Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача, [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 4551 гривень 82 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 968 гривень 96 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 22.01.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9108119. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Hyundai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 06.12.2021 року приблизно о 09 год. 00 хв. в м. Одесі по вул. Мясоїдівська, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Opel» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Opel» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. З огляду на вищевказане, страхова компанія власника пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Opel» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », звернувся до Страховика - ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/9108119 від 22.01.2021 року. Так, на підставі страхового акту №216/037/021816/22/1 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 4551 грн. 82 коп., що підтверджується платіжним дорученням №162220654 від 02.12.2022 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав: 4551 грн. 82 коп. З огляду на вищезазначене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого Страховиком страхового відшкодування. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1\~статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди (п.п. «в»). 03.03.2023 року, між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в сумі 4551 гривень 82 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 968 гривень 96 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, в судове засіданя не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 22.01.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9108119. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Hyundai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 06.12.2021 року приблизно о 09 год. 00 хв. в м. Одесі по вул. Мясоїдівська, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Opel» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Opel» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року у справі № 521/11530/22 провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року у справі № 521/11572/22 провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №686/4557/18 зроблено висновок, що: «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП». Судом встановлено, що у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2022 року у справі №521/11530/22 зазначено наступне: «Водій [PERSON] порушив вимоги п.2.3(б), п.12.1, 13.1 ПДР України». Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд виконав вимоги\~ст.\~280\~КУпАП \~та встановив вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання стягнення, передбачених\~ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні правопорушення. Про усвідомлення та встановлення в діях вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП свідчить постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 25.08.2022 року де зазначено, що «У судовому засіданні [PERSON] вказав, що після ДТП почекав на місці близько 20 хвилин власника іншого автомобіля, однак змушений був поїхати, залишивши свій номер телефону на серветці. Після повернення на місце ДТП нікого вже не було». Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За змістом\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на вищевказане, страхова компанія власника пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Opel» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », звернувся до Страховика - ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/9108119 від 22.01.2021 року. Так, на підставі страхового акту №216/037/021816/22/1 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 4551 грн. 82 коп., що підтверджується платіжним дорученням №162220654 від 02.12.2022 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав: 4551 грн. 82 коп. Відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак вимога залишилась без уваги відповідача та грошові кошти в порядку регресу повернені не були. 03.03.2023 року, між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. За змістом частин першої та другої\~статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Стаття 76 ЦПК України\~передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2\~ст. 78 цього ж Кодексу\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідач на спростування доводів та доказів сторони позивача своїх доказів суду не надав. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі та стягує з відповідача суму завданої майнової шкоди в порядку регресу у розмірі 4551 грн. 82 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. Згідно із частин 1, 3\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 968 грн. 96 коп. судового збору, вимоги позивача задоволені повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частин 1, 2\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд враховує складність справи, та час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також предмет спору, ціну позову та значення справи для сторони, а тому приходить до висновку про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним та пропорційним до задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Outcome: partial