Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до відповідача Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (далі АТ «ОТП БАНК») із вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані із відкритого на його ім`я рахунку грошові кошти у сумі 14\~165,28 грн. та визнати незаконними дії відповідача щодо щомісячного списання із відкритого на його ім`я рахунку в рахунок погашення кредиту та відсотків отриманого невстановленими особами. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є клієнтом AT «ОТП БАНК». Так сталося, що 28.03.2024, приблизно о 14 год. 30 хв., на його контактний номер телефону зателефонували невідомі особи та відрекомендувалися представниками ОТП Банку та повідомили про необхідність оновлення мобільного додатку «ОТП БАНК». Свою вказівку вони аргументували тим, що почастішали випадки шахрайських дій із картами клієнтів банку. У зв`язку із вказаними обставинами, йому надіслали посилання для оновлення мобільного додатку, за яким він повинен був перейти. Не маючи підстав не довіряти вказаним особам, оскільки вони також в телефонному режимі повідомили його про операції, які він вчиняв за своїм рахунком, позивач перейшов за вказаним посиланням. При цьому позивач зауважує, що він не повідомляв жодних паролів до входу на його карткові рахунки, чи PIN коди. Приблизно через п`ять хвилин [PERSON] зателефонував на гарячу лінію ОТП Банку із метою пересвідчитися в тому, чи дійсно відбувається оновлення мобільного додатку банку, на що йому повідомили, що такі заходи не проводяться банком. Маючи певні погані передчуття, він одразу ж попросив представників банку заблокувати його банківські картки, однак, у телефонному режимі йому повідомили, що з моїх карток у той же період часу були зняті грошові кошти. Зокрема, з його рахунку [NUMBER] були списані грошові кошти в сумі 8\~000,00 грн. та з кредитної карти рахунок [NUMBER] були списані кредитні кошти в сумі 19\~000,00 грн. У телефонному режимі представники банку повідомили позивачу, що банком будуть вжиті всі заходи до повернення належних йому 8\~000,00 грн. та до відновлення балансу по кредитній карті. На його питання із приводу того, чи не доведеться йому погашати кредит, який він не отримував, представники банку його повідомили, що ні. Однак, незважаючи на це, з квітня 2024 року з його розрахункової платіжної карти рахунок [NUMBER] , банківська установа почала списувати без погодження зі ним відсотки за користування кредитом та автоматично списувати грошові кошти для погашення кредиту, який він не отримував. На своє звернення від 28.03.2024 на гарячу лінію банку щодо повернення коштів на його розрахункову платіжну карту в сумі 8\~000,00 грн. та відновлення балансу на кредитній карті, він отримав листи банку від 17.04.2024 за вих. № 311-4-311-1-311-03/90 та від 17.04.2024 за вих. № 311-4-311- 1-311-03/89, відповідно до яких вбачається, що грошові кошти були перераховані на рахунок [NUMBER] , відкритому в ТАСком банку. У цих же листах йому рекомендували звернутися до правоохоронних органів та повідомили, що відновлювати баланси на його карткових рахунках банківська установа наміру не має. 22.06.2024 на своє чергове звернення від 22.05.2024, він знову отримав відповідь із банку, в якій банківська установа висловила свою аналогічну позицію. Окрім того, позивач просить суд взяти до уваги, що того ж 28.03.2024 він звернувся і до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення. Вказана обставина підтверджується копією протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.03.2024 та копією витягу із ЄРДР. Загалом на дату звернення до суду банківська установа списала із його рахунку в рахунок погашення кредиту та відсотків 6\~165, 28 грн. Таким чином, з рахунку позивача було списано на рахунок зловмисника 8\~000,00 грн. 28.03.2024, та в період з 31.03.2024 до 06.09.2024 з його рахунку [NUMBER] банківською установою було незаконно списано в рахунок погашення кредиту та відсотків 6\~165,28 грн., загалом 14\~165, 28 грн., що і змушує [PERSON] звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 28.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками доставлено до електронного кабінету відповідача 28.10.2024 о 19:20:50, відповідно до поштового повідомлення, яке повернулося на адресу суду 14.01.2025, банком отримано 10.01.2025 письмовий варіант копії ухвали, позову з додатками. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом АТ «ОТП Банк». Як вбачається зі Звітів-рахунків, 28.03.2024 було здійснено переказ грошових коштів з рахунку позивача - [NUMBER] у сумі 8\~000,00 грн., та з кредитної карти, рахунок [NUMBER] , були списані кредитні кошти в сумі 19\~000,00 грн. (а.с. 14-19). У цей же день, 28.03.2024, [PERSON] звернувся на гарячу лінію відповідача з повідомленням про шахрайські дії з боку відомих осіб, також просив повернути кошти на його розрахункову платіжну карту в сумі 8\~000,00 грн. та відновити баланс на кредитній карті. У відповідь позивач отримав листи банку від 17.04.2024 за вих. № 311-4-311-1-311-03/90 та від 17.04.2024 за вих. № 311-4-311- 1-311-03/89, з яких вбачається, що грошові кошти були перераховані на рахунок [NUMBER] , відкритому в ТАСком банку. У цих же листах йому рекомендували звернутися до правоохоронних органів, також повідомлено, що відновлювати баланси на карткових рахунках банківська установа наміру не має (а.с. 9, 10). 03.06.2024 він знову отримав відповідь із банку, лист від 03.06.2024 за вих. № 311-4-311-1-311-03/122, в якій банківська установа висловила аналогічну позицію (а.с. 11). Крім того, 28.03.2024 [PERSON] звернувся до ВП №1 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення. Вказана обставина підтверджується копією протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.03.2024 та копією витягу із ЄРДР (а.с. 12, 13). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. (ст. 1073 ЦК України) Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. За положеннями ст. 7, п. п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем. Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону). Згідно із підпунктом 2.1.1.2.13. Умов і правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК» клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 у справі №6-71цс15. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №176/1445/22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. АТ «ОТП БАНК», у свою чергу, не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що позивач, як користувач платіжних карток, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за платіжною карткою, його особових рахунків, акаунту чи мобільному додатку, незаконному використанню номерів платіжних карток, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Тому суд доходить висновку про наявність факту порушення прав позивача, який не мав наміру та волевиявлення на здійснення 28.03.2024 будь-яких банківських операцій за своїми банківськими рахунками, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з його рахунків відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк. При цьому 28.03.2024 зафіксовано фінансові операції за рахунками позивача та, як наслідок, здійснення переказу у сумі 8\~000,00 грн. та нарахування кредитних коштів на суму 19\~000,00 грн., сума кредиту в подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною списання заборгованості за таким та нарахування відсотків. Таким чином, зібрані у справі докази дають підстави для висновку, що позивач своїми діями не сприяв здійсненню оспорюваних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що фінансові операції відбулися з вини клієнта банку. Тому позовні вимоги слід задовольнити. У частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних з відкритого на його ім`я рахунку грошових коштів у сумі 14\~165,28 грн. відмовити, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач положеннями статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial