Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. АТ «Перший український\~міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 100891935201 від 14.10.2017, що становить 33578 грн 14 коп. Позовна заява обґрунтована тим, що 14.10.2017 [PERSON] звернувся до АТ «Перший український міжнародний банк» із заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до положень заяви, її підписання підтверджує, що позичальник беззастережно приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщену на офіційному сайті банку. 14.10.2017 між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100891935201, на підставі якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 22 880 грн. Однак відповідач порушив умови кредитного договору та не виконав свої зобов`язання, що спричинило утворення станом на 09.09.2024 заборгованості у розмірі 33 578 грн 14 коп., яка складається з: 10 274 грн 72 коп. заборгованість за основною сумою кредиту; 4 грн 75 коп. заборгованість за процентами; 23 298 грн 67 коп. заборгованість за комісією. На цій підставі позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення зазначеної заборгованості, а також понесених судових витрат у розмірі 2 422 грн 40 коп. сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві та подальших заявах зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що позивач скористався своїми процесуальними правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вказаною ухвалою справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Також суд запропонував відповідачу у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Відповідач не подав відзиву чи інших письмових пояснень. Повідомлення про зміну адреси суду також не надходило. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення йому ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання. Однак поштове відправлення не було вручене, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформулював правовий висновок, згідно з яким направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника та суду. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, листи, що повернулися з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», вважаються належно врученими, якщо вони направлені на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб і ФОП) або на адресу реєстрації місця проживання (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною для листування. Судом вжито всі необхідні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати право на судовий захист. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами, оскільки при підготовці до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзиву; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Отже, суд має всі підстави для розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення відповідно до вимог статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 14.10.2017 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 100891935201 (а.с. 6). На підставі укладеного договору [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 22880 грн, строком на 24 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 5,99% та процентної ставки\~0,01 % річних. 14.10.2017 [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 7). Згідно з платіжною інструкцією № TR.24242916.6521 від 14.10.2017, АТ «ПУМБ» надало [PERSON] кредитні кошти за договором № 100891935201 у розмірі 22 880 грн (а.с. 48). На підтвердження факту користування кредитними коштами надано виписку по картці за період з 14.10.2017 по 09.09.2024 (а.с. 52-56). Згідно розрахунку АТ «ПУМБ» зазначено, що заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 100891935201 від 14.10.2017 станом на 09.09.2024 становить 33578 грн 14 коп., яка складається з: 10274 грн 72 коп. заборгованості за сумою кредиту; 4 грн 75 коп. заборгованості за процентами; 23298 грн 67 коп. заборгованість за комісією. Станом на час розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до статті 204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628\~ЦК\~України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204\~ЦК\~України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Частиною першою статті 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього\~Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розрахунок заборгованості за сумою кредиту та процентами за договором від 14.10.2017, укладеним між АТ «ПУМБ» і [PERSON] , разом із випискою з особового рахунку, є належними та допустимими доказами надання банком кредитних коштів клієнту, отримання й використання цих коштів клієнтом, а також нарахування банком відсотків. Водночас розрахунок заборгованості за комісією за кредитним договором не може вважатися належним і допустимим доказом, що підтверджує нарахування банком комісії та відповідно заборгованості відповідача за комісією, з огляду на таке. Умовами кредитного договору, зокрема заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 100891935201 (пункт 6), передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 5,99%. Згідно з розділом «Графік платежів» цієї заяви, комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1 370,51 грн щомісяця, а загальний її розмір за договором становить 24 669,18 грн. Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом, зокрема, включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) зроблено висновок, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості встановлена пунктом 6 кредитного договору № 100891935201 від 14.10.2017 та паспортом споживчого кредитування. У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). З огляду на те, що банк не зазначив і не надав доказів наявності таких послуг та їх погодження зі споживачем під час укладення договору, положення пункту 4 кредитного договору про щомісячне внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними згідно з частинами першою та другою статті 11, частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору про обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Тому позовні вимоги в частині стягнення 23 298 грн 67 коп. комісії за обслуговування кредитної заборгованості є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в сумі 10 279 грн 47 коп., з яких: 10 274 грн 72 коп. заборгованість за сумою кредиту; 4 грн 75 коп. заборгованість за процентами. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2\~422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 22.10.2024 (а.с. 5). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 741 грн 49 коп. гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (30,61 %). Решту судового збору в сумі 1680 грн 91 коп. слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: partial