Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року у справі № 752/17944/14-ц з Відповідача було стягнуто на користь Позивача аліменти на утримання нашої неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Станом на 01.11.2023 року заборгованість відповідача становить 190086,63 грн. Окрім цього, з вищезазначеного розрахунку вбачається, що Відповідачем, за весь період, починаючи з 21 жовтня 2014 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , не було проведено жодного перерахування коштів по аліментам на користь Позивача на утримання Доньки. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] пеню за несвоєчасну несплату аліментів на користь [PERSON] , на утримання повнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 190080,67 грн.; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких клопотань та заяв не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однією з засад судочинства, регламентованої п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року у справі № 752/17947/14-ц шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано. Від шлюбу вони мають спільну доньку - [PERSON] [INFO] , яка проживає з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві 16.09.2005, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1188. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року у справі № 752/17944/14-ц з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання нашої неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зазначене рішення набрало законної сили 26.02.2015. Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на 01.11.2023 року заборгованість відповідача становить 190086,63 грн, що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментам № 65965/30.19-29 від 05.08.2024 державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Ковбасюк О. Окрім цього, з вищезазначеного розрахунку вбачається, що відповідачем, за весь період, починаючи з 21 жовтня 2014 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , не було проведено жодного перерахування коштів по аліментам на користь позивача на утримання доньки. Наявний в матеріалах справи розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства щодо розрахунку пені, і не спростований відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), "В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини" (далі за текстом - Конвенція). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, "Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів". Відповідно до ст. 18 Конвенції, "Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини". Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також в нормах ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавством встановлено розмір пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць помножити на кількість днів заборгованості та помножити на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Перевіряючи поданий стороною позивача розрахунок пені за прострочення слати аліментів за період часу з 21.10.2014 по 30.10.2023, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду наведені в постанові від 25 квітня 2018 по справі № 572/1762/15-ц, судом встановлено, що оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені у розмірі 190080,67 грн. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Вказаний розмір неустойки (пені), обчислений Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), відповідачем належними та допустимими доказами спростований не був. Наявності між сторонами по справі спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів (ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження») судом також встановлено не було. Отже, розмір неустойки (пені) необхідно стягнути у розмірі 190080,67 грн, що не перевищує 100% від суми заборгованості по несплаченим аліментам. При цьому стягнення з відповідача неустойки (пені) саме в такому розмірі не порушує його прав, як платника аліментів, оскільки визначений судом розмір пені не перевищує максимального її розміру, передбаченого законом. Враховуючи ненадання відповідачем [PERSON] під час судового розгляду справи жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження перебування його у такому матеріальному та сімейному стані, які б об`єктивно свідчили про необхідність зменшення розміру неустойки (пені), визначеної згідно ч.1 ст.196 СК України, суд не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин сторін положень ч.2 ст.196 СК України. На підставі викладеного, з урахуванням обставин, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для ухвалення рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасну несплату аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання повнолітньої дитини [PERSON] [INFO] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 190080,67 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial