Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього на її користь додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 21315,5 гривень, що становить половину суми від понесених позивачкою додаткових витрат на загальну суму в розмірі 42631 гривні; а також додаткових витрат на утримання дитини в сумі 45345,7 гривень, що становить половину суми від додаткових витрат, які необхідно понести в розмірі 90691,4 гривень, для оплати лікування в лікаря ортодонта - встановлення брекет системи. Позов мотивує тим, що в період з 8 вересня 2007 року до 1 листопада 2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 1 листопада 2012 року їх шлюб розірвано. За час подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , дитина зареєстрована та проживає з позивачем. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року збільшено розмір стягуваних аліментів визначених рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2019 року з 1600 гривень на 4000 гривень. Вказує, що 27 березня 2024 року в ході консультації у спеціаліста стоматолога центру стоматології «Акварель», було встановлено, що їх сину [PERSON] , внаслідок стоматологічних захворювань, необхідно пройти ряд стоматологічних послуг (лікування), а саме: здійснити професійну гігієну зубів; зняття відбитків (одна щелепа) С-силікон(5016); контрольно-діагностичні моделі (одна щелепа) прості (5023); реставрація жувальних зубів (2 поверхні) (7003): рекомендовано фіксування брекет-системи з відповідним планом лікування. Вказує, що останні заходи застосовуються для нормалізації функції зубо-щелепового апарату у разі фізіологічних відхилень, що в подальшому сприяє нормальному фізичному розвитку дитини. Дані заходи викликані особливими обставинами та не можуть вважатися звичайними витратами на дитину. Зазначає, що в результаті отримання частини стоматологічних послуг - лікування зубів сина понесла і змушена понести додаткові витрати на загальну суму в розмірі 96311,4 гривень, а саме: 490 гривень вартість консультації спеціаліста, що підтверджується відповідним актом виконаних послуг від 27 березня 2024 року, виданим Центром стоматології «Акварель»; 2040 гривень вартість професійної гігієни, зняття відбитків (одна щелепа), контрольно-діагностичні моделі (одна щелепа), що підтверджується актом виконаних послуг від 4 квітня 2024 року, виданим Центром стоматології «Акварель»; 1490 гривень вартість реставрації жувальних зубів (2 поверхні), що підтверджується актом виконаних послуг від 15 квітня 2024 року, виданим Центром стоматології «Акварель»; 2000 євро, що по курсу НБУ станом на 19 липня 2024 року становить 90691,4 гривень вартість, яку їй необхідно оплатити відповідно до плану лікування (встановлення брекет-системи), виданого Центром стоматології «Акварель» від 17 квітня 2024 року; 1600 гривень вартість реставрації жувальних зубів (2 поверхні), що підтверджується відповідним актом виконаних послуг від 29 квітня 2024 року, виданим Центром стоматології «Акварель». Також вказує, що 28 березня 2024 року з метою підготовки їх сина [PERSON] до польського вищого навчального закладу або технікуму вона уклала договір №8-91/К про надання інформаційно-консультаційних послуг для сина як абітурієнта, а саме вивчення польської мови. Вказує, що в результаті розвитку здібностей дитини, а саме вивчення польської мови для відповідного вступу до польського навчального закладу нею було понесено додаткові витрати на загальну суму 8509 гривень, а саме: 4100 грвень вартість першого рівня навчання, що підтверджується відповідною квитанцією від 4 січня 2024 року на підставі додатку №1 до договору №8-91/К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 28 березня 2024 року; 4409 гривень вартість за навчання на підставі умов договору, що підтверджується квитанцією від 4 квітня 2024 року на підставі додатку №1 до договору №8-91/К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 28 березня 2024 року. Крім цього позивач зазначає, що з метою оздоровлення їх сина, організм якого виснажений через постійні повітряні тривоги, підготовку до вступу, а також через зміну гормонального стану внаслідок перехідного віку вона, попередньо поставивши до відома відповідача, замовила для сина путівку в Іспанію, внаслідок чого понесла витрати в розмірі 650 євро, що по курсу НБУ станом на 2 червня 2024 року становили 28502 гривні. Вказує, що дані обставини підтверджуються відповідним замовленням і оплатою туру до Іспанії на ім`я [PERSON] від 23 травня 2024 року, виданого ПП Агенція подорожей «Річ-Тур». Відтак в результаті вищеописаних обставин вона вже понесла витрати на загальну суму в розмірі 42631 гривні, окрім цього змушена ще понести витрати на стоматологічне лікування сина - встановлення брекет системи в розмірі 90691,4 гривень. Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, вважає, що останній зобов`язаний нести додаткові витрати на утримання дитини відповідно до вимог ст. 185 СК України, про які вона йому повідомляла. Стверджує, що відповідач жодної участі у додаткових витратах на лікування дитини, розвитку здібностей дитини та інших, які вона несе як мати дитини, не бере, систематично утворює заборгованість по щомісячній оплаті аліментів на утримання сина. Відтак вважає, що з відповідача слід стягнути грошові кошти на відшкодування половини понесених нею додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 21315,5 гривень, а також вважає за необхідне стягнути з відповідача наперед половину фінансування за встановлення брекет - системи в розмірі 45345,7 гривень, оскільки не має фінансової можливості самостійно оплатити вартість такої в цілому. Звертає увагу на те, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів, та чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах. При цьому повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи становить 2000 гривень витрат за правничу допомогу у підготовці даної позовної заяви. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 23 липня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Леньо С.І. Ухвалою від 25 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду суддею Леньо С.І. та відкрито провадження у такій, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено у такій судове засідання. 26 вересня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Лазора А.О., який діє на підставі ордеру серії ВС №120220 від 22 червня 2023 року. Вказує, що сторона відповідача заперечує проти позову у повному обсязі пред`явлених позовних вимог та вважає їх необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що відповідач [PERSON] готовий брати участь у додаткових витратах на утримання сина у розмірі 20000 гривень. Вказує, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 1 листопада 2012 року у справі №1328/8151/12 розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 9 липня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання спільного сина сторін [PERSON] у розмірі 600 гривень щомісячно. Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2019 року ухвалено змінити розмір аліментів, визначивши аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що підлягає індексації, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 1 листопада 2018 року. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року ухвалено збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на утримання сина до 4000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Також рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 1 липня 2024 року у справі №463/3285/24 частково задоволено позов [PERSON] про збільшення розміру аліментів, ухвалено стягувати кожного місяця з [PERSON] на утримання сина аліменти в розмірі 4363 гривні, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 1 липня 2024 року не набрало законної сили, оскільки оскаржено [PERSON] в апеляційному порядку. Відтак, зазначає що відповідач [PERSON] сплачує на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 4000 гривень, заборгованості по виконанні аліментних зобов`язань немає. Звертає увагу на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, що становить 3196 гривень, та вказує, що сплачуючи аліменти щомісячно у розмірі 4000 гривень, відповідач самостійно забезпечує сина, а відповідно до положень СК України визначено обов`язок обох батьків нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя. Отже, на думку представника відповідача на даний час відповідач особисто сплачує аліменти у розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум для дітей віком від 6-18 років, а відповідно такий обов`язок рівною мірою лежить також на позивачці як матері дитини. Стверджує, що відповідач добровільно та систематично бере участь у додаткових витратах на сина. Щодо стягнення додаткових витрат на встановлення брекет-системи у розмірі 2000 Євро, що по курсу НБУ станом на 19 липня 2024 року становить 90691,4 гривень звертає увагу на те, що на підтвердження обставин щодо стягнення вартості витрат, пов`язаних зі стоматологічним лікуванням дитини брекет-системами, позивачкою до суду надано лише план лікування від 17 квітня 2024 року, що містить в собі розрахунок вартості лікування, складений ФОП [PERSON] Центру стоматології «Акварель». Проте, позивачем не доведено необхідність у стоматологічному лікуванні дитини брекет-системами на час звернення із позовом, враховуючи особливості розвитку дитини, не обґрунтовані належними медичними документами, а саме не надано медичний висновок або призначення лікаря щодо необхідності встановлення синові брекет-системи, і таке встановлення необхідне для лікування хронічної хвороби, у віці, який досягнуто дитиною. План лікування містить в особі лише найменування стоматологічної послуги та розрахунок вартості лікування. Вказує, що звертаючись з позовом позивачка не надала будь-яких медичних документів, які б підтверджували направлення до лікаря-ортодонта, певний діагноз, варіанти лікування та вартість, його невідкладність, що позбавляє можливості дійти до висновку, що встановлення системи брекет викликані особливими обставинами. Також вважає, що заявлена вартість стоматологічного лікування дитини брекет-системами є явно завищеною та необґрунтованою, а той факт, що дитина раніше лікувалася у Центрі стоматології «Акварель», не може бути єдиною підставою для проведення лікування саме цією стоматологічною клінікою. Щодо стягнення понесених додаткових витрат на стоматологічне лікування зазначає, що на підтвердження обставин понесення додаткових витрат, пов`язаних із стоматологічним лікуванням, позивачкою надані лише акти виконаних робіт, складені лише однією стороною ФОП [PERSON] Центру стоматології « [INFO] », без печаток та підписів лікаря-стоматолога, уповноважених осіб, у зв`язку з чим на його думку такі акти не являються належними доказами оплати медичних послуг стоматології. Окрім цього, позивачем не надано товарних та фіскальних чеків, накладних на підтвердження того, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини, понесених на стоматологічне лікування. При цьому вважає, що витрати на лікування, у тому числі стоматологічне, надання медичних послуг, різноманітні результати проходження дитиною аналізів, не є додатковими витратами, оскільки відповідно до норми закону, що регулює це питання, підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини, або тяжка хвороба, разом з тим позивачкою не доведено, що такі витрати пов`язані саме з тяжкою хворобою або каліцтвом дитини. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що понесені витрати на стоматологічне лікування та обстеження, пов`язані з тяжкою хворобою дитини, та не покриваются за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання дитини, які сплачує відповідач, зокрема у значному розмірі. Щодо стягнення додаткових витрат на заняття з польської мови та відпочинок біля моря в Іспанії вказує, що пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача половини таких додаткових витрат позивач посилалася на те, що зазначені витрати є розумними, обґрунтованими та необхідними для розвитку здібностей дитини, оздоровлення сина, підтримання його фізичного здоров`я. Наголошує, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами, які зумовлені, зокрема, позитивними фактами, як то наявність у сина особливих здібностей до занять з польської мови, а також необхідністю його оздоровлення та відпочинку біля моря. Вважає, що відвідування дитиною занять з вивчення іноземної мови, поїздка із сином до моря на відпочинок не є тими додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини, тобто аліментами, які вже стягнуті з відповідача. Вказує, що польський освітній заклад (технікум) як заклад для навчання сина сторін був вибраний позивачем самостійно, а не спільно обома батьками, таке питання не узгоджувалось з відповідачем. Окрім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти. Відтак щодо доводів позивача про понесення нею додаткових витрат на дитину вважає, що не може бути віднесено до додаткових витрат відпочинок на морі та витрати на проходження навчальних (освітніх) програм з вивчення польської мови, за відсутності доказів узгодження таких витрат з відповідачем. Окрім цього зазначає, що позивач не довела можливість відповідача сплачувати такі витрати. Звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] 14 травня 2019 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , від вказаного шлюбу у відповідача народилася дочка [PERSON] , відтак відповідач не має фінансової можливості сплатити додаткові витрати на утримання сина у заявленому позивачкою розмірі внаслідок зміни сімейного стану та матеріального становища. Окрім того відбулось погіршення здоров`я відповідача [PERSON] , який хворіє на ревматоїдний артрит. Зазначає, що стягнення з відповідача половини понесених додаткових витрат у розмірі 21315,5 гривень, а також половини додаткових витрат, які необхідно понести, у розмірі 45345,7 гривень, які заявляє позивач, ставитиме нову сім`ю відповідача у скрутне матеріальне становище. Враховуючи наведені обставини щодо складу сім`ї та матеріального становища відповідач готовий брати участь у додаткових витратах на утримання сина у розмірі 20000 гривень, тому не заперечує проти стягнення цих витрат у вказаному розмірі. Вказує, що право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не заперечується як таке, однак це не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову. Зазначає, що відповідач поніс витрати за підготовку відзиву на позовну заяву в розмірі 5000 гривень, також відповідач додатково очікує понести судові витрати в орієнтовному розмірі 3000 гривень, що становлять витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, точний розмір витрат буде представлений суду додатково. Додатково просить суд врахувати те, що позивач абсолютно обмежила будь-які контакти відповідача із сином, самостійно вибирає йому як напрями освіти так і лікування, відповідач не бачить сина незважаючи на неодноразові спроби з його боку, а тому проти заявленого позову заперечує. Вважає, що будь-які кошти, які [PERSON] додатково надасть на утримання дитини, повинні бути надані саме дитині особисто, на його банківський рахунок або іншим чином, для того щоб [PERSON] також знав яким чином і від кого він ці кошти отримав. 7 листопада 2024 року відповідно до розпорядження керівника апарату №44 від 7 листопада 2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв`язку з перебуванням судді Леньо С.І. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою від 11 листопада 2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Стрепком Н.Л., постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) осіб. 13 листопада 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] , аналогічний поданому 26 вересня 2024 року. Також 13 листопада 2025 року позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив. Зазначає, що хоч в поданому відзиві відповідач вказує, що сплачує на її користь аліменти на утримання сина та не має заборгованості по виконанні аліментних зобов`язань, відповідно до інформації виконавця відповідач [PERSON] станом на 13 листопада 2024 року є боржником по сплаті аліментів, а відтак на даний час відповідач ухиляється від вчасної сплати аліментів щомісячно. Також заперечує посилання відповідача на те, що він добровільно та систематично бере участь у додаткових витратах на сина. Вказує, що нею представлено документи про додаткові витрати понесені нею на оздоровлення, розвиток та здоров`я дитини, зокрема докази стоматологічних витрат і про шкільну поїздку. Звертаючись з позовом надала документи, які підтверджують направлення до лікаря-ортодонта, певний діагноз, варіанти лікування та вартість лікування, частково лікування було оплачено нею в розмірі 36000 гривень, а також суми, які вказані в квитанціях. Разом з відповіддю на відзив додає до справи чеки, які підтверджують оплату стоматологічних послуг та огляду стоматолога. Вказує, що оскільки сума становить 90691,4 гривень вона вже частково сплатила свої кошти в розмірі 31000 гривень та 5000 гривень, разом 36000 гривень, а тому додає до справи чеки про часткову оплату брекетів. На заперечення відповідача щодо стягнення додаткових витрат на заняття з польської мови та відпочинок біля моря в Іспанії вказує зокрема, що поїздка відбувалась у навчальному процесі і запланована вчителями, таку організувала школа для розвитку дітей, дитина відвідує зайняття іноземної мови для подальшого розвитку та отримання знань. Щодо посилань відповідача на його сімейний стан, вважає що такі не мають ніякого значення для стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина. Фінансовий стан відповідача вважає спроможним для оплати вказаних додаткових витрат, оскільки відповідач працює, користується автомобілем, має фінансову можливість для відвідування святкувань та поїздок. Додатково вказує, що не має можливості обговорювати додаткові витрати на дитину з відповідачем, оскільки такий не відповідає на її дзвінки. 20 січня 2025 року позивач [PERSON] подала до суду клопотання про долучення доказів, у якому додатково вказує, що оплатила на лікування встановленого діагнозу глибокий дистальний прикус та скупчення зубів фронтальної групи на верхній та нижній щелепі, дитина потребує постійного щомісячного огляду у лікаря, процес лікування вже відбувається з вересня 2024 року і триватиме до вересня 2025 року, металева система вже встановлена. Зазначає, що навчання іноземної мови є вимогою для подальшого поступлення до вищого навчального закладу, дитина вивчає таку з січня 2024 року та продовжує проходити навчання, всі витрати вона оплачує щорічно сама у зв`язку з відмовою відповідача від участі у додаткових витратах сина. Звертає увагу на те, що відповідач не сплачує вчасно аліменти і не виконує свого обов`язку, хоча є працездатним та працює. Вказує, що її витрати становлять 600 євро, з яких: 26112 гривень за навчальну шкільну поїздку; 36000 гривень вже сплачено нею за систему брекет; 2300 гривень стоматологічні витрати; 29628 гривень за договором навчання іноземної мови за 2024 рік та 2025 рік. В судовому засіданні 13 березня 2025 року позивач [PERSON] вимоги позову підтримала з мотивів, викладених у такому та інших заявах по суті справи, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 13 березня 2025 року не з`явився, представник відповідача [PERSON] подав 13 березня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, відтак суд вважає за можливе провести судове засідання та завершити розгляд справи у відсутності останнього. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину\~це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 1\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті тощо). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20 (провадження №61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19). Судовим розглядом встановлено, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 1 лютого 2012 року, справа №1328/8151/12 (а.с.10). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 липня 2008 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Сторонами не заперечується обставини, що дитина проживає разом з позивачем по місцю проживання останньої, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина доказування не потребує. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 9 липня 2012 року у справі №1328/5411/12 вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 600 гривень щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 2 липня 2012 року до повноліття дитини (https://reyestr.court.gov.ua/Review/25265590). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2019 року у справі справа №466/8703/18 змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , визначено аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що підлягає індексації до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 1 листопада 2018 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79829889). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року у справі №466/10228/22 збільшено розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до 4000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 1 липня 2024 року у справі №463/3285/24 змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , ухвалено стягувати кожного місяця з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 4363 гривні, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120082181). Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що понесла додаткові витрати на лікування сина у зв`язку з стоматологічними захворюваннями, а також в подальшому має понести ще частину таких для оплати лікування в лікаря ортодонта - встановлення брекет системи. Так згідно з довідкою лікаря [PERSON] (ФОП [PERSON] ) сину сторін [PERSON] встановлено діагноз: глибокий дистальний прикус, скупчення зубів фронтальної групи на верхній та нижній щелепі. Лікування: самолікуюча металева брекет система на дві щелепи, терміном 15 міс. +/- 3 міс (а.с. 127). З наданих позивачем копій документів вбачається, що сину сторін було надано ряд стоматологічних послуг, зокрема: 27 березня 2024 року консультація спеціаліста вартістю 490 гривень, що підтверджується копією акту виконаних робіт Центру стоматології «Акварель» від 27 березня 2024 року (а.с. 12); 4 квітня 2024 року - професійна гігієна (дорослий) проста вартістю 940 гривень, зняття відбитків (одна щелепа) С-силікон 2 шт. загальною вартістю 700 гривень, контрольно-діагностичні моделі (одна щелепа) прості 2 шт. загальною вартістю 400 гривень, всього надано послуг загальною вартістю 2040 гривень, що підтверджується копією акту виконаних робіт Центру стоматології «Акварель» від 4 квітня 2024 року (а.с. 13); 29 квітня 2024 року - реставрація жувальних зубів (2 поверхні) вартістю 1600 гривень, що підтверджується копією акту виконаних робіт Центру стоматології «Акварель» від 29 квітня 2024 року (а.с. 16). Також згідно з долученою копією плану лікування від 17 квітня 2024 року, складеного Центром стоматології «Акварель», [PERSON] було заплановано здійснення лікування «Фіксація б/с (самолікуючі Experience брекети, техніка + фіксація 1 щелепа 500», а саме: фіксація б/с (самолікуючі Experience брекети, техніка + фіксація 1 щелепа 500, в/щ 500 Євро, фіксація б/с (самолікуючі Experience брекети, техніка + фіксація 1 щелепа 500, н/щ 500 Євро, лікування середня форма 1000 Євро, загальною вартістю 2000 Євро (а.с. 15). Окрім того, з додатково наданих позивачем копій платіжних документів вбачається, що після звернення до суду з даним позовом [PERSON] було оплачено ще ряд стоматологічних послуг, як вона стверджує в відповіді на відзив, для встановлення сину брекет-систем, передбачених вказаним вище планом лікування: 28 вересня 2024 року [PERSON] перераховано ФОП [PERSON] 31000 гривень за оплату стоматологічних послуг, що підтверджується копією платіжної інструкції №2803 від 28 вересня 2024 року (а.с. 104); 28 вересня 2024 року [PERSON] перераховано ФОП [PERSON] ще 1600 гривень за оплату стоматологічних послуг, що підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.3912222953.1 від 28 вересня 2024 року (а.с. 106); 7 листопада 2024 року [PERSON] перераховано ФОП [PERSON] 5000 гривень за оплату стоматологічних послуг, що підтверджується копією платіжної інструкції №2979 від 7 листопада 2024 року (а.с. 105). Окрім того, позивач вказує, що понесла додаткові витрати у зв`язку з вивченням сином польської мови. Стверджує, що вивчення такої є обов`язковою умовою для подальшого вступу дитини до вищого навчального закладу, та є необхідним для розвитку здібностей дитини. Зокрема 28 березня 2024 року [PERSON] укладено з ФОП [PERSON] договір №8-91/К про надання інформаційно-консультаційних послуг для абітурієнта [PERSON] , щодо надання послуги з вивчення польської мови для вступу до польського ВНЗ або технікуму, що підтверджується долученою копією вказаного договору (а.с. 17-18). Згідно з додатком №1 до договору №8-91/К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 28 березня 2024 року за умовами вказаного договору вартість одного рівня складає 4409 гривень, перший платіж 500 гривень сплачується платником під час підписання договору, другий платіж 3909 гривень сплачується на протязі 10 днів після підписання такого (а.с. 19). Як вбачається з долучених копій квитанцій, 4 квітня 2024 року [PERSON] дійсно було перераховано на розрахунковий рахунок [PERSON] 4409 гривень (а.с. 20, 136). Водночас, з наданих копій квитанцій вбачається, що суму 4100 гривень було перераховано [PERSON] ще 4 січня 2024 року на розрахунковий рахунок [PERSON] , тобто до укладення вказаного вище договору та іншій особі (а.с. 20, 136), з таких неможливо встановити, що дані кошти були сплачені у зв`язку з навчанням сина. Також позивач стверджує, що понесла додаткові витрати на поїздку сина в Іспанію. Зазначає, що дана поїздка була спрямована на оздоровлення дитини. Зокрема згідно з копією замовлення ПП Агенція подорожей «Річ-Тур» SP-020624-01 від 23 травня 2024 року, позивачем було замовлено у вказаній агенції тур «Морська спокуса Іспанії» з 2 червня 2024 року до 12 червня 2024 року для себе та сина [PERSON] , вартість туру для одного туриста 650 Євро, оплачено загальну суму 1300 Євро (а.с. 21). При цьому хоч позивач в клопотанні від 20 січня 2025 року посилається на те, що у 2024 році та 2025 році нею було понесено ще ряд додаткових витрат на дитину, на підтвердження чого надала копії платіжної інструкції №2647 від 12 серпня 2024 року, платіжної інструкції №2740 від 10 вересня 2024 року, платіжної інструкції №2964 від 6 листопада 2024 року, квитанції від 6 грудня 2024 року, платіжної інструкції №3084 від 16 січня 2025 року (а.с. 131-135), однак такі не можуть братись судом до уваги, оскільки не підтверджують понесення нею витрат, що є предметом спору, з заявою про збільшення позовних вимог позивач не зверталась. На підтвердження своїх заперечень щодо відсутності у відповідача [PERSON] фінансової можливості сплати половину понесених позивачем додаткових витрат на дитину стороною відповідача також надано ряд документів. Так з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 травня 2019 року, виданого Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що [PERSON] 14 травня 2019 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 60). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 квітня 2020 року, виданого Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 59). Згідно з копією огляду сімейного лікаря від 13 травня 2024 року, виданого КНП «6-а міська поліклініка м. Львова», [PERSON] встановлено основний діагноз: ревматоїдний/серопозитивний артрит, супутні діагнози: гіпетонія неускладнена, ожиріння (а.с. 57). Згідно з витягом епікризом з історії хвороби №14124, виданим Ревматологічним відділенням КНП «Львівська обласна клінічна лікарня», [PERSON] 2 травня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з діагнозом: ревматоїдний артрит, поліартит з ураженням дрібних суглобів кистей, колінних суглобів, кульшових суглобів, ілеосакральних з`єднань (двобічний асиметричний сакроілеїт), серопозитивний, активність І ст. ФНС І ст. з вираженим больовим синдромом та порушенням функції ходьби. Спондилоартроз грудного відділу хребта, протрузії м/х дисків, випинання м/х дисків (а.с. 55). З урахуванням встановлених обставин справ, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суд, з урахуванням\~статті 141 СК України, яка визначає рівність батьків щодо участі у вихованні дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та чи проживають вони окремо від дитини, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача половини додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами - станом здоров`я дитини, а саме витрат на оплату стоматологічних послуг, що підтверджуються наданими актами виконаних робіт Центру стоматології «Акварель» на загальну суму 4130 гривень, тобто 2065 гривень, а також стягнення з відповідача половини додаткових витрат для оплати лікування дитини в лікаря ортодонта встановлення брекет системи в розмірі, в заявленому позивачем розмірі - 45345,7 гривень, потреба яких виникла вже після вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів в більшому розмірі та які на даний час частково оплачені позивачем самостійно. Звертаючись з позовом до суду позивач посилалася на те, що у зв`язку з можливим майбутнім навчанням дитини за кордоном такій необхідно вивчити іноземну мову, зокрема польську. Суд зауважує, що навчання особи з метою здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні\~статті 185 СК України Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини для вивчення іноземної мови з подальшим виїздом дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Крім того, не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Окрім цього, позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини. А тому у задоволенні позову в цій частині позовних вимог слід відмовити. Вказаний висновок суду відповідає усталеній судовій практиці відображеній в постановах Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі №336/1488/19 та від 29 квітня 2022 року в справі №761/27222/20. Щодо витрат пов`язаних з відпочинком дитини, варто зазначити, що з наданих позивачем доказів вбачається, що до вказаних витрат включені витрати, пов`язані з подорожами за кордон, а саме: до Іспанії. Зазначені витрати на подорож понесені внаслідок самостійного рішення позивача (доказів протилежного суду не надано). Між тим, з огляду на вартість такої подорожі, суд дійшов висновку, що для стягнення половини її вартості з відповідача, вони мали бути погодженні з ним попередньо. А тому вказана позовна вимога також не підлягає до задоволення. Щодо доводів сторони відповідача відображених в поданих до суду заявах по суті справи то суд зазначає, що відповідач у підтвердження своїх доходів не надав відповідного витягу про його доходи з фіскального органу. Також відповідач не надав доказів у підтверджень обставин відсутності у його власності рухомого та нерухомого майна, в підтвердження можливих обставин його неплатоспроможності. Крім того, відповідач просить врахувати стан його здоров`я, проте медичні довідки, надані відповідачем, не містять рекомендацій щодо необхідності обмежити режим роботи, потребу у спеціально створених умовах праці, неможливість працювати, отримувати доходи та забезпечувати дітей. Відносно доводів відповідача про неузгодження закладу з надання медичних послуг дитині з відповідачем, то такі доводи є необґрунтованими, оскільки обрання такого закладу першочергово зумовлено забезпеченням належного стану здоров`я дитини, а доказів того, що відповідач звертався з пропозицією до позивача обрати інший заклад охорони здоров`я для дитини матеріали справи не містять. Суд погоджується, що у відповідача змінилось сімейне становище у зв`язку з одруженням і народженням ще однієї дитини, проте як зазначено вище стороною відповідача не надано жодного доказу в підтвердження обставин його неплатоспроможності щодо понесення витрат, в тому числі додаткових, на спільну дитину сторін у справі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Також у відповідності до положень ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Частинами 1, 2 ст. 141 Кодексу визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому згідно з ч. 6 ст. 141 Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову на загальну суму 47410,7 грн., що становить 71,12% позовних вимог, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави в розмірі 71,12% від суми, що мала б бути сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду в 2024 році - 1211,2 грн., тобто 861,40 грн. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути 71,12% витрат на правничу допомогу на загальну суму 2000 грн., понесення яких підтверджується наданими документами (а.с. 22-25), що становить 1422,4 грн. При цьому хоч представник відповідача у відзиві також посилається на понесення відповідачем витрат на правову допомогу, доказів понесення таких суду на даний час не надано, а тому питання щодо стягнення таких з позивача судом не вирішується.

Outcome: partial