Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради звернулася до суду із позовом в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що мати малолітньої дитини, відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 21 травня 2014 року Васильківським РВ УДМС України в Київській області, залишила свою новонароджену дочку у педіатричному відділені комунального некомерційного підприємства Васильківської міської ради «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування». Зазначене підтверджується актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, складеного 20 квітня 2023 року за участю представників органу внутрішніх справ та служби у справах дітей та сім`ї в педіатричному відділені комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування». Факт народження [PERSON] дитини підтверджується електронним медичним висновком № ТХК3-Х9ЕС-Т6М7-9Р84, який виданий Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Київський обласний перинатальний центр» 20 березня 2023 року. Оскільки відповідачка не провела державну реєстрацію народження дитини на підставі електронного медичного висновку про народження, яке дійсне один місяць, на запит служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради № 180/21/01-12 від 15.05.2023 Київський обласний перинатальний центр надав 23 травня 2023 року текстовий варіант медичного свідоцтва про народження № 52. Служба у справах дітей та сім`ї міської ради листом № 188/21/01-12 від 23.05.2023 року звернулась до Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) з проханням надати інформацію про перебування чи не перебування в зареєстрованому шлюбі громадянки [PERSON] , [INFO] , уродженки села Барахти Васильківського району Київської області. Листом від 26.05.2023 року №30.23-31а Васильківський відділ реєстрації актів цивільного стану повідомив, що громадянка [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] . Враховуючи зазначені вище обставини виконавчим комітетом Васильківської міської ради прийнято рішення № 200 від 09 червня 2023 року, яким доручає Васильківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) провести реєстрацію народження дитини жіночої статі, яку мати дитини [PERSON] покинула в педіатричному відділені комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради відповідно до частини 1 статті 133 Сімейного Кодексу України. На підставі рішення виконавчого комітету міської ради Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) провів реєстрацію народження дитини, яку мати залишила в закладі охорони здоров`я. Актовий запис про народження [PERSON] № 195 складений відділом 15.06.2023 року. Про зазначене відділ повідомив службу у справах дітей та сім`ї листом № 22.23-33/195 від 15.06.2023 р. Листом 273 від 04.07.2023 року служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради звернулась до департаменту охорони здоров`я Київської ОДА з проханням видати путівку в Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» малолітній дитині [PERSON] . Департамент охорони здоров`я Київської ОДА 05.07.2023 року видав направлення № 31 для влаштування [PERSON] до дитячого будинку. 07 липня 2023 року дитина була передана до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», що підтверджується актом про факт передачі дитини, складеного представниками служби у справах дітей Васильківської міської ради та адміністрацією дитячого будинку та копією наказу КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» № 82 від 07.07.2023р. З того часу дитина перебуває у дитячому будинку. Рішенням виконавчого комітету міської ради № 235 від 10.07.2023 року малолітній дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Листом від 07.07.2023 року комунальне некомерційне підприємство «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» повідомило службу, що батьки не відвідували дитину за час її перебування у лікарні. Те, що Відповідачі повністю самоусунулись від виховання і утримання дитини підтверджується листом КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» № 541 від 13.11.2023 року, в якому зазначено, що за період перебування дитини в закладі мати жодного разу не відвідала свою дитину, не телефонувала, не цікавилася її самопочуттям, станом здоров`я та розвитку, не приймала участі у її вихованні та утриманні. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 47-48). Представник позивача в судове засідання не з`явився, направили заяву про проведення судового засідання за відсутності представника служби, позов задовольнити (а.с.59). [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток поштою за зареєстрованим місцем проживання, але повертаються конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29, 30, 41, 42, 54), не скористалися своїм правом пдати відзив на позовну заяву. Порядок вручення судових повісток визначено ст.ст.128, 130 ЦПК України, а також п.п.99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року. Таким чином, повідомлення відповідача про час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання здійснювалося відповідно до вимог закону. Крім того, Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані батько [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.06.2023 року (а.с. 5). Актом від 20.04.2023 року за участю представників органу внутрішніх справ та служби у справах дітей та сім`ї вбачається, що [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 21 травня 2014 року Васильківським РВ УДМС України в Київській області, залишила свою новонароджену дочку у педіатричному відділені комунального некомерційного підприємства Васильківської міської ради «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» (а.с.7). Листом 273 від 04.07.2023 року служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради звернулась до департаменту охорони здоров`я Київської ОДА з проханням видати путівку в Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» малолітній дитині [PERSON] (а.с.12). Департамент охорони здоров`я Київської ОДА 05.07.2023 року видав направлення № 31 для влаштування [PERSON] до дитячого будинку (а.с.12 на звороті). 07 липня 2023 року дитина була передана до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», що підтверджується актом про факт передачі дитини, складеного представниками служби у справах дітей Васильківської міської ради та адміністрацією дитячого будинку та копією наказу КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» № 82 від 07.07.2023р. (а.с.13-14). Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради № 235 від 10.07.2023 року малолітній дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.16). Листом КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» № 541 від 13.11.2023 року, в якому зазначено, що за період перебування дитини в закладі мати жодного разу не відвідала свою дитину, не телефонувала, не цікавилася її самопочуттям, станом здоров`я та розвитку, не приймала участі у її вихованні та утриманні (а.с.17 зворот). Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради № 544 від 07.10.2024 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення громадян [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції, про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»). Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Також, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків». ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. Так, згідно висновку служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради № 544 від 07.10.2024 року, виконавчий комітет Васильківської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . З вказаного висновку вбачається, що батьки повністю самоусунулись від виховання і утримання дитини, оскільки за час перебування дитини в закладі КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» мати та батько жодного разу не відвідала свою дитину, не телефонували, не цікавилися її самопочуттям, станом здоров`я та розвитку, участі у її вихованні та утриманні не приймають. Суд погоджується з даним висновком та зазначає, що після передання 07.07.2023 року дитини до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» жодних дій, спрямованих на виконання батьківських обов`язків, відповідачами вчинено не було. Суд зауважує і на те, що з моменту вилучення дитини та до моменту розгляду справи по суті минуло більше року. Суд також звертає увагу на те, що відповідачі відзив на позову заяву та будь-яких доказів на заперечення вимог позивача не надали, з будь-якими клопотаннями за весь період часу не звертались, що свідчить про їх байдуже ставлення як до результатів розгляду справи, так і до долі дитини. Відтак, відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу того, що вони виконують свої батьківські обов`язки або не можуть їх виконувати з поважних причин. Таки чином, аналізуючи встановлені вище обставини в сукупності з наведеними правовими нормами, суд приходить до висновку про те, що відповідачами свідомо обрано такі життєві умови, за якими їх участь у вихованні дитини є взагалі відсутньою, що в свою чергу свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому суд звертає увагу на те, що відсутні будь-які докази того, що з боку позивача відповідачам створювались будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною. Відтак, суд вважає встановленим той факт, що відповідачі з квітня 2023 року не брали та не беруть участі у вихованні дитини, не піклуються про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечують матеріально, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Вищевказані встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, як найкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачі фактично не виконують своїх батьківських обов`язків більше року, суд приходить до висновку про застосування до відповідачів крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ухиляються, нехтують батьківськими правами, не піклуються про дитину, не вживають заходів для вирішення питання виконання батьківських обов`язків по її вихованню. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved