Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4198652 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 53261, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 24\~500 грн, строком кредитування 360 днів по 01 грудня 2024 року, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 2% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору, або зниженої процентної ставки в розмірі 1,3% день, яка застосовується за умови, якщо клієнт до встановленого строку, зазначеного в п. 1.4.2. договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. 26 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. Станом на 26 липня 2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] за договором № 4198652 від 07 грудня 2023 року становила 138\~670,00 грн, з яких: 24\~500,00 грн тіло кредиту, 114\~170,00 грн заборгованість за процентами за період з 07 грудня 2023 року по 26 липня 2024 року. Оскільки, станом на день укладення договору факторингу № 26/07/2024 строк дії договору № 4198652 від 07 грудня 2023 року не закінчився, ТОВ «Українські фінансові операції» здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за період з 26 липня 2024 року по 01 грудня 2024 року за 128 днів у сумі 62\~720 грн. У зв`язку з вказаними обставинами, заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідача за нарахованими процентами за користування кредитним коштами в загальному розмірі становить 176 890,00 грн. Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 4198652 від 07 грудня 2023 року в розмірі 201 390,00 грн, яка складається із: 24\~500,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 114\~170,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 62\~720,00 грн сума заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем за 128 днів. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. За ухвалою суду від 29 січня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направив. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4198652 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано електронним підписом позичальника 53261, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 24 500,00 грн, строком кредитування 360 днів до 30 листопада 2024 року, зі стандартною процентною ставкою в розмірі 2% вдень, яка застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. договору, або зниженої процентної ставки в розмірі 1,30% в день, яка застосовується за умови, якщо клієнт до 05 січня 2024 року включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (а.с. 40-42, 43, 44-54, 66, 78-85, 113-115). Згідно з розрахунком ТОВ «Лінеура Україна» заборгованість [PERSON] за договором № 4198652 станом на 26 липня 2024 року становить 138\~670,00 грн, з яких: 24\~500,00 грн тіло кредиту, 114\~170,00 грн проценти за користування (а.с. 86-90). 26 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 138\~670 гривень (а.с. 55-65). Оскільки, станом на день укладення договору факторингу № 26/07/2024 строк дії договору № 4198652 від 07 грудня 2023 року не закінчився, ТОВ «Українські фінансові операції» здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за період з 26 липня 2024 року по 01 грудня 2024 року за 128 днів у сумі 62\~720 гривень. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 4198652 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 грудня 2023 року в загальному розмірі 201 390,00 грн, яка складається із: 24\~500,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 114\~170,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 07 грудня 2023 року до 26 липня 2024 року, 62\~720,00 грн сума заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 27 липня 2024 року до 30 листопада 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абз. другим частини другої статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту в розмірі 24 500,00 гривень. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 24 500,00 грн і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~(яким, зокрема, доповнено пунктом 17\~розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір № 4198652 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 07 грудня 2023 року строком кредитування 360 днів до 30 листопада 2024 року, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», і строк дії такого договору продовжено після набрання чинності цим Законом, а тому строк дії, передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» поширюється на вказаний договір. Згідно з розрахунком заборгованості проценти за користування кредитними коштами нараховувалися: - за період з 07 грудня 2023 року до 05 січня 2024 року за зниженою процентною ставкою у розмірі 1,3% в день; - за період з 06 січня 2024 року до 30 листопада 2024 року включно за стандартною процентною ставкою у розмірі 2% в день, що загалом становить 176\~890 гривень. Однак, з урахуванням п. 17 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування» кредитор мав право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом: - за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року в розмірі 1,5% в день, а з 20 серпня 2024 року до 30 листопада 2024 року включно в розмірі 1% в день. Враховуючи вказані обставини, з відповідача підлягають до стягнення проценти за користування кредитними коштами в загальному розмірі 136\~465 грн, з яких: 67\~130,00 грн проценти за період з 07 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року включно, які нараховані за процентною ставкою, визначеною у договорі; 44\~100,00 грн проценти за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року включно, які нараховані відповідно до п. 17 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі 1,5% в день; 25\~235,00 грн проценти нараховані з 20 серпня 2024 року до 30 листопада 2024 року включно, які нараховані відповідно до п. 17 Перехідних та Прикінцевих положень та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі 1% в день. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за договором № 4198652 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 грудня 2023 року в розмірі 160 965,00 грн, яка складається із: 24\~500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 136 465,00 грн сума заборгованості за процентами. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial