Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум-Актив» про стягнення коштів. В обґрунтування даної позовної заяви зазначено, що 18.10.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чернишем Є.В. вчинено виконавчий напис № 670 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Преміум-Актив» заборгованості у розмірі 56\~514,54 грн. Вказаний виконавчий напис визнано таким що не підлягає виконанню рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2024. Проте за час виконання вказаного виконавчого напису з позивача було стягнуто кошти у розмірі 30659,03 грн. відповідно до листа приватного виконавця. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача 30659,03 грн., стягнутих з нього на виконання спірного виконавчого напису. Ухвалою судді Батманової В.В. від\~06\~лютого 2025\~року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні без повідомленням сторін. Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому заперечував проти позову оскільки відповідач отримав вказані кошти під час правомірного стягнення у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису, а відтак просив відмовити в задоволенні позову. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій заперечував доводи викладені у відзиві просив задовольнити позов з підстав і ньому викладених. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.10.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чернишем Є.В. вчинено виконавчий напис № 670 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Преміум-Актив» заборгованості у розмірі 56\~514,54 грн. Вказаний виконавчий напис визнано таким що не підлягає виконанню рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2024 (а.с. № 5-11). Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського О.М. від 09.12.2024 з позивача стягнуто зокрема 30659,03 грн. (а.с. № 12). Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 Цивільного кодексу України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). В свою чергу, виконавчий лист/наказ суду видається за результатами судового розгляду та є виконавчим документом для примусового виконання судового рішення. В разі визнання виконавчого напису нотаріуса або іншого виконавчого документу, таким що не підлягає виконання повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан. Частиною першою\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: - повернення виконаного за недійсним правочином; - витребування майна власником із чужого незаконного володіння; - повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; - відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17). Відсутність правової підстави\~-\~це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19. Оскільки своїм рішенням Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, то наявні підстави для повернення відповідачем грошових коштів позивачу на підставі\~ст.1212 ЦК України, сплачених за спірним виконавчим написом. Аналогічний висновок викладено у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Розмір внесеної позивачем суми за виконавчим написом 30659,03 грн. підтверджується листом приватного виконавця (а.с.12), та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Так, після визнання судовим рішенням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти. Не можна в даному випадку вважати підставою набуття відповідачем коштів укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір, який встановлює заборгованість (чи її відсутність) та на якому був вчинений виконавчий напис нотаріуса, визнаний в подальшому в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Судом не встановлено, що позивач в односторонньому порядку відмовився від кредитного договору або що такий договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку. Враховуючи викладене, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Враховуючи приписи ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, висновки суду щодо задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved