен день до повного його погашення. Оскільки розписка за своєю правовою природою є борговим документом, який боржник видає кредитору, та з наданої позивачем розписки можливо встановити укладення договору позики, отримання певної грошової суми та зобовязання повернення взятих в борг коштів та сплату пені, суд вважає, що вимоги позивача є законними. Відповідно до статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про повернення суми позики у строк, встановлений в розписці, враховуючи здійснені розрахунки позивача щодо пені, а також зважаючи на відсутність заперечень відповідача, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved