Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до\~суду із\~заявою про видачу обмежувального\~припису стосовно [PERSON] , яку обґрунтовує тим, що 28.08.1998 року між ними було розірвано шлюб. З моменту розлучення вони проживали окремо. Однак в лютому 2024 року [PERSON] попросив у заявниці дозволу тимчасово у неї пожити, поки не знайде житло, оскільки будинок, який раніше перебував у його спільній власності з братом, вони продали, а інше житло ще не знайшов. З того часу заявник вимушена проживати в одній квартирі з колишнім чоловіком. [PERSON] не працює, зловживає алкогольними напоями та систематично вчиняє відносно заявника психологічне насильство, а саме: влаштовує сварки, скандали, кричить, ображає, висловлюється в її сторону нецензурною лайкою, погрожує, чим завдає шкоди її психічному здоров`ю. Крім того, своєю поведінкою та способом життя порушує спокій інших мешканців квартири. Обіцяним пошуком житла не займається, проживає у квартирі заявниці чим чинить перешкоди їй та членам її родини в користуванні майном. Останнім часом поведінка колишнього чоловіка стала неприпустимою та нестерпною, у зв`язку з чим вона неодноразово викликала поліцію та відносно нього були складені протоколи про адміністративні правопорушення. Так, відносно нього винесено терміновий заборонний припис строком на 1 добу, проте поведінка його не змінилася, тому [PERSON] змущена була звернутись до суду з цією заявою. В судовому\~засіданні заявник [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] \~просили суд\~задовольнити заявлені\~вимоги з\~підстав,\~зазначених у\~заяві.\~Додатково пояснили,\~що [PERSON] своєю поведінкою чинить нестерпні умови для проживання, вживає алкогольні напої, вчиняє домашнє насильство. В зв`язку з цим на нього були складені протоколи про адіністративні правопорушення, які наразі перебувають в суді на розгляді. Після видачі заборонного припису [PERSON] поведінку не змінив. Оскільки заявник потерпає від домашнього насильства, заявник та її представник просили заяву задовольнити. В судове\~засідання заінтересована\~особа [PERSON] \~не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від нього до суду не надходило. Заслухавши пояснення\~заявника та\~її представника,\~дослідивши та\~оцінивши докази,\~що містяться\~у справі,\~суд вважає,\~що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 згаданого Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя (ч. 2 ст. 3 Закону). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 28.08.1998 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Вінницької міської ради Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до\~копії свідоцтва про право\~власності на\~житло,\~виданого 28.12.2006\~року виконкомом\~Вінницької міської\~ради на\~підставі рішення від 28.12.2006\~року за\~№3239, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , заявнику [PERSON] \~та [PERSON] \~належить на\~праві спільної\~часткової власності\~квартира [ADDRESS] ,\~в розмірі\~по 1/5\~частці. Право власності\~на вказану\~квартиру зареєстроване КП «ВООБТІ» 09.02.2007\~року в реєстровій\~книзі №722,\~за реєстровим\~№866/73417 (а.с. 9). Відповідно до\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом,\~виданого державним\~ нотаріусом Третьої вінницької\~державної нотаріальної\~контори Березовською В.С.\~08.12.2022\~року,\~ [PERSON] \~та заявник\~є спадкоємцями\~майна померлого батька [PERSON] \~в розмірі\~по 1/2\~частці з\~1/5\~частки квартири\~під [ADDRESS] (а.с. 10-13). Відповідно до протоколу про\~адміністративне правопорушення\~від 23.12.2024\~року, складеного відносно [PERSON] ,\~за те,\~що 23.12.2024\~року близько\~08:00\~год.\~у [ADDRESS] ,\~ [PERSON] вчинив домашнє\~насильство,\~тобто умисно\~вчинив дії\~фізичного характеру,\~а саме\~фізичне насил.ьство\~до своєї\~дружини [PERSON] , що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, а саме погрожував, ображав, вчиняв психологічне насильство. Дії [PERSON] були кваліфіковані працівниками поліції БУПП у Вінницькій області ДПП за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якою передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства (а.с. 29). 23.12.2024\~року відносно [PERSON] \~складений терміновий\~заборонний припис\~стосовно кривдника,\~в якому\~зазначено,\~що 23.12.2024\~року [PERSON] \~вчинив домашнє\~насильство фізичного та\~психологічного характеру\~щодо [PERSON] \~(а.\~с.\~32). Терміновим заборонним\~приписом стосовно\~кривдника зобов`язано [PERSON] \~залишити місце\~проживання (перебування)\~постраждалої особи, заборона на\~вхід та\~перебувати в\~місці проживання (перебування)\~постраждалої особи та заборонено в будь-який\~спосіб контактувати\~з постраждалою особою. Припис винесено\~строком на\~1\~добу з 09\~год 40\~хв 23.12.2024\~року до 09\~год 40\~хв 24.12.2024 року. 17.02.2025\~року [PERSON] подала\~заяву про\~вчинення кримінального\~правопорушення та\~іншу подію,\~в якій\~зазначила,\~що просить прийняти міри відносно її колишнього чоловіка [PERSON] , який спільно із нею проживає за адресою: [ADDRESS] , який вчиняє проти неї домашнє насильство психологічного характеру: махав до неї кулаком, нецензурно висловлювався, погрожував фізичною розправою (а.с. 34). Вказана подія підтверджується рапортом інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП сержанта поліції І.Тучака (а.с. 36) та протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР «218777 за ч. 1 ст. 173-2 складеного відносно [PERSON] (а.с. 33). Суд звертає увагу, що наразі у Вінницькому міському суді Вінницької області на розгляді перебуває дві справи відносно [PERSON] про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.\~173-2\~КУпАП,\~якою передбачено\~відповідальність за\~вчинення домашнього\~насильства (а.с. 15). Підсумовуючи викладене, суд вважає, що матеріали справи містять докази вчинення [PERSON] психологічного насильства стосовно [PERSON] (вказана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 345/3606/20). Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, заявником зазначено, що заінтересована особа систематично вчиняє щодо неї психологічне насильство. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У справі № 404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19 травня 2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у ЄРДР, не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Його реалізація передбачена як в межах ЦПК України (частина восьма статті 26 цього Закону), так і в межах КПК України (частина десята статті 26 цього Закону). Обмежувальний припис, передбачений КПК України є інструментом додаткового захисту постраждалого учасника кримінального провадження, завдання якого відповідно до статті 2 КПК України є значно ширшими, а кінцева мета - не тимчасовий захід перестороги, а вирішення питання відповідальності винної особи. Тобто в межах кримінального провадження обмежувальний припис визначений лише як супутній інструмент захисту права - кінцевим завданням судового процесу, в межах якого він може бути застосований, є покарання винної особи. Метою ж реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене,\~оцінюючи встановлені\~судом обставини\~та досліджені\~докази,\~суд дійшов\~обґрунтованого висновку\~про наявність\~підстав для\~видачі обмежувального\~припису щодо [PERSON] , оскільки наведені заявником обставини містять ознаки застосування щодо неї заінтересованою особою психологічного насильства в розумінні Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» та\~існують ризики вірогідності повторного вчинення останнім домашнього насильства, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved