Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та заявлені вимоги мотивує тим, що його батькам на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 42,5 кв. м, розташована за адресою: Сумська область, Сумський район, ст. Головашівка. [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, до якого входить частина квартири [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,1500 га, надана для ведення особистого селянського господарства, та земельна ділянка площею 0,0694 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на ст. Головашівка, Сумського району Сумської області. Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого [PERSON] є дружина померлого [PERSON] , позивач та донька [PERSON] , яка відмовилась від спадщини на користь матері [PERSON] . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №605060, виданого 02 жовтня 2012 року, Постольненською сільською радою Сумського району Сумської області [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0694 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тобто зазначеним актом підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5924786700:06:002:0044. Постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори від 24 липня 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0694 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . На вказаній земельній ділянці з кадастровим номером 5924786700:06:002:0044 розташований житловий будинок, в якому знаходиться квартира, набута спадкоємцем [PERSON] та його дружиною [PERSON] в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Сумським комбінатом хлібопродуктів 13 квітня 1994 року у спільну сумісну власність. Тому [PERSON] має право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером 5924786700:06:002:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки на час видачі відповідного Державного акту про право на земельну ділянку лише на ім`я [PERSON] була співвласником, учасником спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Після померлого [PERSON] державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори 03 липня 2024 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом: дружині [PERSON] на 2/3 частки від частки вищезазначеної квартири (2/6 частки квартири), позивачу на 1/3 частку від частки вищезазначеної квартири (1/6 частки квартири). А тому позивач звертається до суду і просить визнати за ним право власності на 1/6 частину вказаної земельної ділянки. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, заперечень проти позовної заяви не має. Представник Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами, щодо позовних вимог не заперечує. Від третьої особи - державного нотаріуса Сумської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частиною третьою ст. 89 ЗК України\~передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1994 року на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] належить квартира загальною площею 42,5 кв. м по [ADDRESS] (а. с. 11). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №605060 від 19 листопада 2012 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0694 га з кадастровим номером 5924786700:06:002:0044, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області № 174 від 25 жовтня 2023 року «Про упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна в с. Степаненкове» упорядковано нумерацію об`єкту нерухомості, а саме: квартири в житловому будинку, належної на праві сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , визначивши таку адресу: [ADDRESS] (а.с. 45-46). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10) та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Як вбачається з копії спадкової справи № 353/2014, заведеної до майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 30-44), спадкоємцями є його дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] на користь дружини померлого, спадкоємиці за законом [PERSON] 03 липня 2024 року державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом до майна [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до якого: дружина [PERSON] має право власності на 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась донька спадкодавця [PERSON] , син [PERSON] на 1/3 частку (а.с. 41). Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Згідно зі ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При зверненні позивача [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] за довіреністю, до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори щодо видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0694 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після батька та чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частку на ім`я [PERSON] , на 2/3 частки на ім`я [PERSON] , їм було відмовлено у зв`язку з тим, що Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 605060 видано без урахування вимог ст. 89 Земельного кодексу України. Документів, що за життя [PERSON] та [PERSON] якимось чином вирішили долю спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5924786700:06:002:0044 (визначили розмір часток у праві спільної власності та/або виділити відповідні частки) при зверненні до нотаріуса не надали (а.с. 16-18). Статтями 60, 70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при цьому, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності і частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання прав. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Таким чином, земельна ділянка, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, є спільною сумісною власністю, оскільки квартира, яка знаходиться на цій земельній ділянці, належала подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому [PERSON] належить частина спірної земельної ділянки як співвласниці сумісного майна, а інша частина земельної ділянки є спадковим майном і підлягає поділу між спадкоємцями, а тому відповідно частка позивача [PERSON] у вказаній земельній ділянці буде складати 1/6. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved