Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь заборгованість по заробітній платі за різні період роботи, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за різні періоди роботи, середній заробіток за весь період затримки розрахунку, суму компенсації громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та моральну шкоду. Позивачем декілька разів збільшувались позовні вимоги, останній раз заява про збільшення позовних вимог надійшла до Широківського районного суду Дніпропетровської області 26.11.2020, в якій позивач просить: стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 18.07.2017 по 16.01.2018 у розмірі 16763,43 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь грошову компенсацію за 13 днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 18.07.2017 по 16.01.2018 у розмірі 2179,87 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 17.01.2018 по 07.06.2018 у розмірі 13718,18 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь грошову компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 17.01.2018 по 07.06.2018 у розмірі 1772,85 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, який на дату подання позову складає 232419,92 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь суму компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 4288,68 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь моральну шкоду в розмірі 50\~000, 00 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО», код ЄДРПОУ 39591749, на свою користь судові витрати у розмірі 3211,43 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 18.07.2017 позивача було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО» з оплатою згідно зі штатним розписом. 16.01.2018 позивача було звільнено з цієї посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 17.01.2018 по 07.06.2018 позивач перебувала на посаді заступника директора ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» та була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В період роботи з 18.07.2017 по 07.06.2018 в порушення вимог законодавства, заробітна плата власником ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» жодного разу не виплачувалась, мотивуючи невиплату відсутністю коштів для цих цілей та проханням зачекати. На день звільнення, належних позивачу сум заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки ні 16.01.2018, ні 07.06.2018 власником здійснена не була. 11.05.2019 на адресу ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» позивачем направлявся лист про виплату належних їй коштів, однак до теперішнього часу відповідь не надійшла, кошти не виплачені. Позиція відповідача. 10.03.2020 від відповідача на адресу Широківського районного суду Дніпропетровської області надійшов відзив. Зазначається, що 16.08.2019 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» між продавцем [PERSON] та покупцем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕФЕЙ-ЕКО», про що внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Під час передачі первинних бухгалтерських документів за весь період діяльності товариства [PERSON] повідомив, що усі документи по фінансово-господарській діяльності товариства до дати 16.01.2018 залишились у попереднього директора, яка працювала до 16.01.2018 [PERSON] , з якою у нього виникли неприязні відносини і остання повертати вказані документи відмовляється. Покупцю було передано лише печатку товариства та установчі документи, які не містили жодних наказів, а саме: наказу 3-К від 16.01.2018 та наказу 4-К від 07.06.2018 про призначення та звільнення з посади заступника директора ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» [PERSON] . Покупцю було надано доступ до 1-С бухгалтерії ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО», де вдалось в електронному вигляді знайти видатковий касовий ордер від 19.01.2018, який свідчить про виплату зарплати за січень 2018 року [PERSON] тобто, з позивачем проведено повний розрахунок, інших нарахувань, чи поданих до податкового органу звітів я-ДФ на ім`я [PERSON] як працівника ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» немає. Продавець [PERSON] повідомив, що жодної заборгованості перед колишнім директором ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» [PERSON] товариство не має, так як в період з 18.07.2017 по 16.01.2018 остання являлась директором товариства, вела бухгалтерську документацію, була відповідальною за нарахування і виплату заробітної плати, мала доступ до рахунків, тому як директор товариства нараховувала та виплачувала заробітну плату, в тому числі і собі, як директору товариства. [PERSON] також повідомив, що з 16.01.2018 не мав ніяких трудових відносин з позивачем та після звільнення 16.01.2018 позивача не підписував ніякі накази, вважає їх підробленими. Крім того, відтиск круглої печатки, яку передано покупцю відрізняється від відтиску круглої печатки, який міститься на наказах 3-К від 16.01.2018, 4-К від 07.06.2018 про призначення та звільнення з посади заступника директора ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» [PERSON] . ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 04.07.2019 позивач звернулась із позовом до Широківського районного суду Дніпропетровської області. 07.08.2019 ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху. 23.08.2019 до суду надійшла уточнена позовна заява. 27.08.2019 ухвалою судді було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. 16.12.2019 у судовому засіданні долучено заяву позивача про збільшення позовних вимог. 10.03.2020 надійшов відзив на позовну заяву. 29.05.2020 надійшла відповідь на відзив. 16.06.2020 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. 28.09.2020 у судовому засіданні постановлено задовольнити клопотання позивача про виклик та допит свідків. 26.11.2020 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. 26.11.2020 у судовому засідання були допитані усі заявлені свідки. 26.11.2020 постановлено ухвалу про призначення у справі комплексної судової експертизи (почеркознавча та технічна). 05.01.2021 позивач подала апеляційну скаргу на ухвалу суду про призначення експертизи. 05.01.2021 судом було надіслано листа до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з проханням повернути матеріали цивільної справи з огляду на те, що було подано апеляційну скаргу на ухвалу про призначення експертизи. 20.01.2021 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз направив матеріали цивільної справи до суду. 18.05.2021 Дніпровський апеляційний суд постановив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 11.06.2021 матеріали цивільної справи надійшли до інституту, але станом на 17.11.2021 оплата вартості експертизи не надійшла. 18.11.2021 інститут повернув матеріали справи та ухвалу без виконання. 04.03.2024 ухвалою суду провадження у справі було поновлено. 31.07.2024 в.о. голови Широківського районного суду Дніпропетровської області Ольга Шевченко, згідно з Розпорядженням № 1464, на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 31 ЦПК України, зобов`язала передати матеріали вказаної справи до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 19.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 17.10.2024 підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 16.12.2024 ухвалою суду було витребувано у відповідача штатний розпис за 2017-2018. 05.02.2025 ухвалою суду було застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу до відповідача за невиконання ухвали. Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що згідно з копії трудової книжки [PERSON] , 19.07.2017 було зроблено запис про призначення [PERSON] на посаду директора ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» на підставі Наказу №3-К від 17.07.2017. 16.01.2018 зроблено запис про звільнення з посади директора за власним бажанням на підставі Наказу №1-К від 16.01.2018 (а.с.14). Вказані записи зроблені за підписом Директора Мельник Л.О. з відтиском круглої печатки ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» (а.с.14). 17.01.2018 було зроблено запис про прийняття [PERSON] на посаду заступника директора ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» на підставі Наказу № 3-К від 17.01.2018 (а.с.15). 07.06.2018 зроблено запис про звільнення з посади заступника директора за власним бажанням на підставі Наказу №4-К від 07.06.2018 (а.с.15). Вказані записи зроблені за підписом Директора Мєлікова Е.Г. огли з відтиском круглої печатки ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» (а.с.15). Відповідач, не погоджуючись з тим, що останні два записи зроблені [PERSON] , вважаючи їх підробленими, заявив клопотання про призначення комплексної судової експертизи (почеркознавчої та технічної) (а.с. 80). Однак, ухвала суду про призначення експертизи повернулась до суду без виконання у зв`язку із відсутністю оплати від відповідача вартості експертизи (Т. 2, а.с. 27). З урахуванням того, що з вини відповідача не було проведено експертизу, відповідачем повторно не заявлялось клопотання про проведення експертизи та не було надано більше ніяких належних доказів на підтвердження зворотного, а саме того, що позивач не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО», суд не бере до уваги твердження відповідача про підроблені записи в трудовій книжці та Наказах № 3-К від 16.01.2018 та № 4-К від 07.06.2018. Крім того, до предмету доказування у цій справі входить, зокрема, встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО», що не обов`язково має доводитись записом в трудовій книжці чи відповідним наказом. Суд бере до уваги, що відповідачем не оспорюється факт перебування позивача на посаді директора товариства у період з 19.07.2017 по 16.01.2018, про що зазначається у відзиві (а.с. 68). Відповідач вказує, що видатковий касовий ордер від 19.01.2018 року підтверджує повний розрахунок з позивачкою після її звільнення (а.с. 70). Відповідно до цього документу, [PERSON] була видана сума у розмірі 2352,18 грн, підстава: виплата зарплати за січень 2018р, керівник Мєліков Е.Г., головний бухгалтер [PERSON] , поле одержав та підпис одержувача пусте, видав Мєліков Е.Г. Суд зазначає, що вказаний документ не доказує відсутність трудових відносин з позивачем після дати розрахунку, як і не доказує, що з позивачем було проведено повний розрахунок, включаючи належні їй виплати у якості компенсації за щорічну відпустку. Відповідно до наданої позивачем довідки за Формою ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за звітний рік 2017 позивач з липня по грудень отримувала заробітну плату від ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО». За липень 2017 1700 грн, за серпень грудень по 3570 грн. З огляду на це, суд вважає доведеним той факт, що позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» з 19.07.2017 по 16.01.2018. Суд також вважає доведеним факт виплати заробітної плати позивачу у розмірах, зазначених у довідці за Формою ОК-5 за період з 19.07.2017 по 16.01.2018. З огляду на це, суд вважає недоведеним факт невиплати позивачу заробітної плати за вказаний період. Щодо факту перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» з 17.01.2018 по 07.06.2018. На підтвердження цієї обставини позивач надає копію трудової книжки з відповідними записами, копії Наказів №3-К від 16.01.2018 та № 4-К від 07.06.2018. також позивач надає оригінал Наказу № 4-К від 07.06.2018, зазначаючи, що останній з помилкою у даті звільнення залишився у неї. Також позивач надає витяги з новинних сайтів, датовані квітнем 2018 року, в яких зазначається, що [PERSON] є юристом ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО» (а.