Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач КПТМ «Криворіжтепломережа»25 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути заборгованість за послугу з постачання теплової енергії, що виникла по [ADDRESS] , за період з 01.03.2013 по 10.03.2015 в сумі 12\~476,39, а також пеню в сумі 1\~751,04 грн., збитки від інфляції в сумі 5\~828,67 грн., 3% річних в сумі 327,82 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по сплаті за надані послуги. В обґрунтування вимог зазначено про надання послуг з постачання теплової енергії до належного на праві власності нежитлового приміщення відповідача та порушення ним укладеного між сторонами умов договору № 4363 від 29 липня 2004 року, в результаті чого виникла указана заборгованість. Тому з метою захисту прав постачальника послуг, на підставі статті 625 ЦК України та згідно умов договору, позивач просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 16 березня 2016 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 22 листопада 2016 року за клопотанням відповідача зупинено провадження у справі до вирішення справи за позовом [PERSON] до КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання недійсним додатків №1,2 до договору №4363 від 29 липня 2004 року, укладеного між КПТМ та [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019, справу розподілено на суддю Ткаченка А.В.. у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Прасолова В.М. Ухвалою суду від 10 січня 2025 року поновлено провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача Демченко А.Г. наполягав на задоволенні вимог з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого судом протокольною ухвалою від 06.03.2025 відмовлено з огляду на неповажність причини неявки відповідача в судове засідання та тривалість розгляду справи. Відповідач скористався своїм правом на подання заперечень по суті спору та мав достатньо часу для їх доповнень, обов`язковість його явки в судове засідання судом не визнана, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Так, в обґрунтування письмових заперечень (а.с. 74-75) відповідачем [PERSON] зазначено, що 29 липня 2004 року він, як фізична особа власник житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підписав договір № 4363 з позивачем на постачання теплової енергії в належну йому житлову квартиру. З моменту підписання договору позивач постачав теплову енергію в його квартиру, а він оплачував її відповідно до встановлених позивачем тарифах для категорії «інші споживачі» в строки, передбачені договором. Згідно умов договору № 4363 від 29.07.2004, категорія відповідача, як споживача теплової енергії та встановленні для неї тарифи повинні бути узгоджені сторонами договору у таблицях № 1, № 2, які є невід`ємними частинами договору. У звязку з тим, що в підписаному ним договорі № 4363 були відсутні будь-які відомості щодо категорії (в частині тарифів), до якої віднесено відповідача, розміру (ціни) тарифів і позивач не надав йому для узгодження таблиць № 1,2, то він на момент підписання договору, а також протягом всього подальшого часу постачання теплової енергії позивачем, був впевнений, що оплачує теплову енергію за тарифами, які встановлені для нього по категорії «населення». Тому у зв`язку з тим, що сторони договору в момент його підписання не узгодили в додатках № 1, № 2 всі істотні умови договору тарифи на теплову енергію, що постачалась в житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , вважає вказаний договір неукладеним та просить відмовити у задоволенні вимог, бо позивач неправомірно застосовував до нього при розрахунку заборгованості категорію «інші споживачі» замість правильного застосування категорії «населення». Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 29 липня 2004 року між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» як постачальником, та [PERSON] , як споживачем, було укладено договір № 4363 про постачання теплової енергії, предметом якого є нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщ. 4, згідно таблиці 1 до договору, де зазначена інформація щодо розміру та порядку обрахування сплати відповідних платежів за послугу. Згідно умов договору, таблиці № 1 та № 2 є невід`ємною частиною договору. Договір чинний, в судовому порядку відповідачем оскаржувались додатки до нього, однак ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року у цивільній справі № 216/5606/16-ц (провадження № 2/216/36/24) залишено без розгляду позов [PERSON] до КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання недійсним додатків до договору. Ухвала не оскаржена, набрала законної сили. Таким чином відповідач [PERSON] у спірний період був споживачем послуг з теплової енергії, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» по [ADDRESS] , що не спростовано ним в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з постачання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (чинним на момент виникнення правовідносин), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (чинними на момент виникнення правовідносин). Положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності ( ч.1 ст. 320 ЦК України ). Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії [PERSON] як власника нежитлового приміщення та споживача за адресою: [ADDRESS] , за укладеним між сторонами договором № 4363 від 29 липня 2004 року. Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії та частини 1 статті 25 цього Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України ). Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( ст. 530 ЦК України ). КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до нежитлового приміщення відповідача, однак зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду стороною позивача розрахунком заборгованості, сума боргу за послуги з постачання теплової енергії по [ADDRESS] за період з 01.03.2013 по 10.03.2015 становить у сумі 12\~476,39 грн. (а.с.9). Доказів на спростування указаної суми боргу відповідачем не надано, наявну суму боргу за послугу з постачання теплової енергії ним не спростовано. Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно з пунктом 3.2 укладеного між сторонами договору,у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Позивачем надано розрахунок пені за період з 15.11.2014 по 22.07.2015 на суму 1\~751,04 грн., (а.с. 10), який не спростований відповідачем, тому з урахуванням викладеного указана сума підлягає відшкодуванню позивачу. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 10). При цьому згідно матеріалів справи, [PERSON] являється власником спірного нежитлового приміщення. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 17.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» тарифи формуються для трьох категорій споживачів населення, бюджетних установ, інших споживачів. У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 № 2450/15/61-15 надано роз`яснення, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів». Як зазначає позивач, оскільки відповідач споживав теплову енергію для обігріву належного йому на праві власності нежитлового приміщення, то позивачем, при розрахунках вартості наданих відповідачу послуг, застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі», а не «населення». Окрім того, відповідно до роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № п0013866-І2 від 31.12.2012 р. оплата житлово-комунальних послуг за тарифами для населення здійснюється громадянами, які використовують житло виключно для проживання, а не у інший спосіб. Так як, приміщення за адресою: [ADDRESS] є нежитловим, відповідно не може використовуватись відповідачем для проживання, а значить останній не може бути віднесеним до категорії споживачів «населення». Також згідно із роз`ясненням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № п0013866-12 від 31.12.2012 оплату житлово-комунальних (комунальних) послуг за тарифами для інших споживачів таких послуг здійснюють усі інші особи, які не є громадянами, що використовують житло для проживання, не є релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками ( крім тих, що здійснюють виробничо-комерційну діяльність ) та не є бюджетними установами. У силу того, що відповідач не є ані громадянином, що використовує житло для проживання, ані релігійною організацією та національною творчою спілкою і їх регіональними осередками, ані бюджетною установою, він відносяться до категорії споживачів «інші споживачі», а отже нарахування за надані послуги з постачання теплової енергії йому здійснювалось за цією категорією. Доказів,\~які б\~підтверджували,\~що спірне\~нежитлове приміщення\~переведено до\~об`єктів\~житлового фонду\~та використовується\~відповідачем для\~проживання,\~матеріали справи\~не містять,\~як і\~відсутні належні\~та допустимі\~докази на\~підтвердження фактувідключення спірного приміщення від системи централізованого опалення за ініціативою представників обслуговуючої організації будинку (згідно доводів, викладених у заяві про перегляд заочного рішення). При цьому доказів здійснення відповідачем [PERSON] як фізичною особою господарської діяльності та використання вказаного нежитлового приміщення у господарській діяльності, матеріали цивільної справи не містять, тому враховуючи те, що юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта та предмета позовних вимог, оскільки позов заявлений до фізичних осіб власників нерухомого майна, в силу вимог статті 15\~ЦПК України спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18). Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із задоволенням вимог в повному обсязі, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1\~378,00 грн. при поданні позову до суду.

Outcome: approved