Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 43437,11 грн. Посилається в позові на те, що 26.10.2020 згідно наказу № 25-К від 23.10.2020 прийнята на посаду начальника юридичного відділу товариства з обмеженою відповідальністю «Електроюа Чарджинг». Наказом № 34-К від 11.02.2021 була звільнена з роботи на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата, зокрема, за період за листопад 2020 року, січень і лютий 2021 року у сумі 43437,11 грн. На підтвердження факту існування заборгованості надає дані про нараховану заробітну плату з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також посилається на те, що факт невиплати заробітної плати за листопад 2020 року, січень і лютий 2021 року у сумі 43437,11 грн. підтверджується самим відповідачем у відповіді на звернення №051-08/м- 884(е) - 014 щодо невиплати заробітної плати( вих.№09/03/2021-1 від 09.03.2021. Ні в день звільнення, ні на момент звернення до суду розрахунок з нею проведений не був. У зв`язку з цим просить позов задовольнити. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 26.05.2021 та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Конверт з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, який направлявся відповідачу повернувся до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Тобто, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 2020 року, посада - начальник юридичного відділу. Наказом № 34-К від 11.02.2021 була звільнена з роботи з 12.02.2021 на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України . Звертаючись до суду, позивач зазначила, що в порушення вимог ст.ст.115, 116 КЗпП України за період: листопад 2020 року, січень і лютий 2021 року їй не виплачувалася заробітна плата і в день звільнення розрахунок також проведений не був. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем ій була нарахована, але не виплачена заробітна плата, зокрема, за період листопад 2020 року, січень і лютий 2021 року у сумі 43437,11 грн. Позивачка надає дані про нараховану заробітну плату з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також посилається на те, що факт невиплати заробітної плати за листопад 2020 року, січень і лютий 2021 року у сумі 43437,11 грн. підтверджується самим відповідачем у відповіді на звернення №051-08/м- 884(е) - 014 щодо невиплати заробітної плати( вих.№09/03/2021-1 від 09.03.2021). Так, виходячи з відповіді відповідача, вих.№09/03/2021-1 від 09.03.2021 вбачається, що товариство підтверджує наявність заборгованості, посилається на неможливість проведення господарської діяльності у зв`язку з ковідом. Згідно відповіді №1201137 від 17.03.2025 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи [PERSON] нараховано заробітну плату від ТОВ «ЕЛЕКТРАЮА ЧАРДЖИНГ» за четвертий квартал 2020 рік - 39289,92 грн., виплачено - 4761, 09 грн. Згідно відповіді №1201281 від 17.03.2025 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи [PERSON] нараховано заробітну плату від ТОВ «ЕЛЕКТРАЮА ЧАРДЖИНГ» за січень 2021 рік - 20000,00 грн., виплачено - 0 грн., за лютий 2021 рік - 8000,00 грн., виплачено - 0 грн. Частинами 4, 7 ст.43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Стаття 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частинами 1,2 ст.96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Відповідно відповіді №1200816 від 17.03.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інформація про припинення діяльності відповідача, його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості, відсутня. З точки зору закону позивач при зверненні до суду має довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У матеріалах справи відсутні докази того, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, вона не виконувала свої трудові обов`язки. Згідно наданих позивачкою доказів вбачається, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем сумі 43437,11 грн. Суд враховує, що за діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача тягар доказування виконання своїх зобов`язань перед працівником лежить саме на відповідачеві. У ході судового розгляду відповідачем не надано відомостей про виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі за вказаний нею період та не спростовано суму до виплати, що заявлена у позові. На думку суду, відсутність у позивача можливості подання довідки про заборгованість по заробітній платі, не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати, яка є джерелом її існування. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 180/683/13 від 25 липня 2018 року роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 43437,11 грн Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно д п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Крім цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908, 00 грн. за вимогу в частині стягнення заробітної плати.

Outcome: approved