Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог,\~а також\~позиції учасників\~справи щодо\~позову. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказано, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі № 529/746/24 розірвано шлюб між сторонами у справі, який був зареєстрований 04.09.2004. Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано за спільні кошти автомобіль Mazda 626, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстровано за відповідачем 21.05.2015. Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, однак відповідач користується ним одноособово. Під час шлюбу за спільні кошти сторони у справі також побудували житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . На теперішній час будівництво цього будинку є незакінченим, цей будинок не введено в експлуатацію. Нині відповідач одноособово користується цим незакінченим будівництвом будинком і перешкоджає позивачці користуватися ним. Крім цього, сторони у справі під час шлюбу за спільні кошти придбали кухонні меблі (гарнітур без назви), які були виготовлені на замовлення за дизайном позивачки, якими нині користується одноособово лише відповідач. Відповідач [PERSON] не бажає поділити майно за спільною домовленістю або сплатити позивачці відповідну грошову компенсацію. \~ \~ \~Посилаючись на\~вказані обставини,\~позивачка [PERSON] \~просить \~визнати спільною\~сумісною власністю\~подружжя автомобіль\~Mazda\~626,\~1992\~року випуску,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~кухонні меблі\~(гарнітур\~без назви)\~та будівельні\~матеріали (вироби),\~що знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Крім цього,\~позивачка просить\~здійснити поділ\~цих об`єктів\~спільної сумісної\~власності подружжя\~шляхом стягнення\~з відповідача\~на її\~користь грошової компенсації за належну їй 1/2 частини вартості автомобіля Mazda 626 у розмірі 36 775,00 грн, за належну їй 1/2 частини вартості кухонних меблів (гарнітура без назви) у розмірі 37 500,00 грн, за належну їй 1/2 частини вартості будівельних матеріалів (виробів) у розмірі 1 097 125,00 грн та за 1/2 частини виплаченої заробітної плати робітникам, які працювали на будівництві будинку, яке нині є незавершеним, у розмірі 271 030,00 грн, які є безпідставно отриманими відповідачем коштами, оскільки останній виключно одноособово користується недобудованим будинком, меблями та технікою у ньому, а отже отримує безпідставне збагачення. Позивачка також просить припинити її право власності на вказане майно та визнати за відповідачем право власності на кухонні меблі (гарнітур без назви) і будівельні матеріали (вироби), що знаходяться за зазначеною вище адресою, а також стягнути з відповідача на її користь понесені у справі судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Дігтярь Л.А. в судове засідання не з`явилися, представник позивачки надала суду клопотання про підтримання стороною позивача позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Представник позивачки також вказала у клопотанні, що документи на підтвердження понесених позивачкою судових витрат у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу буде надано у передбачений ЦПК України строк. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про наявність поданого до нього позову та дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими розписками про отримання ним копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позову з доданими до нього документами, судових повісток, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов, будь-яких заперечень проти позову, заяв або клопотань суду не надав. З огляду на неявку учасників справи в судове засідання, суд провів розгляд справи у судовому засіданні за їх відсутності, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З копії свідоцтва про одруження вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 04 вересня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 51 /а.с. 16/. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі № 529/746/24 вказаний шлюб розірвано /а.с. 17/. Під час шлюбу з позивачкою за відповідачем [PERSON] було зареєстровано 21 квітня 2015 року автомобіль Mazda 626, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується інформацією Територіального сервісного центру МВС № 5341 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 16.08.2024 за вих. № 31/32-5341 /а.с. 61/. Під час шлюбу сторін у справі здійснено будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Будівництво цього будинку не завершене, будинок в експлуатацію не введений, що підтверджується висновком судового експерта Федорова Д.Ф. від 01.10.2024 № 53 /а.с. 18-56/. За час шлюбу сторони у справі також придбали кухонні меблі (гарнітур без назви). \~ \~ \~ Мотиви,\~з яких\~виходить суд,\~та застосовані\~норми права. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України). Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності майна подружжя може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказане взаємоузгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що автомобіль Mazda 626, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та кухонні меблі (гарнітур без назви) є спільною власністю подружжя, оскільки вони набуті за час перебування позивачки і відповідача у шлюбі, у якому вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Таким чином, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу вказане вище спірне майно, за якою частки подружжя є рівними, відповідачем не спростована. Відповідно позивачка є співвласником вказаного спірного майна, оскільки воно перебувало у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Враховуючи вказані вище обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, які підтверджують спільність набутого під час шлюбу спірного майна у вигляді автомобіля Mazda 626, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ,\~та кухонних\~меблів (гарнітура\~без назви),\~неспростованість відповідачем\~презумпції спільності\~права власності\~подружжя на\~придбане в\~період шлюбу\~вказане спірне\~майно,\~за якою\~частки подружжя\~є рівними,\~те,\~що між\~сторонами відсутня\~згода щодо\~порядку поділу\~майна і\~позивачка просила\~стягнути на\~її користь\~грошову компенсацію\~за належну\~їй частку\~у цьому\~спірному майні,\~суд вважає\~за необхідне\~визнати зазначене\~спірне майно\~об`єктами\~спільної сумісної\~власності подружжя\~ [PERSON] ,\~здійснити поділ\~цього спільного\~сумісного майна\~подружжя шляхом стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивачки грошової компенсації\~за належну\~їй 1/2\~частини вартості\~автомобіля та\~1/2\~частини вартості\~кухонних меблів\~(гарнітура\~без назви),\~припинити право\~спільної сумісної\~власності подружжя на це майно та визнати за відповідачем право власності на кухонні меблі (гарнітур без назви). Враховуючи те, що автомобіль Mazda вже зареєстровано за відповідачем, право спільної сумісної власності подружжя на це майно припинено, то вказаний автомобіль залишається у власності відповідача [PERSON] . Відповідно до аналітичної довідки імовірної ринкової вартості легкового автомобіля Mazda 626, 1992 року випуску, складеного оцінювачем ПП "Експертсервіс Україна" Кладухіною М.С., імовірна ринкова вартість цього автомобіля, без урахування ПДВ, станом на дату оцінки 22.08.2024 становить 73 550,00 грн /а.с. 57/. Таким чином, половина вартості цього автомобіля становить 36 775,00 грн. Наявність кухонних меблів (гарнітура без назви), про які зазначає позивач, підтверджується фототаблицями до висновку експерта №53 від 01.10.2024 року. Позивачка вказала, що вказаний кухонний гарнітур був виготовлений на замовлення за її дизайном, остання визначила вартість його у розмірі 75 000,00 грн. Таким чином, половина вартості цього гарнітура становить 37 500,00 грн. Враховуючи вказане вище у сукупності, те, що відповідачем не надано суду доказів на спростування заявленої позивачкою вартості спірних автомобіля та кухонних меблів (гарнітура без назви), а також не спростовано посилання позивача, що автомобіль та всі меблі в недобудованому будинку, залишилися у користуванні відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за належну їй 1/2 частини вартості автомобіля Mazda 626, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 36 775,00 грн та за належну їй 1/2 частини вартості кухонних меблів (гарнітура без назви) у розмірі 37 500,00 грн. Судом встановлено, що під час\~шлюбу сторін\~у справі\~здійснено будівництво\~житлового будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Будівництво цього\~будинку не\~завершене,\~будинок в\~експлуатацію не\~введений,\~вартість будівельних\~матеріалів (виробів),\~що були\~використані при\~здійсненні будівництва\~цього будинку\~становить 2\~194\~250,00\~грн,\~що підтверджується\~висновком судового\~експерта Федорова\~Д.Ф.\~від 01.10.2024\~№ 53, складеного\~за результатами\~проведення експертного\~будівельно-технічного\~дослідження /а.с. 18-56/. Відповідно до частин 2, 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15). У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148). Відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Таким чином, не є об`єктом права власності новостворений об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, будівельного паспорта (схеми намірів забудови), оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Такий об`єкт не підлягає поділу. Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу дійшла Велика Палата Верховного Суду (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21)). Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених вище правових норм до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 372/2038/22. \~ \~ \~Враховуючи наявні\~у справі\~докази у\~їх сукупності,\~які підтверджують\~спільність набутого\~під час\~шлюбу спірного\~майна у\~вигляді незавершеного\~будівництвом житлового\~будинку,\~неспростованість відповідачем\~презумпції спільності\~права власності\~подружжя на\~набуте в\~період шлюбу\~вказане спірне\~майно,\~за якою\~частки подружжя\~є рівними,\~те,\~що до\~прийняття \~новоствореного нерухомого\~майна до\~експлуатації та\~його державної\~реєстрації право\~власності на\~це новостворене\~нерухоме майно\~як об`єкт\~цивільного обороту\~не виникає\~і у\~такому випадку\~особа є\~власником лише\~матеріалів,\~обладнання,\~які були\~використані в\~процесі цього\~будівництва,\~беручи до\~уваги,\~що між\~сторонами відсутня\~згода щодо\~порядку поділу\~цього майна\~і позивачка\~просила стягнути\~на її\~користь грошову\~компенсацію за\~належну їй\~частку у\~цьому спірному\~майні,\~оскільки відповідач\~залишився проживати\~у недобудованому\~спірному будинку,\~ суд\~вважає за\~необхідне визнати\~спільною сумісною\~власністю подружжя\~ [PERSON] будівельні\~матеріали (вироби),\~які були\~використані при\~будівництві спірного\~недобудованого житлового\~будинку,\~здійснити поділ\~цього спільного\~сумісного майна\~подружжя шляхом стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивачки грошової компенсації\~за належну\~їй 1/2\~частини вартості\~вказаних будівельних\~матеріалів (виробів)\~у розмірі\~1\~097\~125,00\~грн,\~припинити право\~спільної сумісної\~власності подружжя на це майно та визнати за відповідачем право власності на ці будівельні матеріали (вироби). Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за 1/2 частини виплаченої заробітної плати робітникам, які працювали на будівництві будинку, яке нині є незавершеним, у розмірі 271 030,00 грн, суд дійшов такого висновку. Заявляючи вказану позовну вимогу позивачка зазначила, що ці кошти є безпідставно отриманими відповідачем, оскільки останній виключно одноособово користується недобудованим будинком, меблями та технікою у ньому, а отже отримує безпідставне збагачення. На підтвердження загального розміру виплаченої заробітної плати робітникам, які працювали на будівництві будинку, яке нині є незавершеним, що становить 542 060,00 грн, позивачка надала висновок судового експерта Федорова Д.Ф. від 01.10.2024 № 53, складеного за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження /а.с. 18-56/. Із вказаного висновку судового експерта вбачається, що розмір трудовитрат, рівень заробітної плати за відповідні роботи визначено експертом за нормативними збірниками та відповідними їм методиками. Суб`єкта, який здійснював будівництво спірного недобудованого житлового будинку, - організацію, що має ліцензію на проведення будівельних робіт, експертом визначено за власним розсудом, виходячи із специфіки та обсягів робіт. При цьому, із вказаного висновку вбачається, що при здійсненні розрахунку вартості праці будівельників ні позивачка, ні відповідач не надавали експерту жодних документів, які б підтверджували те, що вони для будівництва житлового будинку наймали саме відповідну будівельну організацію та сторонами у справі було сплачено саме визначену у висновку експерта вартість будівельних робіт, все це було визначено експертом за власним розсудом, виходячи із специфіки та обсягів робіт і відповідних методик розрахунку. Стороною позивача не надано було і суду відповідних доказів, які б підтверджували понесення сторонами у справі витрат на оплату праці будівельників у вказаному експертом розмірі та які б підтверджували залучення до будівництва конкретної будівельної організації, приватного підприємства, фізичної особи-підприємця чи окремих фізичних осіб, на підставі яких суд мав би можливість перевірити достовірність заявленого розміру вартості праці робітників, які здійснювали будівництво спірного житлового будинку. Крім того, у позовній заяві позивачка сама вказала, що фактично робітникам було виплачено значно більше коштів за будівництво спірного житлового будинку за рахунок спільних коштів подружжя, ніж вказано у висновку експерта, але при цьому не надала суду жодних доказів, які б підтверджували факт оплати сторонами у справі вартості цих робіт у відповідному розмірі та конкретним робітникам чи організації. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за 1/2 частини виплаченої заробітної плати робітникам, які працювали на будівництві будинку, яке нині є незавершеним, у розмірі 271 030,00 грн. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позов задоволено частково, а саме на 81,21 %, у справі наявні квитанції, які підтверджують понесення позивачкою судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у загальному розмірі 14 424,30 грн,

Outcome: partial