Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявників та їх представника. [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а також, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] . В обґрунтування заяви вказує, що 19.07.1989 вона уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] шлюб між ними було розірвано. Однак, у 2009 році вони знову зійшлися та почали жити разом в одній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний побут. Повторно шлюб із [PERSON] вони не реєстрували. [INFO] [PERSON] помер у м. Бердянськ, куди деякий час перед цим поїхав провідати свою батьківщину, так як він звідти родом. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, до якого увійшла на праві спільної сумісної власності частка квартири [ADDRESS] . Співвласниками інших часток на дану квартину є заявниця та двоє її дітей від першого шлюбу. Крім заявниці, як цивільної дружини, у [PERSON] нікого зі спадкоємців не залишилося, у зв`язку з чим заявниця звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлим, а також факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з чим заявниця змушена звернутися до суду із даною заявою. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 28.10.2024 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. Крім того, даною ухвалою задоволено клопотання заявниці про витребування доказів. Витребуванні документи надані до суду16.12.2024. 18.12.2024 ухвалою суду задоволено клопотання заявниці про витребування у Дубенської державної нотаріальної контори інформації про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , яка надана до суду 21.01.2025. Заявниця подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Представник заінтересованої особи Дубенської міської ради подав до суду заяву, згідно якої заявлені вимоги визнає та просить розгляд справи проводити без участі представника міської ради. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] народився в м. Мелітополь Запоріжської області (а.с.10). 19.07.1989 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 21.04.1998 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.11). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно рішення виконкому Дубенської міської ради від 22.01.2009 номер будинку [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] (а.с.12-16). [PERSON] помер [INFO] у м. Бердянськ Запорізької області, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07.12.2024 (а.с.35-36). Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому будинку від 08.08.2024, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.18). Разом з тим, згідно Акту проживання без реєстрації №361 від 28.08.2024, за вказаною адресою з 2010 року і до дня своє смерті [INFO] проживав без реєстрації [PERSON] (а.с.19). Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу підтверджується протоколами опитування свідків, зокрема, [PERSON] , яка вказала, що [PERSON] була одружена з [PERSON] , згодом вони розлучилися, але через деякий час знову почали проживати разом як подружжя у [ADDRESS] , вели спільне господарство, робили ремонт, облаштовували свою квартиру, а у 2019 році [PERSON] помер. Свідок [PERSON] також вказала, що знає заявницю з 1981 року, вони дружили сім`ями, підтвердила, що [PERSON] була одружена з [PERSON] , наприкінці 90-х років вони розлучилися, а орієнтовно у 2000-х знову почали жити разом. Свідок [PERSON] підтвердила факт спільного проживання як чоловіка та дружини заявниці та [PERSON] , чи був між ними зареєстрований шлюб їй не відомо. [PERSON] приймав участь у вихованні дітей заявниці від першого шлюбу. Потім він поїхав на свою батьківщину у м. Бердянськ, де помер. Свідок [PERSON] також підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , які разом облаштовували квартиру, святкували сімейні свята, інколи траплялися і побутові сварки, однак вони продовжували жити разом. Кілька років тому [PERSON] поїхав у м. Бердянк де й помер (а.с.21-24). Також, у матеріалах справи наявні накладні та товарні чеки на придбання товарів, а саме меблів та побутової техніки, які є доказом того, що у [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет та покупки та підтверджують придбання майна на користь сім`ї (а.с.25-26). З наданої Дубенською державною нотаріальної конторою інформації вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.47-48). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Фоменкової А.В., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] оскільки не надано документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлим, а також факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та рекомендовано звернутися до суду (а.с.17). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Приписами ст.3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами 1 та 2 ст.21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст.3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. У роз`ясненнях викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Досліджені судом докази в своїй сукупності достовірно вказують на те, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2009 по 2019 рік, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтвердили у своїх письмових заявах і свідки, які зазначили, що заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , згодом вони розлучилися, але через деякий час знову стали проживати як чоловік та дружина, вели спільне господарство, облаштовували квартиру, мали спільний бюджет. Аналіз наявних у матеріалах справи доказів свідчить, що у заявниці та [PERSON] дійсно були відносини, які характерні для сімейних та вони проживали однією сім`єю до дня смерті останнього за адресою [ADDRESS] . Метою встановлення даних фактів є необхідність реалізації права на спадщину, отже такі факти породжують юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тому, суд заявлені вимоги задовольняє. Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом та у справах окремого провадження щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, відсутній спір та позовні вимоги, а заявник звернулася із заявою про встановлення факту, що для неї має юридичне значення, а відтак судовий збір, сплачений при зверненні до суду необхідно залишити за заявником.

Outcome: approved