с. 110-118). Ця обставина не визнається відповідачем з посиланнями на підроблені підписи та відтиски круглої печатки товариства. Однак, як вже зазначалось, саме з вини відповідача не була проведена експертиза (почеркознавча та технічна), а тому суд вважає цю обставину недоведеною та не бере її до уваги. Відповідно до наданої позивачем довідки за Формою ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за звітний рік 2018 відсутня інформація щодо отримання заробітної плати від ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО». Суд не розцінює цей факт, як відсутність трудових відносин, однак це може вказувати на ненадання страхувальником відповідної інформації про застрахованих осіб до Пенсійного Фонду України. З огляду на це, суд вважає, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «ЗАМОЖНЕ-АГРО». Щодо проведеного позивачем розрахунку. Базою нарахування позивач зазначає розмір заробітної плати згідно зі штатним розписом, однак доказів щодо такого розміру не надає. Водночас судом було витребувано відповідний штатний розпис за 2017-2018 від відповідача. Ухвала суду виконана не була, про причини невиконання відповідач не повідомив. Тому, судом було застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу та постановлено повторно витребувати відповідні документи. Ухвала повторно не була виконана відповідачем. З огляду на це, на підставі ч. 4 ст. 81 ЦПК України, суд вважає за можливе вважати доведеним обставину щодо розміру заробітної плати позивача з 17.01.2018 по 07.06.2018, а саме 3723 грн. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Позивач надала заяву про розгляд справи без участі позивача. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Судові повістки та копія ухвали про прийняття справи до провадження від 14.08.2024 направлялись судом в електронний кабінет відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з ч. 1ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1 статті 116 КЗпП України, закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1ст. 115 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесені зміни, зокрема, у частину першу статті 117 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців». Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХнабирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), опубліковано 18 липня 2022 року в газеті «Голос України» № 147. Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень. Тобто, починаючи з 19 липня 2022 року у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а починаючи з 19 липня 2022 року період, за який з роботодавця може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, обмежений строком у шість місяців. У Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) щодо відповідності Конституції України(конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня2016 року № 955-VIII зі змінами, від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. У справі № 6-уп/98 Конституційний Суд України зазначає, що з прийняттям нормативно-правового акту в новій редакції втрачають чинність норми акту в попередній редакції. Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ). Стаття 1 Закону № 2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у статті 3 Закону № 2050 та в пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі невірно обрахованого розміру складових грошового забезпечення). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - військовою частиною) добровільно чи на виконання судового рішення. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5\~ст. 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає доведеним факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАМОЖНЕ-АГРО» у періоди з 19.07.2017 по 16.01.2018 та з 17.01.2018 по 07.06.2018. Разом з цим, суд вважає недоведеним факт невиплати позивачу заробітної плати за період з 19.07.2017 по 16.01.2018, адже це спростовується наданою позивачем довідкою за Формою ОК-5. З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованою вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 18.07.2017 по 16.01.2018 у розмірі 16763,43 грн. Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем перед позивачем була погашена існуюча заборгованість по заробітній платі за період з 17.01.2018 по 07.06.2018, а також виплачені належні суми за невикористану відпустку за період роботи з 18.07.2017 по 16.01.2018 та з 17.01.2018 по 07.06.2018, а тому усі наведені відповідачем заперечення з цього приводу суд вважає безпідставними та недоведеними, до уваги їх не бере та відхиляє. Щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, суд зазначає. На теперішній час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХє чинним та обов`язковим до виконання. Враховуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 червня 2018 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по18 липня 2022року включно, тобто до дня набрання чинності Законом № 2352-ІХ. Отже, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період з 08 червня 2018 року по 18 липня 2022 року включно. Кількість робочих днів за цей період складає 1031 день. Згідно з розрахунком позивача, середній заробіток за період з 17.01.2018 по 07.06.2018 складає 144,5 грн. Відповідно сума середнього заробітку за час затримки розрахунку по 18.07.2022 складає 148\~979,50 грн (1031 день х 144,50 = 148\~979,50). Враховуючи, що суд відмовляє у позові в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 19.07.2017 по 16.01.2018, то і в стягненні компенсації втрати частини доходу за цей період у розмірі 2721,94 грн також слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Позивач оцінює розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахує обставини, які мають суттєве значення, зокрема тривалість перебування у трудових відносинах з відповідачем, тривалість втрати доходу, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримується засад розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. З урахуванням вищезазначеного та враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 5000 грн. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму у розмірі 3161,40 грн, що підтверджується трьома окремими квитанціями. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 173 217,84 гривень, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1675,50 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 324\~354,36 грн., а задоволено 173 217,84 грн., тобто на 53 % (173 217,84 грн. х 100 % /324\~354,36 = 53 % ). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1675,50 грн. судового збору (3161,40 х 53 %/100%). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial