Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету\~України, шляхом списання\~коштів з\~Єдиного казначейського\~рахунку на його\~користь моральну шкоду у розмірі 4 140 000,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 65 377,00 грн, судові витрати пов`язані з розглядом справи просить покласти на відповідачів. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що вироком\~Ленінського районного\~суду м.\~Харкова від\~18.01.2021\~по справі\~№ 642/824/2013-к\~ [PERSON] ,\~визнано невинуватим\~у пред`явленому\~обвинуваченні у\~вчиненні злочину,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~368\~КК України\~та виправдано\~за цим\~обвинуваченням за\~недоведеністю участі\~у його\~вчиненні.\~Ухвалою Харківського\~апеляційного суду\~від 10.08.2021\~по справі\~№ 642/824/20ІЗк\~вирок Ленінського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~18.01.2021\~залишено без\~змін,\~а апеляційну\~скаргу прокурора\~у кримінальному\~провадженні -\~без задоволення.\~Касаційна скарга\~на вирок\~суду не\~подавалась.\~До цих\~подій,\~з 14.08.1996\~позивач проходив\~службу в\~Органах внутрішніх\~справ України,\~з 25.07.2000\~працював на\~оперативних та\~керівних посадах\~в УМВС\~України в\~Харківській області,\~а з\~25.06.2010\~-\~перебував на\~посаді старшого\~оперуповноваженого Сектору\~державної служби\~по боротьбі\~з економічною\~злочинністю Ленінського\~райвідділу Харківського\~міського управління\~Головного управління\~Міністерства внутрішніх\~справ України\~в Харківській\~області.\~Мав добрі\~показники в\~роботі,\~користувався повагою\~серед співробітників,\~керівництва та\~громадян.\~Станом на\~2012\~рік в\~його обов`язки\~входило:\~виявлення та\~документування правопорушень,\~вчинених в\~державному секторі\~економіки,\~а тому\~при виконанні\~функціональних обов`язків\~мав право\~збирати оперативну\~інформацію та\~підбирати кандидатів\~для конфіденційного\~співробітництва.\~Проведення перевірок\~об`єктів малого\~бізнесу,\~зокрема громадського\~харчування,\~не входило\~в мої\~функціональні обов`язки\~як за\~посадою,\~так і\~на підставі\~Закону України\~від 12.01.2005\~року «Про\~внесення змін\~в деякі\~законодавчі акти\~України»,\~розпорядження Президента\~від 24.05.2012\~року,\~даного на\~засіданні Ради\~Регіонів.\~У вересні\~2012\~року [PERSON] \~познайомився [PERSON] ,\~адміністратором кафе\~"Капітошка",\~що розташовувалось\~в м.\~Харкові по\~вул.\~Скорохода,\~24.\~Це була\~його не\~основна робота,\~він здебільшого\~займався переробкою\~відходів,\~мав контакти\~з різними\~юридичними особами.\~Позивач неодноразово\~спілкувався з\~ [PERSON] \~в інтересах\~служби,\~з метою\~отримання інформації\~щодо бюджетних\~організацій,\~а також\~з різних\~побутових питань\~та особистого\~життя.\~В 2012\~році він\~перебував у\~скрутному матеріальному\~становищі,\~так як\~часто хворів\~внаслідок погіршення\~стану здоров`я,\~що потребувало\~значних коштів,\~та мав\~кредитні зобов`язання.\~В грудні\~2012\~року я\~звернувся до\~ [PERSON] \~з проханням\~запозичити грошові\~кошти під\~розписку на\~півроку.\~ [PERSON] \~погодився та\~повідомив,\~що розписка\~йому не\~потрібна.\~26.12.2012\~в обідню\~перерву [PERSON] \~прибув до\~ [PERSON] \~в кафе\~« [INFO] » по\~ [ADDRESS] ,\~де згідно\~домовленостей запозичив\~у [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~2000\~грн.\~На виході\~з кафе,\~на вулиці,\~він був\~затриманий працівниками\~УВБ МВС\~України та\~слідчим прокуратури\~Харківської області\~ [PERSON] \~за підозрою\~в отриманні\~у [PERSON] \~хабара у\~кримінальному провадженні,\~внесеному до\~ЄРДР №\~420122200000000012\~від 07.12.2012.\~У цей\~же день,\~тобто 26.12.2012,\~у вказаному\~кримінальному провадженні\~ [PERSON] \~було повідомлено\~про підозру\~за ч.\~2\~ст.\~368\~КК України.\~З вищевказаного\~вбачається,\~що з\~26\~грудня 2012\~року розпочався\~процес притягнення\~позивача до\~кримінальної відповідальності,\~який тривав\~до 10\~серпня 2021\~року,\~а саме\~до ухвалення\~Харківським апеляційним\~судом остаточного\~судового рішення,\~тобто 8\~років 7\~місяців 15\~днів.\~ [PERSON] \~обвинувачувався за\~ч.2\~ст.\~368\~КК України\~(в\~редакції Закону\~№ 3207-У1\~від 07.04.2011),\~тобто одержання\~особою у\~будь-якому\~вигляді хабара\~за виконання\~чи невиконання\~в інтересах\~того,\~хто дає\~хабара будь-якої\~дії з\~використанням наданої\~їй влади\~чи службового\~становища у\~значному розмірі.\~Проте,\~жодних підстав\~для внесення\~відомостей до\~ЄРДР не\~було,\~початок досудового\~розслідування кримінального\~провадження,\~як і\~збір доказів\~з самого\~початку досудового\~розслідування проведено\~з грубим\~порушенням процесуальних\~норм.\~Процесуальні документи\~та докази\~були сфальсифіковані,\~досудове розслідування\~проводилось відносно\~мене упереджено,\~з порушенням\~загальних засад\~кримінального процесу\~та права\~на захист»\~та мало\~на меті\~усунути мене\~з займаної\~посади.\~Зазначене підтверджується\~тим,\~що під\~час судового\~розгляду кримінального\~провадження судом\~було встановлено,\~що стороною\~обвинувачення не\~доведено правомірність\~внесення до\~ЄРДР відомостей\~про вчинене\~кримінальне правопорушення\~і внесення\~первинної кваліфікації\~за ч.\~З ст.\~368\~КК України\~у даному\~кримінальному провадженні.\~Контроль за\~вчиненням злочину\~було розпочато\~вже після\~фактичного затримання,\~що нівелює\~результати такої\~слідчої дії,\~оскільки суперечить\~меті її\~проведення.\~Зазначені обставини\~підтверджуються і\~відеозаписами до\~вказаної слідчої\~дії,\~на якій\~чітко вбачається\~з самого\~початку відеозапису,\~що [PERSON] \~стоїть у\~супроводі співробітників\~внутрішньої безпеки\~та у\~кайданках біля\~будинку [ADDRESS] .\~Так,\~26.12,2012\~о 13.25\~год.\~на виході\~з кафе\~«Капітошка» після\~зустрічі з\~ [PERSON] ,\~на вулиці,\~співробітники внутрішньої\~безпеки без\~будь-якої\~на те\~необхідності,\~що доведено\~під час\~судового розгляду\~кримінального провадження,\~застосували до\~ [PERSON] \~засоби фізичного\~впливу,\~вибили з\~правої руки,\~що знаходилась\~в кишені\~куртки,\~грошові кошти,\~отримані ним\~у [PERSON] \~у борг,\~порвали його\~одяг -\~куртку,\~вділи на\~руки кайданки\~та поклали\~на землю,\~на мокрий\~сніг,\~в калюжу\~води,\~де він\~пролежав хвилин\~15\~і в\~цей час\~працівники внутрішньої\~безпеки поклали\~йому в\~задній карман\~штанів купюру\~номіналом 100\~гривень.\~Після цього\~слідчий прокуратури\~Харківської області\~ [PERSON] \~став проводити\~слідчі дії.\~При чому\~слідчий [PERSON] \~не роз`яснив\~позивачу у\~зв`язку з\~чим він\~затриманий,\~не визначив\~його процесуальний\~статус,\~не роз`яснив\~право на\~захист та\~не забезпечив\~у проведенні\~слідчої дії\~захисника,\~на якому\~той наполягав.\~У період\~з 13.58\~год,\~до 14.50\~год.\~слідчий Горгуль\~Д.В.\~проводив обшук\~ [PERSON] ,\~однак з\~ухвалою слідчого\~судді про\~дозвіл на\~обшук слідчий\~ознайомив його\~вже після\~проведення обшуку,\~майже о\~18.00\~год.\~При чому\~обшук був\~проведений за\~участі оперативних\~співробітників,\~які не\~мали на\~те законних\~повноважень,\~що також\~констатував суд\~у вироку\~від 18.01.2021.\~Фактично на\~вулиці при\~температурі повітря\~+\~2°С\~ [PERSON] \~перебував у\~мокрій порваній\~одежі під\~супроводом працівників\~поліції,\~в кайданках\~з 13.25\~год,\~до 18.00\~год.,\~до закінчення\~слідчих дій\~як за\~його участі,\~так і\~без його\~участі за\~участі інших\~осіб.\~Ці відомості\~чітко зафіксовані\~на відеозаписах\~до протоколу\~контролю за\~вчиненням злочину\~від 26.12.2012\~та до\~протоколу обшуку\~від 26.12.2012.\~Таке ставлення\~до [PERSON] \~з боку\~правоохоронних органів\~не тільки\~спричинило йому\~фізичну шкоду,\~але й\~завдало моральних\~страждань,\~внаслідок приниження\~честі та\~гідності.\~Поряд з\~цим,\~після 18.00\~год 26.12.2012\~він був\~доставлений працівниками\~правоохоронних органів\~до прокуратури\~Харківської області,\~де пробув\~до 01.30\~год.\~27.12.2012.\~При чому\~побачення з\~захисником йому\~надали лише\~о 23.00\~год.\~26.12.2012.\~До цього\~часу його\~утримували в\~кабінеті слідчого,\~де був\~застосований психологічний\~тиск,\~а потім\~і фізичний\~вплив співробітниками\~Управління внутрішньої\~безпеки в\~Харківській області\~шляхом завдання\~ударів по\~тулубу,\~в живіт.\~З часу\~затримання з\~ 13.25\~год,\~до 23.00\~год.\~26.12.2012\~йому не\~дозволяли сходити\~в туалет,\~пити і\~їсти,\~знущались,\~що спричиняло\~не тільки\~моральні,\~але й\~фізичні страждання,\~посилені поганим\~станом мого\~здоров`я та\~наявними захворюваннями.\~Весь цей\~час з\~13.25\~год.\~до 23.00\~год.\~26.12.2012\~його фактично\~утримували без\~оформлення будь-яких\~процесуальних документів,\~без визначення\~процесуального статусу\~та жодних\~роз`яснень.\~Його право\~на захист\~було порушено.\~До нього\~застосовані недозволені\~методи,\~які мають\~ознаки катування\~та жорстокого\~поводження.\~Приблизно о\~01.00\~год.\~27.12.2012\~його відпустили\~додому лише\~після втручання\~захисника.\~Наступного дня,\~27.12.2012,\~вранці внаслідок\~отриманих травм\~загострились його\~захворювання та\~було викликано\~бригаду швидкої\~невідкладної медичної\~допомоги,\~якою він\~був госпіталізований\~до Харківської\~міської клінічної\~лікарні швидкої\~та невідкладної\~медичної допомоги\~ім.\~О.і.\~Мещанінова,\~де у\~нього були\~виявлені численні\~забої.\~Однак,\~в цей\~же день,\~по обіді\~до лікарні\~прибули співробітники\~Управління внутрішньої\~безпеки в\~Харківській області,\~які психологічно\~вплинули на\~лікаря і\~той був\~змушений його\~виписати з\~лікарні,\~не зважаючи\~на поганий\~стан здоров`я.\~Зазначені обставини\~призвели до\~того,\~що самопочуття\~ [PERSON] \~значно погіршилось\~і він\~тривалий час\~був змушений\~лікуватись.\~У вироку\~Ленінського районного\~суду м.\~Харкова від\~18.01.2021\~констатується,\~що \~ [PERSON] ,\~з 13.30\~год.\~26.12.2012\~(початок\~контролю за\~вчиненням злочину\~відповідно до\~протоколу від\~26.12.2012)\~та до\~14.30\~год.\~26.12.2012\~(закінчення\~його обшуку)\~перебував під\~контролем співробітників\~правоохоронних органів.\~На момент\~проведення обшуку\~ [PERSON] \~не роз`яснено\~його право\~на захист,\~такий запис\~відсутній.\~Протокол затримання\~в порядку\~ст.208\~КПК України\~не складався.\~З урахуванням\~зазначеного,\~суд констатував\~істотне порушення\~вимог кримінального\~процесуального законодавства\~в частині\~порушення права\~на захист\~обвинуваченого [PERSON] \~при його\~затриманні та\~подальших слідчих\~діях,\~таких як\~обшук,\~та констатував\~численні порушення\~вимог кримінально-процесуального\~закону при\~проведенні зазначених\~негласних слідчих\~(розшукових)\~дій та\~визнав істотними\~порушеннями прав\~людини і\~основоположних свобод,\~зокрема,\~здійснення органом\~досудового розслідування\~відносно мене\~процесуальних дій,\~які потребують\~попереднього дозволу\~суду,\~без такого\~дозволу або\~з порушенням\~його суттєвих\~умов.\~Поряд з\~цим,\~суд у\~вироку констатував,\~що не\~існує та\~не надано\~суду жодного\~доказу про\~пропонування чи\~вимагання з\~боку [PERSON] \~у [PERSON] \~хабаря.\~Не існує\~та не\~надано жодного\~доказу про\~отримання [PERSON] \~у [PERSON] \~грошей у\~сумі 2000\~грн.\~саме 27.10,2012.\~всі докази,\~надані стороною\~обвинувачення стосуються\~лише передачі\~грошей [PERSON] \~ [PERSON] .\~Численні заяви\~та клопотання\~слідчому,\~скарги до\~Генеральної прокуратури\~України на\~дії та\~рішення працівників\~прокуратури та\~оперативних працівників\~залишались поза\~увагою.\~Більш того,\~скарги до\~Генеральної прокуратури\~надсилались до\~прокуратури Харківської\~області,\~де їх\~розгляд доручався\~особам,\~чиї дії\~та рішення\~позивач оскаржував.\~У відповідь\~на скарги\~він лише\~отримував формальні\~повідомлення про\~відсутність будь-яких\~порушень з\~боку правоохоронців.\~Все це\~мало на\~нього негативний\~вплив та\~викликало почуття\~власної безпорадності\~та уявлення\~суцільного свавілля\~з боку\~правоохоронних органів\~та прокуратури.\~Варто також\~зазначити,\~що під\~час обшуку\~ [PERSON] \~26.12.2012\~слідчий прокуратури\~Харківської області\~ [PERSON] \~вилучив його\~особисті речі\~(телефон\~з двома\~сім-картками,\~ключі від\~автомобілю у\~кількості 1\~шт.\~та квартири,\~де я\~проживав,\~у кількості\~7\~шт.,\~мої особисті\~гроші в\~сумі 1000\~грн.\~та 1600\~доларів США)\~та особистий\~документ -\~службове посвідчення;\~які не\~містили ознак\~предметів,\~вилучених з\~обігу та\~дозволу на\~вилучення яких\~слідчим суддею\~не надавалось.\~Окрім цього,\~слідчим було\~вилучено 100\~доларів США,\~що зафіксовано\~на відеозаписі,\~але не\~зазначено в\~протоколі обшуку.\~Всі ці\~речі безпідставно\~тривалий час\~перебували у\~слідчого [PERSON] \~так як\~вони не\~були речовими\~доказами і\~процесуальне рішення\~щодо цих\~речей та\~грошей не\~приймалось.\~Позивач хвилювався,\~що з\~цими речами\~будь-хто\~може скористатись.\~Це створювало\~у мене\~занепокоєння,\~як і\~непокоїло членів\~моєї родини\~і він\~неодноразово звертався\~до слідчого\~ [PERSON] \~із заявами\~про повернення\~мені особистих\~речей та\~грошей,\~скаржився до\~Генеральної прокуратури\~України.\~Його письмові\~заяви від\~20.02.2013\~та від\~20.03.2013\~до слідчого\~ [PERSON] ,\~як і\~усні заяви\~про повернення\~особистих речей,\~документів та\~грошових коштів\~були залишені\~ним без\~уваги.\~Лише після\~чергового звернення\~до Генеральної\~прокуратури України\~з цих\~питань зі\~скаргою від\~20.03.2013\~слідчий [PERSON] \~повернув [PERSON] \~його особисті\~речі та\~частково грошові\~кошти,\~виключно ті,\~які були\~зазначені в\~протоколі обшуку\~від 26.12.2012.\~Отже,\~більше ніж\~три місяці\~особисті речі\~та грошові\~кошти позивача\~безпідставно утримувались\~слідчим [PERSON] \~шо є\~порушенням права\~власності.\~Орім того,\~судовий розгляд\~кримінального провадження\~відносно позивача\~тривав понад\~розумні строки.\~Причиною чого\~було те,\~що сторона\~обвинувачення під\~надуманими приводами,\~штучно затягувала\~судовий розгляд,\~чим було\~порушено право\~на справедливий\~судовий розгляд\~справи протягом\~розумного строку.\~Також,\~після повідомлення\~ [PERSON] \~про підозру\~у даному\~кримінальному провадженні,\~співробітниками Управління\~внутрішньої безпеки\~в Харківській\~області у\~грудні 2012\~року було\~ініційоване проведення\~відносно нього\~службового розслідування\~ГУМВС України\~в Харківській\~області.\~За результатами\~службового розслідування\~наказом ГУМВС\~України в\~Харківській області\~від 29.01.2013\~№69\~позивача було\~притягнуто до\~дисциплінарної відповідальності\~у вигляді\~звільнення з\~органів внутрішніх\~справ України.\~Витяг з\~зазначеного наказу\~був надісланий\~на його\~адресу 05.02.2013\~та отриманий\~його батьком\~ [PERSON] .\~ [PERSON] \~був порядною\~та справедливою\~людиною,\~дуже пишався\~досягненнями та\~успіхами позивача\~по службі,\~і тому\~всі ці\~події,\~пов`язані із\~його затриманням,\~повідомленням про\~підозру,\~тиск та\~свавілля з\~боку правоохоронних\~органів та\~прокуратури,\~сприйняв гостро.\~Всі ці\~події негативно\~вплинули на\~його емоційний\~стан та\~стан здоров`я.\~Останньою краплею\~стало отримання\~листа з\~ГУМВС України\~в Харківській\~області із\~витягом з\~наказу про\~притягнення позивача\~до дисциплінарної\~відповідальності у\~вигляді звільнення\~з органів\~внутрішніх справ\~України та\~повідомлення із\~Ленінського районного\~суду м.\~Харкова про\~виклик [PERSON] \~до суду\~у якості\~обвинуваченого.\~В результаті\~ [INFO] \~батько позивача\~ [PERSON] \~помер.\~Причиною смерті\~стали:\~гострий розлад\~кровообігу,\~атеросклеротична хвороба\~серця.\~Після цього\~наказом ГУМВС\~України в\~Харківській області\~від 05.03.2013\~№ 55о/с\~позивача було\~звільнено з\~органів внутрішніх\~справ України.\~Постановою Харківського\~окружного адміністративного\~суду від\~19.04.2013\~у справі\~№ 820/1350/13-а\~за позовом\~ [PERSON] \~цей наказ\~скасовано.\~ Зважаючи\~на позитивні\~результати роботи\~за весь\~час служби\~в органах\~внутрішніх справ\~України з\~1996\~року,\~при проведенні\~реорганізації рапорт\~ [PERSON] \~від 05.11.20115\~про переведення\~до Національної\~поліції був\~затверджений начальником\~ГУМВС України\~в Харківській\~області і\~наказом ГУМВС\~України в\~Харківській області\~від 06.11.2016\~№ 624\~о/с\~він був\~звільнений згідно\~з п.\~9\~розділу XI\~Закону «Про\~Національну поліцію»\~за п.\~64\~«з» Положення\~про проходження\~служби рядовим\~і начальницьким\~складом органів\~внутрішніх справ\~України (\~у зв`язку\~з переходом\~у встановленому\~порядку на\~роботу (службу)\~в інші\~міністерства,\~центральні органи\~влади (установи,\~організації).\~Наказом ГУМВС\~України в\~Харківській області\~від 29.12.2015\~№ 689\~о/с\~зазначений пункт\~вказаного наказу\~ГУМВС України\~в Харківській\~області було\~змінено та\~мене звільнено\~згідно з\~пунктами 10\~та 11\~розділу XI\~Закону України\~«Про Національну\~поліцію» та\~відповідно до\~Положення про\~проходження служби\~рядовим і\~начальницьким складом\~органів внутрішніх\~справ України\~з 06.11.2015\~за п.\~64\~«г» (через\~скорочення штатів).\~Причиною внесення\~змін стало\~непогодження співробітниками\~Управління внутрішньої\~безпеки в\~Харківській області\~переведення позивача\~до органів\~Національної поліції,\~що ґрунтувалось\~на наявності\~кримінального провадження\~за ч.\~2\~ст.\~368\~КК України\~та його\~судовим розглядом.\~Тобто фактично\~його було\~звільнено зі\~служби у\~зв`язку з\~притягненням до\~кримінальної відповідальності\~через наявність\~кримінального провадження,\~остаточного вироку\~в якому\~на той\~час не\~було.\~Після затримання\~26.12.2012\~знайомі позивача,\~які знали\~його лише\~з гарної\~сторони,\~змінили до\~нього ставлення,\~обмежили на\~деякий час\~з ним\~відносини,\~що дуже\~його пригнічувало.\~Водночас,\~після звільнення\~зі служби\~він був\~тривалий час\~розгублений,\~не міг\~знайти гідну\~роботу,\~утримувати родину\~та забезпечувати\~свої потреби,\~у тому\~числі лікування,\~відчував себе\~непотрібним суспільству,\~коло його\~знайомих та\~товаришів ще\~більше звузилось.\~Все це\~негативно впивало\~на [PERSON] \~і загострювалось\~внаслідок тривалої\~неможливості довести\~свою невинуватість\~через штучне\~затягування стороною\~обвинувачення судового\~розгляду у\~кримінальному провадженні.\~Крім того,\~всі ці\~обставини негативно\~вплинули на\~стосунки позивача\~з рідними,\~оскільки невизначеність\~у його\~подальшій долі,\~необхідність докладати\~додаткові моральні\~та матеріальні\~зусилля також\~впливали і\~на емоційний\~стан його\~близьких.\~Як наслідок\~сімейне життя\~ [PERSON] \~зазнало непоправних\~суттєвих змін,\~і 07.07.2020\~шлюб з\~дружиною [PERSON] \~було розірвано.\~В подальшому\~він так\~і не\~зміг відновити\~сімейні відносини\~або створити\~нову сім`ю.\~Позивач стверджує,\~що внаслідок\~незаконного притягнення\~ [PERSON] \~до кримінальної\~відповідальності,\~протиправних дій\~співробітників прокуратури\~були порушені\~його права,\~життєві зв`язки,\~як сімейні,\~так і\~робочі,\~товариські стосунки,\~що вимагало\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя.\~Також,\~з часу\~затримання (26.12.2012)\~він майже\~постійно перебував\~у напруженому\~емоційному стані,\~що було\~пов`язано з\~судовими процесами,\~безкінечним відстоюванням\~своїх прав\~та доведеністю\~невинуватості,\~що потребувало\~значних фізичних,\~емоційних,\~моральних та\~матеріальних затрат.\~Все це\~негативно відображалось\~на стані\~його здоров`я,\~який неухильно\~з часом\~лише погіршувався.\~На підтвердження\~чого надпно\~виписки з\~історій хвороб\~з 2012\~року,\~з яких,\~на думку\~позивача,\~вбачається,\~що у\~зв`язку з\~відкриттям відносно\~нього кримінального\~провадження,\~тривалого судового\~розгляду,\~наявні захворювання\~загострились та\~з`явились нові\~захворювання.\~Поступове погіршення\~стану здоров`я\~призвело до\~того,\~що наразі\~позивач є\~інвалідом 2\~групи та\~йому протипоказані\~як фізичні,\~так і\~психічні навантаження. Посилаючись на положення ст.ст. 1167, 1176 Цивільного кодексу України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та норми КПК України, позивач просить суд відшкодувати йому майнову та моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 24.06.2024 року, призначене підготовче засідання. 03.07.2024 до суду надійшов відзив від Державної казначейської служби України, від імені та в інтересах якої діє представник Пузіков В.Я., в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку, оскільки таке списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Окрім того, відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/23967/16 та Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц, рішення ВССУ від 01.06.2016 по справі № 523/20028/14-ц, не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Оскільки казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачеві стверджуваними незаконними діями органів досудового слідства. Таким чином, задоволення позовних вимог щодо стягнення коштів саме з Казначейства шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку є очевидно необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Також, у вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Казначейства. Уразі задоволення позову такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір. Відповідь на відзив від позивача наді йшла до суду 04.07.2024 року. 18.07.2024 року до суду надійшов відзив від Харківської обласної прокуратури, від імені та в інтересах якої діє представник Крупська К.М., в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що позивач з 26.12.2012 по 10.08.2021 перебував під слідством та судом. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2012, повідомлено про підозру 26.12.2012, обвинувальний акт складено 26.01.2013 та 01.02.2013 направлено до Ленінського районного суду м. Харкова для розгляду по суті. Судовий розгляд вказаної справи тривав з 01.02.2013 до 10.08.2021. Під час досудового розслідування обласною прокуратурою розглядались скарги позивача на дії співробітників обласної прокуратури та проводилась перевірка, порушень кримінально-процесуального законодавства України не встановлено. Відповідно до діючих вимог закону позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення» Також, відповідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, визначено на рівні 1 600,00 гривень. У разі доведеності, сплачені позивачем у зв`язку з поданням юридичної допомоги витрати в силу п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мають бути відшкодовані за рахунок коштів державного бюджету. Позивачем на підтвердження витрат на юридичну допомогу у кримінальному провадженні надані Договори, додаткові угоди, додатки до Договорів, Акти надання послуг та копії квитанцій у період з 12.03.2013 до 10.08.2021 укладені з адвокатом Бондаренко О.В. Також, позивачем надано копію Договору № 46 про надання правової допомоги від 18.02.2013 укладеного з Адвокатським об`єднанням «AVER LEX» та квитанцію про сплату 4000 грн. Відповідно до умов договору Об`єднання за завданням Клієнта зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на підставі заявки на отримання юридичних послуг, проте позивачем не надано ні заявки на отримання послуг, не зазначено які послуги йому здійснено і головне не доведено, що ці послуги взагалі здійснювались і здійснювались вони саме в кримінальному провадженні щодо позивача. З огляду на викладене, просили також відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, що значно перевищують встановлений законом розмір відшкодування. Ухвалою суду від 23.07.2024 року постановлено задовольнити клопотання представника позивача та призначити у справі судову психологічну експертизу, провадження у справі зупинити. 02.09.2024 року до суду надійшло клопотання експерта № 6499 про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення судової психологічної експертизи. 30.09.2024 року позивач надав докази, які на його думку мають значення для проведення експертизи та докази оплати вартості проведення експертизи, а саме: пояснення вінницької Є.Й., пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] , пояснення [PERSON] . Провадження у справі поновлене ухвалою суду від 01.10.2024 року. 15.10.2024 року судом постановлено ухвалу про надання додаткових доказів у розпорядження судового експерта, яким проводиться судова експертизи № 6499, у цивільній справі за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Провадження у справі зупинено. Висновок експерта № 6499 за результатом проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами справи № 645/3604/24 (1/645/1803/24) від 267.11.2024 року надійшов до суду 05.12.2024 року. Провадження у справі поновлене ухвалою суду від 09.12.2024 року. Ухвалою суду від 24.12.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті, встановлено порядок дослідження доказів. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Бондаренко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, присили суд позов задовольнити, надали пояснення в обґрунтування позовних вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомлено. У справі міститься відзив представника даного відповідача. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури прокурор Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова Таманов Є. заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. За результатом розгляду справи суд доходить таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відомості про кримінальне правопорушення внесені 07.12.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42012220000000012 за ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання працівниками правоохоронного органу хабара. 26.12.2012 року слідчим, за погодженням із процесуальним керівником, [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 по справі № 642/824/2013-к [PERSON] , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та виправдано за цим обвинуваченням за недоведеністю участі в його вчиненні. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.08.2021 по справі № 642/824/20ІЗк вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення. Касаційна скарга на вирок суду не подавалась. Згідно з висновком експерта № 6499 від 27.11.2024 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами справи № 645/3604/24, ситуація, що досліджується за справою, була для [PERSON] психотравмувальною, внаслідок чого йому завдані душевні страждання (моральна шкода). Орієнтовний (можливий) розмір грошової компенсації за завдані душевні страждання (моральну шкоду), може складати 27- МЗП в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду. Також, в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди суду надані копії таких доказів: обвинувального акту у кримінальному провадженні № 42012220000000012 від 07.12.2012 року; вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 26.02.2014 року у кримінальній справі № 642/824/13-к, яким [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до 2,6 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах та посади представників влади на 3 роки, ст. 75 КК 3 роки; ухвали апеляційного суду Харківської області від 07.11.2014 у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою вирок Ленінського районного суду від 26.02.2014 року скасовано; копію вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 11.11.2016 року у кримінальній справі № 642/824/13-к, яким [PERSON] виправдано за ч. 2 ст. 368 КК України; ухвали апеляційного суду Харківської області від 14.02.2017 у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою вирок Ленінського районного суду від 11.11.2016 року скасовано; ухвали Ленінського районного суду у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою обвинувальний акт повернуто прокурору; ухвали апеляційного суду Харківської області від 12.05.2017 у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою ухвала Ленінського районного суду від 23.03.2027 року скасована; обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні № 42012220000000012 від 07.12.2012 року; витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 42012220000000012; супровідний лист від 07.12.2012 року за підписом начальника Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Харківській області; повідомлення прокуратури Харківської області адвокату Бондаренко О.В.; ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова (справа № 2035/11482/2012), якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді застави; ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова (справа № 646/322/13-к) від 18.01.2013 року , якою задоволено клопотання слідчого про відсторонення [PERSON] від посади; ухвали апеляційного суду Харковіської області від 31.01.2013 року, якою скасовано ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова (справа № 646/322/13-к) від 18.01.2013 року, а клопотання про відсторонення від посади повернуте прокурору; заяви [PERSON] до органів прокуратури про повернення вилучених у нього речей і грошових коштів; скарги [PERSON] до Генеральної прокуратури України; копії повідомлень Ленінського районного суду м.Харкова на адресу прокурора Харківської області щодо неявки прокурорів у судове засідання; копію ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 01.02.2013 року про призначення підготовчого засідання у справі № 642/824/13-к; копія свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] ; копія лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія супровідного листа ГУМВС в Харківській області від 05.02.2013 року з наказом № 69 від 29.01.2013 про звільнення з ОВС України [PERSON] ; копія супровідного листа ГУМВС в Харківській області від 05.03.2013 року з наказом № 55 о/с від 05.03.2013; копія постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 року у справі № 820/1350/13-а за позовом [PERSON] про скасування наказу та поновлення на роботі; копія повідомлення від 29.12.2015 та наказу № 689 о/с від 29.12.23015 року про часткову зміну наказу № 624 о/с; копія відповіді на адвокатський запит ГУНП в Харківській області від 30.12.2015 з копією атестаційногшо листа [PERSON] з травня 2015 до червня 2015; послужним списком [PERSON] , рапортом на звільнення [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу з [PERSON] від 07.07.2020 року; медична документація [PERSON] тощо. Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року у справі № 534/955/17 дійшов висновку про те, що за приписами п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу. У ч.1 ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 р. у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином,\~період перебування під слідством та судом [PERSON] у кримінальному провадженні № 42012220000000012 слід розраховувати з 26.12.2012 року (день повідомлення підозри) до 10.08.2021 (ухвалення виправдувального вироку), що становить 8 років 7 місяців 15 днів. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Відповідно до\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За змістом\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.2, 7\~ст.1176 ЦК України). Шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(надалі «Закон»). Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої\~статті 3 цього Закону\~і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону). Відповідно до частин другої, третьої\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду»\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Суд погоджується із доводами позивача, про те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які тривали з 26.12.2012 року по 10.08.2021 року позивачу завдано моральну шкоду. Довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочин, участі у вчиненні в якому не доведено, вплинуло на нормальні стосунки з оточуючими людьми. Час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності негативно відобразився й на його здоров`ї, на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу перебування під слідством та судом він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Згідно з висновками, викладеними у висновку експерта № 6499 від 27.11.2024 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами справи № 645/3604/24, орієнтовний (можливий) розмір грошової компенсації за завдані душевні страждання (моральну шкоду), може складати 270 МЗП в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду. Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності. Зважаючи на те, що у експертизі встановлений лише орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання [PERSON] , те що даний висновок побудований на бесідах з [PERSON] та дослідженні письмових характеристик від осіб, яких суд безпосередньо як свідків не допитував, суд для визначення розміру компенсації моральної шкоди, бере за основу положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості, виходячи з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 828 000,00 грн (103,5 місяців (час кримінального переслідування) х 8000,00 грн (мінімальна заробітна плата у 2025 році)). Суд ураховує, що посилання позивача на тривалість його перебування під слідством та судом, необхідність звернення за професійною правничою допомогою, прийняття участі у численних судових засіданнях, погіршення здоров`я, втрата батька та розірвання шлюбу є суттєвими, однак з огляду на значний розмір мінімально гарантованої суми відшкодування моральної шкоди, визначеної Законом, не є такими, які об`єктивно свідчать про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди у п`ять разів у порівнянні з мінімальним. Слід також врахувати, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 565/1372/21 (провадження № 61-12476св22) зазначено, що «згідно з положеннями статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону № 266/94-ВР). Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, позивач долучив до матеріалів справи копії договорів про надання правової допомоги, ним із адвокатом Бондаренко О.В., а також копії квитанцій про отримання вказаним адвокатом коштів на суму 61\~377,00 грн. Надання позивачу правової допомоги в рамках кримінального провадження № 42012220000000012 адвокатом Бондаренко О.В. підтверджується копіями матеріалів справи та не спростовувалося прокуратурою. Прокуратурою не наведено доводів на не надано доказів на спростування заявленого позивачем розміру витрат на правовому допомогу, понесених в рамках кримінального провадження. У той же час, на думку суду, витрати позивача в сумі 4000,00 грн. за договором № 46 про надання правової допомоги від 18.02.2013 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «AVER LEX», не знайшли свого підтвердження, оскільки з договору не вбачається надання правової допомоги саме у кримінальному провадженні № 42012220000000012. Тому суд вважає, що заявлені позивачем для відшкодування витрати на правову допомогу в рамках кримінального провадження у сумі 65\~377,00 грн. грн підлягають частковому задоволенню на суму 61 377,00 грн. Щодо визначення належного відповідача у справі та обраного позивачем способу захисту необхідно відмітити наступне. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно із частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Із урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18), від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19), від 16 червня 2021 року у справі № 303/6572/19 (провадження № 61-16768св20). Аналіз вищевикладеного свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є саме держава як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). У даній справі позивач [PERSON] відповідачем зазначив Державу Україна в особі Державної казначейської служби України та просить стягнути кошти з даного відповідача за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Необхідно зазначити, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, тому не має підстав для висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача (див. постанову ВС від 19.04.2023, справа № 577/3008/21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 (провадження № 1 4-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до пп. 3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Суд не може відмовити у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, якщо він передбачений законом або договором ВС у постанові від 26.04.2023 року у справі № 227/4691/23 зазначив, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п. 1 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Оскільки позивача\~звільнено від\~сплати судового\~збору,\~то ці\~витрати суд\~покладає на\~рахунок держави. Витрати позивача в сумі 37\~864, 00 на проведення експертизи № 6499 від 27.11.2024 року підлягають стягненню з державного бюджету України.

Outcome: partial