Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Акціонерне товариство «Правекс банк» про зобов`язання виконати обов`язок в натурі та повернути майно. В обґрунтування позовних вимог вказував, що йому на праві власності належали квартири [ADDRESS] . 20.07.2006 між ним та АКБ «Правекс банк», правонаступником якого стало ПАТ «КБ «Правекс банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк», було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, згідно із яким та з урахуванням Договору про внесення змін та доповнень до нього № 5-017/08Ф від 05.08.2008 банк відкрив позивачу кредитну лінію в іноземній валюті на споживчі цілі в межах ліміту кредитування в сумі 250 000,00 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та кінцевим терміном їх повернення до 20.07.2016 включно. 21.07.2006 на забезпечення виконання умов кредитного договору від 20.07.2006 між ним та АТ «Правекс банк» було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 575/006/06Ф, за яким з урахуванням договору про внесення змін та доповнень до нього, позивач передав банку в іпотеку належні йому на праві власності вищевказані квартири. 11.06.2012 приватним нотаріусом КМНО Сергєєвим О. О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 580, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 400 591 Євро, що еквівалентно 5 416 371,81 грн, звернено стягнення на передані в іпотеку об`єкти нерухомого майна. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в м. Києві від 23.04.2013 на виконання вищевказаного виконавчого напису звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] , які належали на праві приватної власності позивачу. На підставі актів державного виконавця 28.03.2013 про реалізацію предметів іпотеки 29.08.2013 приватним нотаріусом КМНО Клименко С. Ю. видані АТ «Правекс банк» свідоцтва про придбання на прилюдних торгах вищевказаного нерухомого майна. У подальшому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2017 вищезазначений виконавчий напис нотаріуса від 11.06.2012 визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення приватного нотаріуса КМНО Кірюхової Н. С. від 10.09.2018 було проведено державну реєстрацію припинення права власності АТ «Правекс банк» на спірні квартири, та реєстрацію права власності на них [PERSON] , яка набула право власності на майно на підставі договорів купівлі-продажу від 10.09.2018. Ураховуючи викладене, [PERSON] вважає, що оскільки виконавчий напис № 580 від 11.06.2012, який було визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту вчинення, тому [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі, на якій ці квартири вибули із права власності позивача, яка (підстава) 25.05.2017 відпала, тобто визнана такою, що не підлягала виконанню. Відтак, [PERSON] повинна повернути вищевказане майно позивачу. 05.07.2024 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі відкрито провадження, для розгляду в порядку загального позовного провадження. В судових засіданнях позивач та його представник, просили задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави та обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави та обставини, викладені у поясненнях на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 20.07.2006 між АКБ «Правекс - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті на споживчі цілі, а також з метою оплати страхових платежів по договорам страхування заставного майна, в межах ліміту кредитування на суму 182 000,00 доларів США. Згідно п. 1.2 договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, кредитні кошти надавалися на строк з 20.07.2006 до 20.07.2011 зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 16 % річних. З метою забезпечення виконання договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, 21.07.2006 між АКБ «Правекс - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 575-006/06Ф, відповідно до умов якого іпотекодавцем було передано в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . В пунктах 3.1.1, 3.1.2,3.1.3 договору іпотеки № 575-006/06Ф сторони узгодили, що у разі порушення іпотекодавцем умов основного зобов`язання та умов цього договору, у іпотекодержателя виникає право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку. Іпотекодержатель обирає спосіб звернення стягнення на свій розсуд, зокрема, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. 05.08.2008 між Акціонерним комерційним банком «Правекс - Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, в якому змінено номер кредитного договору з № 575-006/06Ф на № 5-017/08Ф, змінено розмір максимального ліміту кредитування до 250 000,00 євро. Кінцевий строк повернення кредитних коштів встановлено до 20.07.2016. З 05.08.2008 ставка відсотків за користування кредитними коштами визначена в розмірі 14,49 % річних. 14.08.2008 між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки № 575-006/06Ф, відповідно до умов якого визначено новий обсяг основного зобов`язання, а саме: повернення кредиту в розмірі 250 000,00 євро до 20.07.2016 та сплата відсотків за користування кредитним коштами, обрахованими за період з 20.07.2006 до 11.06.2007 - за ставкою 16 % річних, з 11.06.2007 до 05.08.2008 - за ставкою 17 % річних, з 05.08.2008 по 20.07.2016 - за ставкою 14,49 % річних. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, 10.04.2012 Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк» направило позичальнику вимогу № 13778/95 про погашення заборгованості. В ній зазначило, що позичальник допустив прострочення повернення кредиту на суму 73 350,00 євро за період з 01.04.2010 по 29.02.2012 та прострочення сплати відсотків на суму 95 323,00 євро за період з 01.07.2009 по 29.02.2012, а також йому нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 20 191,00 євро за період з 11.05.2010 по 03.04.2012 та за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 37 416,00 євро за період з 11.08.2009 по 03.04.2012. Всього сума заборгованості станом на 03.04.2012 становить 400 591,00 євро. Через невиконання [PERSON] вимог ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» щодо погашення заборгованості, 31.05.2012 банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва Олександра Олександровича з заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення, в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 575-006/06Ф (№ 5-017/08Ф) від 20.07.2006 зі змінами та доповненнями, на передане в іпотеку майно. До заяви було додано наступні документи: оригінал договору іпотеки № 575-006/06Ф від 21.07.2006 з усіма змінами і доповненнями; копія договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф від 20.07.2006 з усіма змінами і доповненнями; розрахунок заборгованості за кредитним договором № 575-006/06Ф від 20.07.2006. 11.06.2012 приватним нотаріусом КМНО Сергєєвим О.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 580, за яким, в рахунок погашення вимог ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 400 591,00 євро (еквівалентно за курсом НБУ станом на 03.04.2012 - 5 416 371,81 грн.), з них: тіло кредиту - 244 414,00 євро, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 20 191,00 євро, відсотки за користування кредитом - 98 570,00 євро, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 37 416,00 євро, звернено стягнення на іпотечне майно: квартиру [ADDRESS] , що на праві приватної власності належать боржнику [PERSON] 07.11.2011 ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» подано до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 580 від 11.06.2012. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 13.11.2012 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису № 580 від 11.06.2012 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованості в розмірі 5 416 371,81 грн. та витрат по оплаті послуг нотаріуса в розмірі 9 500,00 грн. шляхом звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру [ADDRESS] . Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 13.11.2012 накладено арешт на майно боржника [PERSON] - квартиру [ADDRESS] та 20.11.2012 складено акт опису та арешту майна - квартири [ADDRESS] . Згідно Протоколів № 1013103/2 та № 1013103/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 28.03.2013, лот № 2 - квартиру № 1 та лот № 3 - квартиру № 2 в будинку [ADDRESS] було реалізовано учаснику торгів № 2 - ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк». 28.03.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві складено Акти № 447/2-1 та № 447/2-2 про реалізацію предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] . Підставою складання акту є Протокол № 1013103/2 та № 1013103/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 28.03.2013. Згідно вказаного акту, переможцем торгів є ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк». Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 23.04.2013 виконавче провадження № [NUMBER] було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», залишок боргу за виконавчим документом складає 3 432497,81 грн. На підставі Актів державного виконавця № 447/2-1 та № 447/2-2 від 28.03.2013 про реалізацію предмета іпотеки 29.08.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. видано Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Правекс-Банк» свідоцтва про придбання на прилюдних торгах нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2017 в справі №757/13313/13-ц виконавчий напис нотаріуса №580 від 11.06.2012 визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.04. 2017 про відмову в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна залишено без змін. 10.09.2018 банк продав належні йому на праві квартири [ADDRESS] - [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. За змістом частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тобто, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Норми ст. ст. 1212, 1213 ЦК України передбачають обов`язок особи, яка набула майно без достатньої правової підстави, повернути таке майно потерпілому. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Позивач був власником квартири [ADDRESS] , стосовно яких вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 580, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 400 591 Євро, що еквівалентно 5 416 371,81 грн, звернено стягнення на передані в іпотеку об`єкти нерухомого майна та в подальшому реалізовано шляхом продажу на прилюдних торгах Акціонерному товариству «Правекс банк», який в подальшому відчужив їх [PERSON] . Тобто позивач був власником вказаного нерухомого майна, який вибув з його власності на користь Акціонерного товариства «Правекс банк», який і є набувачем належного позивачу майна у розумінні ст. 1212 ЦК України. При цьому, підставою для переходу права власності на нерухоме майно від позивача до Акціонерного товариства «Правекс банк» був не виконавчий напис нотаріуса, а прилюдні торги, на яких було продано нерухоме майно, належне позивачу. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Організатор електронних торгів пропонує майно для продажу шляхом розміщення інформаційного повідомлення про електронні торги, в якому визначається це майно (пункти 5-10 розділу ІІІ Порядку). Тим самим організатор визначає одну з умов майбутнього договору купівлі-продажу - майно, яке продається організатором. Отже, до початку торгів як продавцю, так і потенційним покупцям (учасникам торгів) відомі всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця. Учасники електронних торгів висувають свої цінові пропозиції (оферти) щодо укладення договору купівлі-продажу за запропонованими ними цінами шляхом їх подання через вебсайт електронних торгів. Прийняття пропозиції (акцепт) учасника, який запропонував найвищу ціну, здійснюється автоматично засобами системи реалізації майна (пункт 2 розділу V, пункт 1 розділу VIII Порядку). За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене. Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах. Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу X Порядку). У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги (пункт 8 розділу X Порядку). Такі висновки сформульовані у пунктах 42 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19). Набуття майна за результатами прилюдних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор прилюдних торгів. Покупцем відповідно є переможець прилюдних торгів. Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених прилюдних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор прилюдних торгів, та покупець - переможець прилюдних торгів. Акт про проведені прилюдні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Враховуючи вищенаведене, суд вказує, що правовою підставою для переходу права власності на нерухоме від позивача до Акціонерного товариства «Правекс банк» (який 10 вересня 2018 продав спірне нерухоме майно [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу) були саме прилюдні торги, тобто договір купівлі-продажу, а не виконавчий напис нотаріуса. Водночас, доказів визнання прилюдних торгів недійсними матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає, що правової підстави для переходу права власності на нерухоме майно від відповідача, який набув право власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, до позивача немає, оскільки доказів визнання договору купівлі-продажу недійсним, матеріали справи не містять, а тому підстави для застосування статті 1212 ЦК України відсутні. Щодо доводів представника відповідача про пропущення позивачкою строків позовної давності, суд зазначає, що виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачкою. Отже відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за відсутності передбачених законом підстав для його задоволення. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. За частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed