Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] зверувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Тас» в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП у розмірір 172776, 40 грн., відшкодування витрат на оплату послуг експерта в загальному розмірір 5500, 00 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірір 50000, 00 грн., судовий збір у розмірір 2282, 77 грн., та витрати на професійну допомогу в розмірір 15000, 00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що належний їй автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] зазнав пошкоджень, внаслідок ДТП, яке сталося 11.12.2021 року з вини водія автомобіля «Toyota Corolla» д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Частину збитків їй відшкодувала страхова компанія де була застрахована відповідальність винуватця ДТП- АТ «СГ «Тас»», решту в сумі 172766, 40 грн. вона просить стягнути із винної особи. Крім того, зазначила, що їй також було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди зазначає: що відмовідач навмисно затягував строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокремо шляхом подання апеляційної скарги; - спроби відповідача уникнути відповідальності шляхом надання суду недостовірного та неналежного висновку експерта; - ігнорування відповідачем отриманної претензії та категорична відмова відшкодовувати збитки; - повним знищенням належного позивачу транспортного засобу; - з грудня 2021 року позивач залишився без трансопртного засобу. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірір 172776 грн. 40 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов`язані з проведенням експертизи в загальному розмірір 5500 грн. 00 коп., витрати з оплати с судового збору в розмірі 2282 грн. 77 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.02.2024 року заочне рішення суду від 02.08.2023 року скасовано. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.06.2024 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду справи по суті. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.08.2024 року у справі призначено судову товарознавчу експертизу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.01.2025 року провадження у справі відновлено, експертизу не проведено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в понвному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялвся належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що 11 грудня 2021 року о 17 год. 30 хв., рухаючись по просп. Любомира Гузара, 1 в місті Києві, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , порушила п.10.1 ПДР України, а саме - при зміні напрямку руху не переконалась в безпечності завданого маневру внаслідок чого здійснила зіткнення із автомобілем марки «Hyundai Coupe», д.н.з. [NUMBER] , з подальшим наїздом автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] на припаркований автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року [PERSON] визнанно винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11-13). Постановою Київського пеляційного суду від 06.02.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Власником автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] є позивач, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 10). На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля відповідача «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] була застрахована АТ «СГ «Тас». Відповідно до з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Для визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику автомобілю «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , ФОП « [PERSON] » зроблено звіт №03/41.12.21. від 20.12.2021 року, згідно якого вартість матеріального збитку становить 214730, 00 грн. Вартість проведеного дослідження становить 4000, 00 грн. (а.с. 18-41, 190-217). Оскільки відповідно до звіту №03/41.12.21 про оцінку вартості збитку від 20.12.2021 року, оцінка вартості матеріального збитку проводилася, в тому числі, з прив`язкою до іноземних валют, з врахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ, станом на 20.12.2021 року, позивачем додатково замовлено актуалізований звіт №03/41.06.23 про оцінку вартості мтаеріального збитку від 08.06.2023 року. Відповідно до результатів актуалізованого звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику трансопртного засобу «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] складає 282776, 40 грн. Вартість актуалізованого звіту становить 1500, 00 грн. (а.с. 54-70). Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 14.06.2023 року, АТ «СГ «Тас» було виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірір 110720, 00 грн. (а.с. 45). Згідно листа АТ «СГ Тас» від 21.03.2024 року №491, страховик та потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, про що свідчить подана [PERSON] заява про страхове відшкодування від 01.02.2022 року (т.1 а.с. 180). Тобто у потерпілого виникло право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Доводи сторони відповідача про те, що між позивачем та страховою компанією було узгоджено суму страхового відшкодування, а позивач почав діяти суперечливо не погоджуватися з визначеним на підставі договору розміром такого страхового відшкодування не ґрунтуються нормах матеріального права. 02.02.2023 року позивачем направлено претензію на адресу відповідача [PERSON] з проханням відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а також відшкодувати витрати понесені за послуги експерта (а.с. 47-49). Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Суд оцінює критично доводи відповідача, що оцінювачем при визначенні розміру ринкової вартоті визначено різницю між розміром ринкової вартості до ДТП та вартістю матеріального збитку, проте не визначено утилізаційну вартість, оскільки відповідно до п. 7.17 методики, вказано, що якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукоплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень,, то ринкоа вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. Таким чином, визначення вартості утилізації КТЗ є лише однією з можливих форм розрахунку, а не прямим обов`язком оцінювача. Разом з тим, згідно висновків наданого позивачем звіту вартість відновлювального ремноту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників є меншою ринкової вартості автомобіля без отриманих внаслідок ДТП пошкоджень. Таким чином, сума завданої шкоди складає 282776, 40 грн. та з врахуванням сплаченого страхового відшкодування в розмірі 110 000 грн. різниця складає 172776, 40 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення. Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення дослідження і отриманням звіту з оцінки вартості матеріального збитку та витрат на проведення актуалізованого звіту, вартість проведення яких в загальній сумі склала 5500, 00 грн. згідно квитанцій до прибуткового касового ордера №03/41.06.23 від 08.06.2023 року та №03/41.12.21 від 20.12.2021 року, сплачених [PERSON] , яка вказана як платник і підтверджених документально. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди з [PERSON] , судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У даному випадку, стороною позивача не надано належних доказів спричинення моральної шкоди у заявленому розмірі 50000,00 грн., визначена сума моральної шкоди не є довененою та не є співмірною розумною та справедливою, тому і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд залишає без задоволення. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частиною 2 ст. 137 ЦПК встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).. Із аналізу ст.ст. 137 та ст. 141 ЦПК України вбачається, що заявлене позивачем відшкодування витрат понесених на правову допомогу у розмірі 15000, 00, що підтверджуються договором №21 про надання правової допомоги від 21.04.2023 року та актом №15/06/23-1 наданих послуг адвоката 15.06.2023 року, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, що відповідає позиції Верховного Суду у справах № 922/445/19, № 922/3436/20, 910/7586/19, № 910/16803/19 та № 755/9215/15-ц, де наголошено, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони, тобто вирішення питання судом з власної ініціативи зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу порушує принципи диспозитивності та змагальності судового процесу. З огляду на викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 15000,00 грн. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 2282, 77 грн сплаченого судового збору, що підтверджується платіжним дорученням. На підставі викладеного та

Outcome: partial