Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] [INFO] разом з батьком. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що він має стабільний заробіток та всі умови для проживання дитини. Поблизу його місця проживання знаходиться ліцей і до цього ліцею він подав документи про зарахування дитини. Крім того його графік роботи дозволяє відвозити дитину до ліцею та забирати з нього. У зв?язку з цим проживання дитини з ним створить для неї зручні умови. В судове засідання позивач не з?явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 28). Відповідач також не з?явилась в судове засідання. Подала заяву в якій не заперечила, щоб дитина проживала разом з батьком (а.с. 27). Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.09.2017 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Малинського районного суду Житомирської області № 283/1401/23 від 22.06.2023 року (а.с. 7-8). Цим же рішенням з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі частки заробітку (доходу) позивача на утримання дочки [PERSON] [INFO] (а.с. 6). Згідно довідки Малинського відділу державної виконавчої служби у позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 9). Згідно довідок та характеристики позивач працює в Управління поліції охорони в Житомирській області, позитивно характеризується та подав до Малинського ліцею № 2 документи про зарахування дочки [PERSON] [INFO] до 1 класу вищевказаного ліцею (а.с. 10, 12, 13). З витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що позивач та його дочка зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Відповідно до акту обстеження умов проживання позивача, батько має дружні відносини з донькою та створив належні умови для її проживання (а.с. 43). З довідки Малинського ліцею № 2 та з акту обстеження умов проживання відповідача вбачається, що відповідач працює на посаді техпрацівниці ліцею і також створила належні умови для проживання дочки (а.с. 11, 42). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Міжнародне та національне законодавство не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконала відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд має виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. З досліджених судом доказів вбачається, що як позивач так і відповідач створили належні умови для проживання та виховання дочки. Батько має дружні відносини з дочкою. Крім того мати погоджується з тим, щоб дочка проживала разом з батьком. Доказів про існування виняткових обставин, внаслідок яких дитина не може проживати з позивачем, суду не надано. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Малинської міської ради (а.с. 40-41), враховуючи вік та стать дитини, доцільно визначити місце проживання дитини разом з матір?ю. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки в ньому також не зазначено про існування виняткових обставин, внаслідок яких дитина не може проживати з позивачем. Крім того даний висновок суперечить позиції сторін у справі, оскільки відповідач не заперечує, щоб дитина проживала з позивачем. За таких обставин суд позов задовольняє та визначає місце проживання малолітньої дочки [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] . Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України і стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved