Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 25.05.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів за №1 на загальну суму 240 000 грн. В день укладення договору на підтвердження фактичного отримання грошових коштів було оформлено Акт приймання - передачі грошових коштів до договору позики №1, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 240 000 грн. У відповідності до розділу 1 договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник приймає та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позикодавець передає на умовах цього договору у власність позичальнику грошові кошти (суму позики) в сумі 240 000 грн. а позичальник приймає та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму в обумовлений даним договором термін. Позика надавалась терміном до 25 травня 2026 року. У відповідності до розділу 4 договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики рівними щомісячними платежами в сумі 10 000 грн., сплачувати не пізніше 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця, що слідує за місяцем, в якому був укладений цей договір. В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач не повертав суму позики в порядку, передбаченому умовами договору. Фактично відповідач, з моменту отримання позики, не здійснював жодного платежу на користь позивача. У відповідності до п. 5.1 розділу 5 договору, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики або відповідної її частини у строк (термін) передбачений цим договором. У відповідності до п. 6.2 розділу 6 договору у разі прострочення виплати будь-якої частини позики, згідно із графіком погашення, визначеним у п. 4.1 цього договору, позикодавець має право вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань позичальника за цим договором, тобто негайного повернення всієї суми позики разом. 01.11.2024 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов`язань, проте відповідачем позика не була повернута. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача суму позики. Ухвалою суду від 25.11.2024 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.12.2024 року від сторони відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній не заперечує той факт, що він отримав від позивача позику в розмірі 240 000 грн., маючи намір повернути їх. Проте, на даний час відповідач не має можливості повернути кошти, при цьому зобов`язався перед судом при першій можливості повернути отримані кошти [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив клопотання про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив суд проводити засідання у його відсутності, оскільки перебуває за межами міста Києва. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до матеріалів справи, 25 травня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №1, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 240 000 грн. Згідно п. 2.1. вказаного договору, позика надається строком на два роки, тобто терміном до 25.05.2026 року включно. Відповідно до розділу 4 договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики рівними щомісячними платежами в сумі 10 000 грн. сплачувати не пізніше 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця, що слідує за місяцем, в якому був укладений цей договір. Відповідачем жодного разу не здійснювались платежі на користь позивача, які передбачені договором позики №1. У відповідності до п. 5.1 розділу 5 договору, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики або відповідної її частини у строк (термін) передбачений цим договором. У відповідності до п. 6.2 розділу 6 договору у разі прострочення виплати будь-якої частини позики, згідно із графіком погашення, визначеним у п. 4.1 цього договору, позикодавець має право вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань позичальника за цим договором, тобто негайного повернення всієї суми позики разом. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем слідує з договору позики №1 та акту приймання-передачі грошових коштів до договору позики №1 від 25.05.2024 року, які підписані відповідачем та не заперечується останнім. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконував, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 240 000 грн. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути наданий акт приймання - передачі позичальника, який є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідачем не заперечується той факт, що він взяв в боргу у позивача грошові кошти в розмірі 240 000 грн., та не повернув їх. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відтак, пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід покласти на відповідача в рахунок держави, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved