Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

13.11.2024 позивач [PERSON] в особі представника адвоката Зеркіна А.С. звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради про стягнення моральної шкоди, завданої відповідачем невиплатою всіх належних для виплати позивачу сум при звільненні. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] (далі Позивач) посилається на те, вона що працювала у Комунальному некомерційному підприємстві «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 7» Криворізької міської ради (далі Відповідач) на посаді статистик медичного\~кабінету обліку\~і медичної\~статистики в\~КНП «КРИВОРІЗЬКА\~МІСЬКА ЛІКАРНЯ\~№7»\~КМР.\~Звільнена з\~займаної посади\~за ст.\~38\~КЗпП України\~в зв`язку\~виходом на\~пенсію «медсестра». Згідно до рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2024 по справі №215/4706/24 встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів про те, що, станом на момент прийняття наказу №209 від 27.04.2023, витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць перевищують 85% отриманих у поточному місяці від НСЗУ грошових коштів з урахуванням накопичених залишків, що ставить під сумнів правомірність зупинення вимоги Додатку 5 «Схема визначення» посадових окладів, розділу 4 «Оплата праці» Колективного договору підприємства саме з 01.05.2023. Згідно довідки про доходи №901 від 04.10.2024 позивачу [PERSON] за працю на посаді статистик медичного кабінету обліку і медичної статистики в КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР за період з 01.02.2023 по 01.06.2023 були нараховані та виплачені наступні суми: - за лютий 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~21925,66 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~6991,13 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 6991,13 грн.; - за березень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~11980,50 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~5226,50 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 5226,50 грн.; - за квітень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~11980,50 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~5226,50 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 5226,50 грн.; - за травень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~9984,51 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~7786,12 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 7786,12 грн. Різниця між заробітною платою нарахованою до виплати до проведення аудиту та фактично виплаченою становить 30640,92 грн. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого рогу стягнуто з відповідача КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР на користь позивача [PERSON] заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 включно: за роботу в КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР на посаді статистик медичного кабінету обліку і медичної статистики в розмірі 30 640,92 грн. За таких обставин Позивач вважає, що наявність судового рішення, яким встановлено факт порушення роботодавцем прав Позивача, у [PERSON] виникло право на стягнення моральної шкоди, внаслідок встановленого факту порушення прав працівника, адже таке порушення встановлено саме рішенням суду, яке набрало законної сили. Завдана моральна шкода обґрунтовується наступним. Порушення прав Позивача при звільненні з роботи, спричинило душевні переживання, в зв`язку з неможливість цілковитого забезпечення його прав, що стало наслідком завдання йому моральної шкоди, зважаючи на доведеність факту порушення права позивача, в зв`язку з невиплатою всіх належних йому сум при звільненні, вбачається достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 25\~000.00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена цивільна справа розподілена для розгляду судді Данилевському М.А. 14.11.2025 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Відповідач надав відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до наступного. Джерелом формування коштів лікарні є кошти державного та місцевого бюджету (бюджетні кошти). Позивачка дійсно перебувала в трудових відносинах з Відповідачем. 04.07.2023 [PERSON] (статист медичний кабінету обліку і медичної статистики), наказом КНП «Криворізька МЛ №7» КМР від 04.07.2023 №69-к/тр «Про звільнення» була звільнена з займаної посади. Копію наказу КНП «Криворізька МЛ №7» КМР від 04.07.2023 №69-к/тр отримала в день звільнення. Сума, яка належала до виплати Позивачці на день звільнення (заробітна плата та компенсація за невикористані дні відпустки) та була безспірною Відповідач виплатив. Позивач додав до позовної заяви копію рішення Тернівського районного суду від 07.10.2024 по справі №215/4706/24 за позовом [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства Криворізька міська лікарня №7 Криворізької міської ради про стягнення заборгованості з заробітної плати працівнику в сумі 48 880,04 грн. Даним рішенням суд позовні вимоги [PERSON] задовольнив частково в сумі 30 640,92грн., тобто лише в частині спірної суми. Відповідно до п. 90 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020року у справі №752/17832/14-ц Велика Палата зазначила, що визнаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності та справедливості, співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Крім того, у постанові Верховного суду у справі №454/1449/15-ц від 04 квітня 2019 року зазначено, що наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який повинен зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Отже, позивач повинен довести обґрунтування розміру моральної шкоди, надавши суду докази,які б доводили обставини, визначені в ст.23 Цивільного кодексу України. Зазначений Позивачем в позовні заяві розмір моральної шкоди не обґрунтовано доказами існування сильнодіючого впливу, яким є стрес і втрати фізичного і психічного характеру, які б тягнули за собою порушення нормальних життєвих зв`язків, зменшення суспільної активності, потреби у додаткових зусиллях для організації життя. В позовній заяві не зазначено чи перебували на утриманні Позивачки на той момент неповнолітні діти чи інші утриманці. З огляду на вищезазначені принципи, беручи до уваги, що позивачем не доведені відповідними доказами характер та обсяг, глибина його моральних страждань, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим. Просив у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві, зазначив, що позивачем не доведено факт спричинення позивачеві моральної шкоди, суми заявлені на відшкодування шкоди нічим не підтверджені, а є лише припущеннями. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позицій сторін, викладених у позовній заяві та відзиві на позов, дослідивши надані суду письмові докази суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п.1.4 Розділу 1 Статуту КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР, засновником підприємства та власником його майна є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради. Згідно п.10.3, 10.4 Розділу 10 Статуту КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР, контроль за фінансово-господарською діяльністю Підприємства здійснюють відповідні державні органи в межах їхніх повноважень та встановленого чинним законодавством України порядку. Власник має право здійснювати контроль фінансово-господарської діяльності Підприємства. Підприємство подає уповноваженому органу управління за його вимогою звіт та іншу документацію, яка стосується фінансово-господарської діяльності. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР на посаді статистик медичного кабінету обліку і медичної статистики. Звільнена 04.07.2023 з займаної посади за ч.1\~ст. 36 КЗпП України\~за угодою сторін (наказ №69-к/тр від 04.07.2023). Згідно довідки про доходи №901 від 04.10.2024 [PERSON] за працю на посаді статистик медичного кабінету обліку і медичної статистики в КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР за період з 01.02.2023 по 01.06.2023 були нараховані та виплачені наступні суми: - за лютий 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~21925,66 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~6991,13 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 6991,13 грн.; - за березень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~11980,50 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~5226,50 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 5226,50 грн.; - за квітень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~11980,50 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~5226,50 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 5226,50 грн.; - за травень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту\~9984,51 грн., належало до виплати згідно наказу №269\~7786,12 грн., виплачена з/пл згідно відомостей - 7786,12 грн. Різниця між заробітною платою нарахованою до виплати до проведення аудиту та фактично виплаченою становить 30640,92 грн. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого рогу від 07.10.2024 по справі № 215/4706/24 встановлено, що здійснений Відповідачем перерахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 є незаконним, оскільки прямо суперечить\~ст.58 Конституції України, та задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідача КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР на користь позивача [PERSON] заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 включно: за роботу в КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» КМР на посаді статистик медичного кабінету обліку і медичної статистики в розмірі 30640,92 грн. (Рішення суду набрало законної сили 07.11.2024). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, у свого чергу, встановлює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не надано доказів щодо характеру та ступеню моральних страждань, яких вона зазнала затримкою у виплаті належній їй заробітної плати, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Водночас суд констатує, що сама по собі затримка у виплаті належних Позивачу сум заробітної плати при звільненні, яка була стягнута на її користь лише після звернення Позивача за захистом своїх трудових прав до суду, свідчить про протиправність дій Відповідача, а тому, на думку суду, безумовно спричинило моральні страждання Позивачу, яка виконуючи належним чином свою роботу за трудовим договором, не отримала за це належної їй за законом винагороди. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою роботодавця щодо неї, глибину душевних страждань, що позбавило можливості тривалий час користуватись своїми коштами, належними при звільненні; ступень вини роботодавця, який з різних причин не забезпечив виконання вимог статті 116 КЗпП України на день звільнення позивача з роботи. Суд вважає беззаперечним, що внаслідок тривалої затримки у виплаті належної позивачу заробітної плати, необхідності відстоювати гарантоване Конституцією України право на оплату праці в суді, що безумовно порушило життєві плани позивача та призвело до додаткових зусиль з боку позивача на організації його життя, отже позивач зазнав моральних страждань. Проте суд не погоджується з вимогами позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 гривень, оскільки визначений позивачем розмір моральної шкоди в цій сумі у даному випадку з урахуванням предмету спору та розміру позовних вимог, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням. Суд враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат позивача, які заслуговують на відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі, а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 3000 гривень. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як передбачено частиною 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою, що складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову, заявлена позивачем 25000 гривень, судовий збір при пред`явленні позову до суду повинен складати 1211,2 гривень, позовні вимоги позивача задоволено частково на суму 3000 гривень, але враховуючи, що судовий збір не може бути меншим від 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1211 гривень 20 копійки.

Outcome: partial