Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1 В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON] з 10.03.2017. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . 23.10.2017, у період, коли вони з відповідачем вже перебували у шлюбі, відповідачу було подаровано земельну ділянку площею 0,0825 га за адресою [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці сторонами під час шлюбу було розпочато будівництво житлового будинку, цей будинок впродовж шлюбу весь час облаштовувався та на даний час є добудованим і жилим, хоча і не прийнятий в експлуатацію. Чоловік відмовляється здати будинок в експлуатацію та отримати право власності на вказане домогосподарство, на даний час він перебуває за кордоном. Оскільки відповідач є власником земельної ділянки, то сама не має можливості здати будинок в експлуатацію, не може зареєструвати право власності на відповідне майно, тому змушена звернутися до суду із позовною заявою, об визнати об`єкт незавершеного будівництва спільною власністю подружжя, а її відповідно співзабудовником. 1.2 Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає, з обставинами, які були викладені позивачкою в позовній заяві погоджується. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою головуючого судді Ральця Р.В. від 13.08.2024 відкрито провадження в справі і призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Жуковської від 04.10.2024 при вирішенні питання про прийняття справи до свого провадження позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 16.10.2024 після усунення недоліків ухвалою справу прийнято в провадження головуючої судді Жуковської О.Ю та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 2.2. В судовому засіданні представниця позивачки адвокат Блащук Т.В. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, будинок побудовано під час шлюбу за спільні кошти подружжя, будівництво не є самочинним і здійснювалося законно. Будинок ще є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки він не введений у експлуатацію, і всі ці будівельні матеріали є спільною власністю подружжя. Проте, на даний час відповідач знаходиться за кордоном і відмовляється приїхати реалізувати це право та ввести будинок у експлуатацію. Разом з тим, позивачка також не може реалізувати це право, так як не має правових підстав для введення будинку у експлуатацію. Тому, вона змушена звернутися до суду і просить визнати цей об`єкт незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визнати позивачку співзабудовником, щоб [PERSON] змогла ввести зазначений будинок у експлуатацію. 2.3. Відповідач просить розгляд справи проводити без його участі, про що зазначив у відзиві на позовну заяву. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 3.1. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.03.2017, від якого мають сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та про народження серії [NUMBER] (а.с.20-21). Згідно копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] [PERSON] виїхав з України 04.05.2021 (а.с. 18-19). 3.2. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0825 га, кадастровий номер, що знаходиться з адресою [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Право власності зареєстровано на підставі Договору дарування від 23.10.2017, який посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Фоменковою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1214, а також підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 5621655900:01:003:0654 та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на цю ділянку 23.10.2017 (а.с.22-27, 56-57). 3.3. В період перебування у шлюбі на вищезазначеній земельній ділянці подружжям [PERSON] було розпочато будівництво житлового будинку, що підтверджується будівельним паспортом на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] від 20.11.2017 (а.с.29-31). 12.12.2017 [PERSON] звернувся до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області із повідомленням про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а саме: про будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] ; вид будівництва - нове будівництво (а.с.121). 3.4. Згідно Звіту про оцінку щодо об`єкта житлової нерухомості від 11.07.2024, Інформації зі звіту про оцінку та Довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази звітів про оцінку об`єкта нерухомого майна за адресою [ADDRESS] - це об`єкт незавершеного будівництва, його тип - житловий будинок «Будинок садибного типу». В будинку проведені будівельно-монтажні, оздоблювальні, пуско-налагоджувальні роботи: є водо забезпечення, електрика, опалення автономне та необхідні зручності. Технічний стан будинку задовільний, має три кімнати, загальна площа будинку 148,54 кв.м. Ринкова вартість об`єкта оцінки становить 1 163 578,71грн. Замовником вказаний відповідач [PERSON] як власник (а.с.32-48). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18). Відповідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тож, дослідивши надані сторонами докази, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. 5.2. Досліджені судом докази достовірно вказують на те, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] законно розпочали будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що на даний час є незавершеним об`єктом та не введений у експлуатацію. Зазначене нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю, оскільки фактично будинок збудований за час шлюбу і за спільні кошти та працею подружжя. Технічний стан будинку задовільний. Відповідач тривалий час перебуває за кордоном і за його відсутності будинок не може бути введений в експлуатацію, що порушує права позивачки та негативно впливає на життєдіяльність спільної дитини. Суд вважає за необхідне визнати [PERSON] співзабудовником незавершеного будівництва в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Outcome: approved