Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявниці та заінтересованої особи: заявниця [PERSON] , в інтересах якої діє її представник - адвокат Комарницький Е.Г., звернулась до суду із заявою (а.с. 1-3), в якій, із врахуванням збільшених вимог (а.с. 42), просить: - встановити факт родинних відносин, а саме, що вона була дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; - встановити факт належності пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданого 16.08.2006, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Звернувшись до пенсійного фонду з метою отримання допомоги на поховання чоловіка та з метою переходу на його пенсію, у зв`язку із втратою годувальника, їй було відмовлено через те, що наявна розбіжність у написанні її та померлого чоловіка прізвищах. Так, у свідоцтві про одруження, її прізвище після реєстрації одруження зазначено як « [PERSON] », хоча правильним написанням її прізвища є « [PERSON] », оскільки прізвище померлого чоловіка було « [PERSON] ». Окрім того, у пенсійному посвідченні, прізвище померлого чоловіка вказано як « [PERSON] », хоча у всіх документах (свідоцтві про народження, свідоцтві про одруження, свідоцтві про смерть) прізвище чоловіка вказано « [PERSON] ». Через розбіжність написання її прізвища та прізвища померлого чоловіка [PERSON] , вона позбавлена можливості отримати допомогу на поховання чоловіка та скористатись правом переходу на його пенсію, у зв`язку із чим, дані факти породжують для неї юридичні наслідки. Представниця заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області З.Панас, подала письмові пояснення (а.с. 32-35), в яких зазначила, що заявниці [PERSON] було відмовлено у наданні допомоги на поховання померлого чоловіка та у переході на пенсію останнього через розбіжності у написанні їхніх прізвищ. Додатково зазначила, що встановлення факту належності померлому [PERSON] пенсійного посвідчення, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а вирішується органом, який видав документ. У судове засідання заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Комарницький Е.Г. не з`явились. Останній 10.03.2025 через канцелярію суду подав заяву (а.с. 43) про розгляд справи без їх участі. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області не з`явився, у письмовому поясненні (а.с. 32-35), просив розгляд справи проводити без його участі. ІІ. Заяви учасників справи, процесуальні дії у справі: 16 січня 2025 року ухвалою суду дану заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків такої. Від представника заявниці [PERSON] адвоката Комарницького Е.Г. 27.01.2025 надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення заяви без руху. 27 січня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання за участю заявника та заінтересованої особи. Від представниці заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області надійшли письмові пояснення, в яких вона просила розгляд справи проводити без її участі. Представник заявниці [PERSON] - адвокат Комарницький Е.Г. 10.03.2025 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без їх участі. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин: відповідно до копії паспорта громадянина України (а.с. 4), заявниця [PERSON] , народилась [INFO] . Згідно із копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 15), 28.09.1974 у Гошівській сільській раді Долинського району Івано Франківської області, запис №33, одружились [PERSON] та заявниця [PERSON] (дошлюбне прізвище, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7)) [PERSON] . Однак, у графі «після реєстрації одруження присвоєно прізвища», прізвище заявниці зазначено « [PERSON] ». У свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 6), свідоцтві про одруження серії [NUMBER] (а.с. 15), свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9), прізвище чоловіка заявниці [PERSON] , [INFO] , зазначено як « [PERSON] ». В той час, у відповідності до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с. 14), прізвище померлого чоловіка заявниці [PERSON] зазначено як « [PERSON] ». Звернувшись до пенсійного фонду з метою отримання допомоги на поховання та призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, заявниці [PERSON] було відмовлено через розбіжність написання її прізвища та прізвища померлого чоловіка [PERSON] , у документах. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, проте у зазначенні прізвища [PERSON] в свідоцтві про одруження, замість правильного зазначення прізвища « [PERSON] » помилково було зазначено « [PERSON] ». Померлому [PERSON] належало пенсійне посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , однак у зазначенні прізвища останнього у пенсійному посвідченні було допущено помилку, а саме замість вірного зазначення прізвища « [PERSON] », помилково було зазначено прізвище « [PERSON] ». Встановлення даних фактів має для заявниці [PERSON] юридичне значення, оскільки надасть їй право отримати допомогу на поховання та призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Правовідносини у даній справі виникли через розбіжність написання прізвищ заявниці [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] у документах. ІV. Оцінка суду: суд, взявши до уваги письмові пояснення представниці заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявниками у справі про встановлення факту можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, котрі мають право на спадщину, проте не мають відповідних документів або у цих документах була допущена помилка, яку не можна виправити позасудовим шляхом. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Як вбачається із роз`яснень, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, Державного акта на право приватної власності на землю. Також, як визначено ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для заявниці [PERSON] встановлення фактів родинних відносн та належності її померлому чоловіку пенсійного посвідчення породжують юридичні наслідки, оскільки вона зможе скористатись правом на отримання допомоги на поховання та призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Таким чином, в ході судового розгляду, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даної заяви та встановлення фактів родинних відносин заявниці [PERSON] та померлого [PERSON] і належності останньому пенсійного посвідчення. При цьому, судом не беруться до уваги доводи представниці заінтересованої особи про те, що встановлення факту належності пенсійного посвідчення не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а вирішується органом, який видав документ, оскільки чинним законодавством передбачений саме такий порядок встановлення даного факту і серед переліку документів, відносно яких не встановлюється факт їх належності особі, визначений ч. 3 ст. 315 ЦПК України, пенсійного посвідчення немає. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 2, 4, 13, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України та

Outcome: approved