Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ООП Зарічненської селищної ради та просить позбавити [PERSON] батьківських прав над дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що 10.07.2015 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано ВДРАЦС РС Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області, який розірвано рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 20.09.2021 р. Після розірвання шлюбу вони із відповідачем проживають окремо. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей, які проживають з ним та знаходяться на його утриманні, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Факт проживання дітей із позивачем підтверджується довідкою про склад сім`ї від 30.07.2024 р. №283, виданою Зарічненською селищною радою. Його колишня дружина із неблагополучної сім`ї, зловживала спритними напоями, могла залишити дітей без нагляду на довгий час. У зв`язку з цим, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02.05.2023 р. у справі №570/512/23 було визначено місце проживання дітей з ним. Діти ходять до школи та потребують постійної уваги та піклування. Мати дітей ухиляється від їх виховання, останній раз бачила дітей на Новий 2024 рік. Він має проблеми з її боргами, оскільки за її кредит часто телефонує «Монобанк». Колишня дружина інколи пересилає по декілька тисяч гривень на дітей, фізичним та духовним розвитком дітей не займається. На даний час він один займається фізичним та духовним розвитком дітей, їх навчанням, забезпеченням необхідного харчування, доглядом та лікуванням дітей. Ухвалою суду від 15.10.2024 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.01.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просить їх задовільнити. Вказує, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Пояснює, що відповідач перебуває за кордоном. Вже як рік не телефонує до нього, а лише час-від-часу до дітей, останній раз телефонувала до дітей на їхні номери телефонів місяць назад, йому не відомо з якого телефону вона до них дзвонить і з якою метою. Вона більше року не приїжджає додому. На початку війни вона виїхала з дітьми в Польщу, потім повернулася в Україну, залишила дітей з ним, а сама поїхала знову за кордон. Також пояснює, що відповідач [PERSON] вигадала у позовній заяві про розірвання шлюбу про чинення [PERSON] по відношенню до неї психологічного, економічного та фізичного насильства, що негативно впливало на розвиток їхніх спільних дітей та її загальний емоційний стан. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не з`явилася жодного разу, причини неявки суду не повідомила, відзив до суду не подала. До суду повернулися поштові конверти, надіслані за зареєстрованим місцем проживання відповідача з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки особі. Зазначена позиція висвітлена в постанові ВС України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц, провадження № 61-6788св22, висновки якої підлягають врахуванню для судів інших інстанцій. Також про дату, час та місце розгляду справи відповідач була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. У судовому засіданні представник ООП Зарічненської селищної ради підтримала висновок ООП та пояснила, що фактично відповідач не була повідомлена про засідання ООП Зарічненської селищної ради. ООП Зарічненської селищної ради контактував з відповідачем через програму «вайбер» лише у 2023 р., під час розгляду справи у 2023 р. Рівненським районним судом про визначення місця проживання дітей з батьком. На даний час ООП не володіє інформацією про місце перебування відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвами про народження Серії [NUMBER] , видане повторно 04.06.2021 р. та серії [NUMBER] , видане повторно 04.06.2021 р., батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 20.09.2021 р. позов [PERSON] задоволено та розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 21.10.2021 р. Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02.05.2023 р. позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги ООП Зарічненської селищної ради Рівненської області про визначення місце проживання задоволено та визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Рішення набрало законної сили 02.06.2023 р. Як убачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №283 від 30.08.2024 р., виданою Зарічненською селищною радою Вараського району Рівненської області [PERSON] , [ADDRESS] , до складу сім`ї/зареєстрованих входять [PERSON] - заявник; [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - сестра, [PERSON] - мати. Згідно з висновком органу опіки та піклування Зарічненської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , затвердженим рішенням виконкому Зарічненської селищної ради Рівненської області від 20.11.2024 р. № 293, орган опіки та піклування, посилаючись на положення статей 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України). У відповідності до положень статей 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20)). Суд враховує те, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому суд, відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, не погоджується з висновком органу опіки та піклування № 293 від 20.11.2024 р. оскільки він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, оскільки не містить даних, які б підтверджували пояснення відповідача та об`єктивно характеризували [PERSON] як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також не містить відомостей, одержаних у результаті обстеження умов матері, та інших документів, які стосуються справи, зокрема, про матеріальний та сімейний стан відповідача, на підставі яких орган опіки та піклування дійшов саме такого висновку. Натомість у висновку вказано, що відповідно до інформації, наданої ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області від 14.11.2024 р. №168311-2024, [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності не притягувалася. За інформацією комунального некомерційного підприємства "Зарічненська багатопрофільна лікарня" Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області від 14.11.2024 р. №725/01-11/24, [PERSON] на диспансерному обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Зарічненська багатопрофільна лікарня" не перебувває. Відповідно до листа Зарічненського центру надання соціальних послуг від 13.11.2024 р. №519, сім`ї [PERSON] та [PERSON] не отримують соціальні послуги як сім`ї, які перебувають у складних життєвих обставинах. З листа, наданого 19.11.2024 р. Зарічненським відділом державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції відомо, що у відділі на примусовому виконанні виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] відсутній та до примусового виконання не пред`являвся. Указаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed