Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

21.10.2025 на через підсистему "Електронний суд" на електронну пошту Корольовського районного суду м.Житомира надійшла позовна заява представника позивача Товариства зобмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненка Артема Ігоровича, зі змісту якої останній просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС»: - заборгованість за кредитним договором №00-9914381 від 19.10.2023 у розмірі 19410,00 грн. з яких 7140,00 грн - тіло кредиту, а 12270,00 грн - відсотки за користування кредитом; - судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.10.2023 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9914381 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6800,00 грн, строком на 120 днів зі сплатою 2,50 % за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. 22.01.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено Договір факторингу № 22-01/2024, за умовами якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9914381 від 19.10.2023. 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16082024МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9914381 від 19.10.2023 у загальному розмірі 19410,00 грн., з яких: 7140,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12270,00 грн. заборгованість за відсотками. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9914381 від 19.10.2023 в розмірі 19410,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 05.02.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві вказує, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Так ухвалу про відкриття провадження у справі разом з повісткою-повідомленням направлено відповідачу за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , проте17.02.2025 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти від 10.02.2025 причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Отже вважається, що відповідач повідомлений про розгляд цієї справи - 10.02.2025 Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 19.10.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9914381 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Кредитний договір № 00-9914381 від 19.10.2023 підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № 3Y426 було направлено Позичальнику 19.10.2023 на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № 3Y426 було введено Позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 19.10.2023, після чого Відповідач підтвердив свою згоду одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано перший транш в сумі 6800 грн. на банківську карту, що належить Відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Качай Гроші».Загалом відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6800 грн. строком на 120 днів зі сплатою процентів 2,50 % за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Згідно додатку №1 до кредитного договору було погоджено графік платежів згідно якого відповідач мав сплатити до 16.02.2024 рокуц -6800,00 грн тіло кредиту, 17850,00 грн - відсотків за користування кредитом та 340,00 грн комісії . При цьому було передбачено, що проценти сплачуються кожні 30 днів . додаток підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором № 3Y426. Крім того 19.10.2023 відповідач підписав електронним підписом D9512 паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування ідентичні тим, що передбачені кредитним договором № 00-9914381 від 19.10.2023 (а.с.63-65) Згідно довідки ТОВ «Качай Гроші» [PERSON] було ідентифіковано за номером телефону [NUMBER] - 19.10.2023 о 20:41:55 одноразовим ідентифікатором № 3Y426 (а.м.66) . ТОВ "Платежі онлайн", як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що майті Торгівця через платіжний сервіс "Рlaton" було проведено транзакції серед яких і перерахування 6800,00 грн на картку [NUMBER] 19.10.2023 (а.с.68-70) Згідно додатку №1 до інформаційної довідки під № 1927 вказано [PERSON] (а.с.72) На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ "Приватбанк" повідомило, що на ім`я [PERSON] в банку імітовано картку [NUMBER] , фінансовий номер телефону за карткою [NUMBER] . А також, що з 19.10.2023 по 24.10.2023 на її кртку було зараховано 6800,00 грн Згідно виписки АТ КБ "Приватбанк" на картку № [NUMBER] було зараховано 6800,00 грн - 19.10.2023 22.01.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено Договір факторингу № 22-01/2024, за умовами якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9914381 від 19.10.2023. 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16082024МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9914381 від 19.10.2023 у загальному розмірі 19410,00 грн. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9914381 заборгованність [PERSON] складає 19410,00 грн з яких 7140,00 тіло кредиту, 12270,00 грн проценти за користування кредитом (а.с.81-83). Таким чином між сторонами існують зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Суд вирішуючи спір виходить з наступного. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.525,526 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що договір № 00-9914381 від 19.10.2023 та додаток №1 Графік платежів підписані Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № 3Y426. Крім того 19.10.2023 відповідач підписав електронним підписом D9512 паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування ідентичні тим, що передбачені кредитним договором № 00-9914381 від 19.10.2023 Отже сторни погодили всі істотні умови: - суму кредиту - 6800,00 грн на картку № [NUMBER] ; - строк кредитування 120 днів, до 16.02.2024 з правом повернення кредиту достроково ; - відсотки за користування кредитом - кожні 30 днів за знаниженою ставкою - 1,25 % за кожен день користування, від суми кредиту та стандартна ставка- 2,50% а кожен день користування, від суми кредиту; - комісія за надання кредиту - 5% від суми кредиту, що становить 340,00 грн . На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ "Приватбанк" повідомило, що на ім`я [PERSON] в банку імітовано картку [NUMBER] , фінансовий номер телефону за карткою [NUMBER] . А також, що з 19.10.2023 по 24.10.2023 на її кртку було зараховано 6800,00 грн Згідно виписки АТ КБ "Приватбанк" на картку № [NUMBER] було зараховано 6800,00 грн - 19.10.2023 Таким чином ТОВ "Качай гроші" виконало свої зобовязання за договором № 00-9914381 від 19.10.2023 надавши 19.10.2023 [PERSON] - 6800,00 грн. Доказів, що [PERSON] виконала свої зобов`язання за договором № 00-9914381 від 19.10.2023 матеріали справи не містять. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9914381 заборгованність [PERSON] складає 19410,00 грн з яких 7140,00 тіло кредиту, 12270,00 грн проценти за користування кредитом (а.с.81-83). Суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено видачу кредиту на суму 6800,00 грн. Доказів, що тіло кредиту складає 7140,00 грн матеріали справи не містять. Щодо відсотків, то вони нараховані відповідно до умов договору №00-9914381 від 19.10.2023 та їх розрахунок є правильними. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 22.01.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено Договір факторингу № 22-01/2024, за умовами якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9914381 від 19.10.2023. 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16082024МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9914381 від 19.10.2023 у загальному розмірі 19410,00 грн. з яких 7140,00 грн - тіло кредиту, а 12270,00 грн відсотки за користування кредитними коштами. Оскільки матеріалами справи підтверджено видачу кредиту на 6800,00 грн та правильність нарахування відсотків саме на 6800,00 грн суд вважає за необхідне позов задовільнити частково в межах довежених позивачем сум а саме: 6800,00 грн - тіло кредиту та 12270,00 грн - відсотків за користування кредитом, а в решті вимог відмовити. Щодо стягнення судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1) ч. 3 цієї ж статті, до витрат, пов`язаних зрозглядом справи,належать,зокрема,витратина професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому закономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги №2211/Е від 22 листопада 2024 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Тараненко та Партнерии», в особі керуючого бюро - адвоката Таранека Артема Ігоровича, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»; копію додаткової угоди № 10 до договору про надання правової допомоги від 22 листопада 2024 року; копію протоколу погодження видів правової допомоги та договірної ціни від 22.11.2024 року; копію акту прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024 року( а.с.130 -137). Справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, ціна позову складла 19410,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги. Судом враховано категорію та невелику складність даної справи, що не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, зміст заявленої представником позивача позовної вимоги, предмет спору. При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги вищенаведене, а також конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду на вищевикладене, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500, 00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України,судовий збір суд стягує з відповідача на користь позивача пропорціно задоволених вимог, а саме 2379,97 грн ( 19070,00 грн : 19410,00 грн х 2422,40 грн) оскільки при зверненні до суду позивач сплатив 2422,40 грн, що були зараховані до спеціального державного бюджету України (а.с.152) .

Outcome: approved