Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Адвокат Тесля О.М. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] про скасування державної реєстрації обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, мотивуючи його наступним: [PERSON] , [INFO] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину являється власником частки квартири загальною площею 68,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2866857371080 (підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 71245648 від 23.01.2024 року) та власником земельної ділянки площею 0,6974 га, кадастровий номер 7120386500:02:001:0188, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1811209071203; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 71246031 від 23.01.2024 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 219 від 23.01.2024 року. 04.11.2024 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з метою укладення правочинів відносно належного йому майна та отримав відмову, оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 04.11.2024 року в пошуку «за частковим співпадінням» та типом особи: [PERSON] встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстратором Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори 23.03.2006 року зареєстровано обтяження заборону (архівний запис) з реєстраційним номером 3007200, підстава обтяження: повідомлення, б/н, К-сп «Україна», об`єкт обтяження: невизначене майно, не вказано, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле. Додаткові дані: архівний номер: 1986388ZITOMIR10, архівна дата: 03.04.2000, дата виникнення: 06.06.1988, № реєстра: 5, внутр. № 5С012Е2425F1502А2650. Під час накладення обтяження не зазначено жодних відомостей про боржника (відсутній ідентифікаційний код, число, місяць та рік народження), не ідентифіковано особу боржника та помилково накладено арешт на майно усіх однофамільців Заявника без ідентифікації конкретної особи, зокрема, і на належне заявнику майно. Відповідно до отриманої відповіді Хорошівського відділу ДВС від 19.11.2024 року, останній не володіє інформацією стосовно зареєстрованого обтяження за номером 3007300. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Обтяження накладено на підставі повідомлення к-сп «Україна». З наявної інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відсутнє діюче підприємство за назвою Колгосп «Україна», яке було б зареєстроване та діяло б на сьогодні. Позивач стверджує, що жодних зобов`язань перед колгоспом «Україна» він не мав, кредитів ніколи не брав, не укладав та не підписував жодних договорів позики, іпотек, та не є боржником. Вказала, що [PERSON] з 17 квітня 1981 року безперервно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії трудової книжки за номером [NUMBER] , позивач з 01.02.1975 року працював в органах внутрішніх справ УМВС України в Черкаській області, наказ № 12 від 01.02.1970 року. 01.05.1995 року позивач звільнився із займаної посади на підставі наказу № 114 від 26.04.1995 року. Позивач вважає, що обтяження у вигляді заборони (архівний запис) на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3007200 не стосується і не накладене на майно і особу позивача. Наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивача, оскільки створює перешкоди у реалізації його права власності, внаслідок чого він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном на власний розсуд, а Хорошівська державна нотаріальна контора як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття заборони обтяження нерухомого майна, окрім як за рішенням суду. Просить суд скасувати обтяження у вигляді заборони (архівний запис) на нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , код РНОКПП [NUMBER] , реєстраційний номер обтяження 3007200, що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 23.03.2006 року реєстратором: Володарсько-Волинська державна нотаріальна контора, накладена на підставі повідомлення б/н колгоспу «Україна» на невизначене майно, не вказано, состав ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; власник: [PERSON] , [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Архівний номер: 1986388ZITOMIR10, архівна дата: 03.04.2000, дата виникнення: 06.06.1988, № реєстра: 5, внутр. № 5С012Е2425F1502А2650. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.01.2025 року справу передано за підсудністю Соснівському районному суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05.03.2025 року представник відповідача Гребенюк О.В. скерувала до суду відзив на позовну заяву, у якому в задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Вказувала, що виконавчий комітет Черкаської міської ради є неналежним відповідачем, оскільки не був ініціатором накладення зазначеної у позові заборони, а з повідомленням про обтяження звернувся К-сп «Україна». Права та інтереси [PERSON] виконавчим комітетом Черкаської міської ради жодним чином порушені не були. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.2024 року державним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори Вороною І.В. зареєстрованого в реєстрі за № 217, [PERSON] , [INFO] , є власником частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.2024 року державним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори Вороною І.В. зареєстрованого в реєстрі за № 219, [PERSON] , [INFO] , є власником земельної ділянки площею 0,6974 га кадастровий номер 7120386500:02:001:0188. Як вказала адвокат позивача, 04.11.2024 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з метою укладення правочинів відносно належного йому майна та отримав відмову, оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 04.11.2024 року в пошуку «за частковим співпадінням» та типом особи: [PERSON] встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстратором Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори 23.03.2006 року зареєстровано обтяження заборону (архівний запис) з реєстраційним номером 3007200, підстава обтяження: повідомлення, б/н, К-сп «Україна», об`єкт обтяження: невизначене майно, не вказано, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле. Додаткові дані: архівний номер: 1986388ZITOMIR10, архівна дата: 03.04.2000, дата виникнення: 06.06.1988, № реєстра: 5, внутр. № 5С012Е2425F1502А2650. Відповідно до листа Хорошівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 23.5/4260 від 19.11.2024 року вбачається, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за номером 3007200 Володарсько-Волинською державною нотаріальною конторою, 12100, Житомирська область. Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон, обтяження [PERSON] накладено на підставі повідомлення к-сп «Україна». Відповідно до історичної довідки, сільськогосподарська артіль (колгосп) «Україна» Арбузинської сільської ради № 2, село Арбузинка, Арбузинського району, Миколаївської області, відновив свою роботу в березні 1944 року. В 1951 році колгосп «Україна» об`єднався з колгоспами «Свій труд», «Призыв Ленина», « [PERSON] », «Краще життя» та завершив свою діяльність [INFO] . Як стверджує адвокат, [PERSON] жодних зобов`язань перед колгоспом «Україна» не мав, кредитів ніколи не брав, не укладав та не підписував жодних договорів позики. Відповідно до копії паспорту [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.04.1981 року. Відповідно до копії Трудової книжки за номером [NUMBER] , [PERSON] , 1948 р.н., з 01.02.1970 року працював в органах внутрішніх справ УМВС України в Черкаській області, Наказ № 12 від 01.02.1970 року. Згідно з наказом № 114 від 26.04.1995 року, [PERSON] звільнився із займаної посади з 01.05.1995 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спори про право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогодні позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права як спадкоємця. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Станом на 23 березня 2006 року процедура реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5 ( у редакції наказу міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5. Згідно з п. 1.1 Положення, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна це електронна база даних, яка містить відомості, зокрема, про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти. Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Положення (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5), станом на 23 березня 2006 року підставою для внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна було накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом-реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно з вимогами підпункту 2.1 пункту 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при посвідченні правочинів про відчуження нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 6 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5, перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об`єкт нерухомого майна або суб`єкта речових прав, їх обтяжень. Як вбачається з матеріалів справи, в Державний реєстр речових прав, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені відомості щодо заборони на невизначене майно [PERSON] без зазначення його дати народження, РНОКПП, адреси реєстрації, адреси нерухомого майна, що призвело до автоматичного пов`язування інших записів про арешти та заборони до особи [PERSON] . Наявність заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивача, оскільки він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном. На думку суду, подальший арешт майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки фактичні обставини справи свідчать про те, що відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту майна.

Outcome: approved