Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Горбатюк В.В., який діє в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] , з позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позов мотивований тим, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі та з 24.04.2006 відбуває покарання в Державній установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)». 21.04.2023 начальником ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» Дудоладовим А.А. винесена постанова про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] у вигляді оголошення суворої догани. Дисциплінарне стягнення накладено за виявлення та вилучення в камерному приміщенні, де утримується засуджений [PERSON] , блютуз навушники (Bose QuietComfort Earbuds Triple Black). Проте постанова від 21.04.2023 про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] йому не була вручена та з матеріали перевірки щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення позивач не був ознайомлений. Представник позивача зазначає, що відповідно до вимог діючого законодавства вилучені у позивача блютуз-навушники не було звернено в дохід держави в судовому порядку та вони не були повернуті позивачу. У зв`язку з відсутністю в діях позивача складу дисциплінарного проступку останній звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправним та скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2024 у справі №120/12757/23 адміністративний позов [PERSON] до ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", оформлене витягом з протоколу № 172 від 21.04.2023 року, про застосування до засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] дисциплінарного покарання у вигляді оголошення суворої догани. Судом встановлено, що 04.04.2023 року проведено неплановий обшук камерного приміщення № 227, де утримуються засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки. Так, у камерному приміщенні де утримується позивач було виявлено та вилучено, зокрема, Bluetooth навушники. За результатами проведеного обшуку 21.04.2023 до позивача застосовано дисциплінарне покарання у вигляду оголошення суворої "догани". За результатами розгляду справи адміністративний суд дійшов висновку, що установою не вживалися усі належні дії та заходи з метою забезпечення прав засудженого про процедуру дисциплінарного провадження, дату та час проведення засідання дисциплінарної комісії, прийняті комісією за наслідками засідання рішення та протокол ознайомлення з усіма матеріалами, що слугували підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани суду не надано. У зв`язку з безпідставним накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та вилученням блютуз навушників (Bose QuietComfort Earbuds Triple Black) вартістю 12 499 грн. йому заподіяно матеріальну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Також представник позивача зазначає, що у зв`язку з безпідставним накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та вилученням блютуз навушників, враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких він зазнав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, розмір заподіяної позивачу моральної шкоди становить 200 000, 00 грн. Вищевикладене й стало підставою звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з Державного бюджету України моральної шкоди в розмірі 200 000, 00 гривень та матеріальної шкоди в розмірі 12 499, 00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 04.12.2024 на адресу суду від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, належних та допустимих доказів порушення Державною казначейською службою України прав та законних інтересів [PERSON] , в зв`язку з чим заявлено даний позов про відшкодування шкоди, позовна заява не містить. Тому позовна вимога викладена у такій редакції: «Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200 000, 00 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 12 499, 00 грн.» є безпідставною та такою, що суперечить ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 176 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України. Крім того представник відповідача зазначає, що будь-яких доказів зазначення моральних страждань та пов`язаних із цим негативних наслідків позивач не надає. Також позивач жодним чином не обґрунтував наявність матеріальної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За наведених обставин представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Інших заяв по суті справи матеріали справи не містять. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 21.04.2023 заступником начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» майором внутрішньої служби С. Тарасюком була винесена постанова про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] у вигляді оголошення суворої догани (а.с. 20). Не погоджуючись з наведеним рішенням уповноваженої особи установи виконання покарань, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправним та скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2024 у справі №120/12757/23 адміністративний позов [PERSON] до ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", оформлене витягом з протоколу № 172 від 21.04.2023 року, про застосування до засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] дисциплінарного покарання у вигляді оголошення суворої догани. Рішення суду набрало законної сили 03.09.2024 (а.с. 13-16). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ході розгляду справи №120/12757/23 адміністративним судом встановлено, що 04.04.2023 року було проведено неплановий обшук камерного приміщення № 227, де утримуються засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки. Так, у камерному приміщенні де утримується позивач було виявлено та вилучено Bluetooth навушники та соморобну заточену металеву пластину з дерев`яним тримачем. За результатами проведеного обшуку 21.04.2023 до позивача застосовано дисциплінарне покарання у вигляду оголошення суворої догани. Позивач вважає, що протиправним рішенням державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що оформлене витягом з протоколу № 172 від 21.04.2023 року, про застосування до нього дисциплінарного покарання у вигляді оголошення суворої догани, яке судовим рішенням від 01.08.2024 визнано протиправним та скасовано, йому завдана моральна та матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню йому за рахунок держави Україна. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.\~83\~ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст.\~43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши доводи, викладені представником позивача у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи нижченаведене. Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 11\~ЦК України встановлює, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд відзначає наступне. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2024 по справі № 120/12757/23, яке набрало законної сили 03.09.2024, встановлено, що відповідачем (установою виконання покарань) не вживалися усі належні дії та заходи з метою забезпечення прав засудженого про належну процедуру дисциплінарного провадження, дату та час проведення засідання дисциплінарної комісії. Суд встановив відсутність підстав вважати матеріали дисциплінарного провадження, такими, що відображають дійсні обставини справи, оскільки з цими матеріалами не було ознайомлено а ні позивача, а ні його представника, не надані такі матеріали і на неодноразові вимоги суду. Вказані обставини і стали підставою для визнання протиправним і скасування рішення відповідача (Установи) про накладення дисциплінарного стягнення. Таким чином, адміністративний суд дійшов до висновку про протиправність прийнятого рішення державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", оформлене витягом з протоколу № 172 від 21.04.2023 року.» Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимога ефективності судового захисту узгоджується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (п. 64, заява №40450/04 від 15.10.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується. (п. 57). У постанові від 15.08.2019 у справі № 823/782/16 Верховний Суд зробив висновок, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, під час вирішення питання щодо доцільності застосування заходів стягнення відносно засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] були порушені законні права останнього, а саме: установою не вживалися усі належні дії та заходи з метою забезпечення прав засудженого на належну процедуру дисциплінарного провадження, повідомлення позивача про дату та час проведення засідання дисциплінарної комісії, прийняті комісією за наслідками засідання рішення, протокол та інші матеріали, що слугували підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, позивачу та його представнику не надані, з такими матеріалами позивач не ознайомився, що й стало підставою для ухвалення відповідного рішення адміністративним судом. З урахуванням викладеного та у зв`язку із порушенням відповідачем (Установою) адміністративної процедури накладення на позивача дисциплінарного стягнення, враховуючи також характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає, що обґрунтованим розміром моральної шкоди, є її грошовий еквівалент в сумі 300 грн. Вказаний розмір, на переконання суду, є співмірною допущеному порушенню і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду, а тому позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 12 499, 00 грн., у зв`язку з, на думку сторони позивача, безпідставним вилученням Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)» блютуз навушників, вартістю 12 499, 00 грн., суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Неправомірні дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17. Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. На підтвердження факту завдання позивачеві матеріальної шкоди останній надає суду, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2024, скріншот з сайту інтернет-магазину техніки та квитанцію з прибуткового касового ордера №85 ДУ «ВУВП (№1)». При цьому сторона позивача не заперечує факту користування позивачем в умовах установи виконання покарань блютуз навушниками (Bose QuietComfort Earbuds Triple Black). Відповідно до\~ч.7\~ст.\~102\~КВК України,\~перелік і\~кількість предметів\~і речей,\~які засуджені\~можуть мати\~при собі,\~визначається нормативно-правовими\~актами Міністерства\~юстиції України. Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України. Згідно Додатку 3 «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затвердженого наказом Міністерства юстиції\~України 28.08.2018\~ №\~2823/5, засудженим в колоніях забороняється зберігати та використовувати будь-яку теле-, радіо-, аудіо- та відеоапаратура, аудіо-, відеокасети, CD- та DVD-диски (за винятком: гучномовець - один на жилу секцію (камеру), телевізор (без можливості виходу в мережу Інтернет) та цифровий ефірний тюнер T2 - один на відділення соціально-психологічної служби або на жилу секцію (камеру), DVD-програвач - один на відділення соціально-психологічної служби або на жилу секцію (камеру)). Радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади (засудженим, які тримаються у виправних центрах, дозволяється зберігати та користуватися мобільними телефонами у порядку, встановленому пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань). Таким чином суд не може визнати дії відповідача (Установи) з вилучення з користування позивача блютуз навушників (Bose QuietComfort Earbuds Triple Black) протиправними, оскільки користування таким родом радіо - електронних приладів (пристроїв) в умовах Установи забороно законом. З огляду на викладене дії посадових осіб в цій частині не були протиправними, а тому склад цивільно правового правопорушення в діях посадових осіб Установи в частині вилучення даного пристрою у позивача відсутній, що унеможливлює відшкодування позивачу будь якої матеріальної шкоди. Окрім того суд констатує, що позивачем не підтверджено жодними доказами права власності на ці навушники, їх вартість та правомірність набуття в умовах Установи. З огляду на викладене в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». З огляду на викладене, та положення ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial