Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: третя особа: Служба у справах дітей Кілійської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, у якому просить встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина [PERSON] . Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі,\~уякому\~народився син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який зареєстрований та проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідачка [PERSON] наразі не бере участі у вихованні неповнолітнього сина, справами сина не цікавиться. Більше того, починаючи з 2023 року вона проживає за кордоном і не виконує свої батьківські обов`язки щодо неповнолітнього [PERSON] . Позивач вказує, що у разі встановленні вказаного факту він буде мати право обрати щорічну відпустку у зручний для нього час (п. 5 ч. 14 ст. 10 Закону України Про відпустки); право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ч. 1 ст. 19 Закону України Про відпустки, ч. 1 ст. 182-1 КЗпП); право на встановлення скороченої тривалості робочого часу (ч. 2 ст. 51 КЗпП); право на отримання податкової соціальної пільги (пп. а п. 169.1.3 ст. 169 ПК України). Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 31.01.2013 у справі № 1513/2766/12. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади №2022/000415654 від 25.08.2022, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії паспорту позивача, характеристики та акту про встановлення фактів встановлено, що позивач та батько дитини зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та мешкає за вказаною адресою разом із сином [PERSON] , [INFO] . Як встановлено, з 2023 року відповідачка проживає за кордоном і не виконує свої батьківські обов`язки щодо спільного сина [PERSON] . З довідки Лісківського ЗССО Кілійської міської ради від 19.08.2024 №44 встановлено, що дитина [PERSON] навчається у вказаному закладі та є учнем 9 класу, та позивач постійно спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини, веде постійний контроль за відвідуванням його сином школи, відвідує шкільні батьківські збори. Водночас [PERSON] до школи не приходить, справами та навчанням сина не цікавиться. Відповідно до характеристики позивача, наданої старостою виконавчого комітету Кілійської міської ради, позивач є за характером спокійною, неконфліктною людиною, проживає разом з неповнолітнім сином, а його старший повнолітній син знаходиться на навчанні в МГУ м. Одеса з 2022 року. Жодних скарг зі сторони рідних на поведінку позивача не надходило. Також зазначається, що позивач працює у ТОВ Дебют 2005 підсобним працівником, це ж підтверджується і копією трудової книжки позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої, другої\~статті 24 Конституції України\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ( ч. 2\~ст. 3 СК України). Як зазначав Верховний Суд у постанові № 822/2446/17 від 13.06.20218, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, відповідно вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, за яким одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Суд також погоджується, що визнанням вказаного факту позивач матиме відповідні права та гарантії, зокрема передбачені п. 5 ч. 14 ст. 10 Закону України Про відпустки, ч. 1 ст. 19 Закону України Про відпустки, ч. 1 ст. 182-1 КЗпП, ч. 2 ст. 51 КЗпП, пп. а п. 169.1.3 ст. 169 ПК України. Враховуючи те, що іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти судові витрати на відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved