Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, в якій просить суд встановити юридичний факт, що має юридичне значення, а саме, що в ПІБ « [PERSON] », а саме в прізвищі « [PERSON] », як це зазначене в заповіті складеному 29 жовтня 2022 року приватним нотаріусом КМНО Макаренко Валерієм Михайловичем зі слів [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за №680 в прізвищі « [PERSON] » та в паспорті [PERSON] [NUMBER] виданим 07 грудня 1999 року Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві «прізвище» [PERSON] є ідентичними (тобто встановити факт належності мені [PERSON] заповіту від 29 жовтня 2022 року складеного [PERSON] ). Заявлені вимоги мотивовані тим, що [INFO] у віці 82 років померла [PERSON] , місце та дата народження якої: Україна, місто Київ [INFO] . На підтвердження даного факту смерті [PERSON] [INFO] було виготовлено свідоцтво про смерть [PERSON] , яке було видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на бланку серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на майно належне їй і в тому числі на майно, яке залишилось після смерті її сина - [PERSON] . Так [INFO] у віці 55 років помер її син - [PERSON] , місце та дата народження якого: Україна, місто Київ [INFO] На підтвердження даного факту смерті [PERSON] [INFO] було виготовлено та видане повторно свідоцтво про смерть [PERSON] , яке було видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на бланку серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] за заявою його матері - [PERSON] про прийняття спадщини 04.10.2022 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 681/2022. Інші особи до Сьомої київської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина - [PERSON] але не встигла оформити свої спадкові права на майно після його смерті, так як [INFO] у віці 82 років вона померла. Спадщину після смерті [PERSON] за заповітом прийняла [PERSON] [INFO] . У встановлений законом порядок та строк після смерті [PERSON] - [PERSON] звернулась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом. Нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. було перевірено відповідні документи за результатами чого було відкрито спадкову справу №492/2023 від 01.08.2023 року після смерті [PERSON] . Через визначений чинним законодавством термін [PERSON] як спадкоємиця за заповітом звернулась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою в якій було зазначено прохання видати свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало померлій [INFO] [PERSON] на ім`я [PERSON] . Оскільки в заповіті зазначено «заповідаю - [PERSON] , а в паспорті зазначено - « [PERSON] », тому згідно з п.1. ст..49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Помилка в заповіті складеним за життя [PERSON] та підписаним останньою стало підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а тому [PERSON] було відмовлено та було винесено та видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 285/02-31 від 06 лютого 2025 року відповідно до якої існує необхідність встановити юридичний факт, що має юридичне значення, а саме, що в ПІБ « [PERSON] », а саме в прізвищі « [PERSON] », як це зазначене в заповіті складеному 29 жовтня 2022 року приватним нотаріусом КМНО Макаренком Валерієм Михайловичем зі слів [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за №680 в прізвищі « [PERSON] » та паспорті [PERSON] серії [NUMBER] виданим 07 грудня 1999 року Харківським РУ ГУ МВС України в місті Києві «прізвище» [PERSON] є ідентичними. В судове засідання представник заявника не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі з підстав викладених у змісті заяви та розгляд справи здійснювати без його участі. Заінтересовані особи, в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомили, та не надали письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 2, 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст 293 ЦПК України). Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, зокрема встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 55 років помер син [PERSON] - [PERSON] , місце та дата народження якого: Україна, місто Київ [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на бланку серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] за заявою його матері - [PERSON] про прийняття спадщини 04.10.2022 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 681/2022. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 681/2022 [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина - [PERSON] але не встигла оформити свої спадкові права на майно після його смерті. Разом з тим, 29 жовтня 2022 року [PERSON] заповіла [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] ) все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що за законом має право, про що був складений заповіт посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Макаренко М.В., та зареєстрований у реєстрі за № 680. [INFO] у віці 82 років померла [PERSON] , місце та дата народження якої: Україна, місто Київ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на бланку серії [NUMBER] . Як встановлено, [PERSON] звернулась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом та нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. було відкрито спадкову справу №492/2023 від 01.08.2023 року після смерті [PERSON] . 06 лютого 2025 року [PERSON] як спадкоємиця за заповітом звернулась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва права на спадщину на майно, яке належало померлій [INFO] [PERSON] на ім`я [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Сьомої державної нотаріальної контори Гасс В.Ю., за № 285/02-31 від 06 лютого 2025 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлій [INFO] [PERSON] , оскільки в заповіті зазначено, що «Заповідаю - [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] », тому згідно п. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію, відмовляє у вчиненні нотаріальні дії, якщо вчинення такої дії суперечать законодавству України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до вимог частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, з метою надання заявнику можливості прийняти спадщину за заповітом посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Макаренко М.В., та зареєстрованого у реєстрі за № 680 після смерті [INFO] [PERSON] , суд вважає за доцільне встановити юридичний факт, що у правовстановлюючому документі, а саме заповіті від 29 жовтня 2022 року посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Макаренко М.В., та зареєстрований у реєстрі за № 680, прізвище « [PERSON] » та в паспорті [PERSON] ( [NUMBER] виданим 07 грудня 1999 року Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві) «прізвище» [PERSON] є ідентичними, тобто доведено, що саме заявнику [PERSON] заповіла все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що за законом має право [PERSON] . У зв`язку з чим, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності правовстановлюючого документу а саме те що, у заповіті від 29 жовтня 2022 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Макаренко М.В., та зареєстрований у реєстрі за № 680, особа, яка претендує на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] є заявник [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ), а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що заява [PERSON] , за участю заінтересованої особи: Київської міської територіальної громади в особі Київської міської ради, Сьомої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - підлягає повному задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved