Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач зазначила, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 07.11.985 року. Під час шлюбу було набуте рухоме майно, а саме автомобіль Skoda, Karoq Ambition, державний номерний знак [NUMBER] , 2018 року випуску, придбаний в 2019 році та житловий будинок по [ADDRESS] . Позивач неодноразово пропонувала відповідачеві поділити спільне майно в добровільному порядку, але відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити майно, а тому позивачка просить поділити їхнє майно, що є сумісною власністю, виділивши визнвши за нею право власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] та на автомобіля Skoda, Karoq Ambition, державний номерний знак [NUMBER] , 2018 року випуску. 30.08.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.02.2022 року зупинено провадження у цивільній справі № 475/823/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 24.06.2024 року поновлено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та призначено підготовче судове засідання. Ухвало суду від 08.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання напраивли заяву в якій просили справу розглядати у їхню відсутність, підтримали в повному обсязі уточнену позовну заяву. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, направили заяву в якій просили справу розглядати у їхню відсутність. Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що між сторонами мають місце правовідносини щодо майнових прав подружжя, які регулюються нормами Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно достатті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Доманівським районним судом Миколаївської області від 18 жовтня 2021 р. розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 07 листопада 1985 р. Мостівською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №19. Під час шлюбу сторонами було набуте майно, а саме: автомобіль Skoda, Karoq Ambition, державний номерний знак [NUMBER] , 2018 року випуску, придбаний в 2019 році та житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 30.09.2010 року [PERSON] належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] 04.07.2021 року виготовлено технічний паспорт на ім`я [PERSON] на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до відповіді наданої начальником КП «Доманівське РБТІ» від 15.07.2021 р. №298 інвентарна вартість житлового будинку за адресою [ADDRESS] становить 172\~350,00 грн. 21.05.2019 року на [PERSON] набуто у власність транспортний засіб марки Skoda Karoq Ambition , номерний знак [NUMBER] , 2018 року випуску, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що 28 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4841, відповідно до умов якого продавець [PERSON] в порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язується передати у власність покупця [PERSON] належний продавцеві транспортний засіб марки Skoda Karoq Ambition , колір сірий, 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Ціна продажу транспортного засобу 675 590 грн. Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 15.04.2024 р. у справі № 475/109/22 визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Skoda Karoq Ambition , колір сірий, 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , вчинений між [PERSON] та [PERSON] та скасувати реєстрацію права власності транспортного засобу від 28 травня 2021 р. за [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~ст.60 СК України\~свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно\~ст.368 ч.3 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі\~ст.69 ч.1 СК України\~дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,69 СК України, ч.3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3\~ст. 235 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1\~ст. 71 СК України\~визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81). Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За відсутності згоди відповідача на присудження компенсації, суд у вказаній частині відмовляє в задоволенні щодо стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації. Здійснивши системний аналіз правових норм, дослідивши письмові докази по справі суд знайшов доведеними обставини, на які посилається позивачка, як на підставу задоволення позовних вимог щодо поділу майна набутого сторонами за час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку , що заявлене позивачкою рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане за час шлюбу. Крім того, доказів, які б спростовували дані обставини, стороною відповідача суду надано не було, клопотань про оцінку майна чи проведення експертизи жодна із сторін не заявляла. За наведених вище обставин, суд вважає таким, що враховує інтереси обох сторін по справі та ніяким чином не звужує та не обмежує гарантовані Законом права сторін по справі як бувшого подружжя при виділені частки та розподілі майна, придбаного за час перебування останніх в шлюбі. Враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, відповідно таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про поділ між сторонами спільного майна подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу витрати на проведення експертизи. Відповідно до\~\~ч. 1, 2\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно положень ч. 1, 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3\~ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що\~КАС України\~(та відповідно,\~ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду [PERSON] уклала з адвокатом Каратассо Людмилою Георгіївної Договір про надання професійної правової допомоги від 02.06.2021 року, відповідно до умов якого адвокат Каратассо Л.Г. зобов`язалось надати правничу допомогу Клієнту. Відповідно до Договору [PERSON] зобов`язалася оплатити професійну правничу допомогу адвокату Каратассо Л.Г. Відповідно до акту приймання передачі наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги від 07.02.2025 року адвокат Каратассо Л.Г. засвідчила, що клієнт [PERSON] оплатила виконанні роботи в сумі 5700 грн., що також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №5/25 Проаналізувавши вищедосліджені докази, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги на суму 5 700грн., яка є співмірною сумою щодо обсягу наданих адвокатом послуг та складності розглянутої справи які підлягають відшкодуванню відповідачами на користь позивача. В порядку\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повне задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2\~886,78 грн.

Outcome: approved