Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (надалі - Діти). Третьою особою\~по справі\~зазначено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що сторони по справі є батьками Дітей, однак з моменту фактичного припинення шлюбних відносин у 2018 році та після розірвання шлюбу відповідач ніяким чином не піклується про Дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя. За доводами позивача, [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з Дітьми та не бере участі в їх матеріальному утриманні, а тому його слід позбавити батьківських прав. На підставі ухвали суду від 26.11.2024 року по справі відкрито провадження та залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи виконавчий комітет Мукачівської міської ради. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх з довірителем відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Виклик відповідача до суду проводився шляхом оприлюднення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи, якої не відоме на офіційному веб-сайті судової влади України 27.02.2025. Також суд надіслав на останню відому адресу реєстрації місця проживання відповідача судову повістку про виклик до суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, а тому ухвалює заочне рішення по справі. Належним чином повідомлений уповноважений представник третьої особи (2) у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Попередньо від представника до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, прийняття рішення по справі залишає на розсуд суду. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. \~ \~ \~ \~1. Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з виконанням батьківських обов`язків по відношенню до Дітей. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин суд наводить наступні обставини справи. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , дата видачі 30.11.2010), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , дата видачі 16.05.2013), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , дата видачі 30.10.2018), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , дата видачі 30.10.2018) (а.с. 10-13). На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2019 року (справа №303/4027/19) з відповідача стягнуто аліменти на утримання Дітей (а.с. 14-17). Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2019 року (справа №303/7052/19) шлюб між сторонами розірвано (а.с. 18). Як вбачається з матеріалів справи позивач зверталася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів (справа 303/7807/23). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2023 року позивачу відмовлено у задоволенні її позову. Внаслідок апеляційного оскарження зазначеного рішення суду, постановою Закарпатського апеляційного суду рішення суду першої інстанції скасовано, а позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 2800,00 грн, щомісячно, на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19-24). Згідно з даними листа-відповіді Мукачівського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №11 Мукачівської міської ради Закарпатської області від 14.10.2024 №01-10/01, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зараховані до закладу 18.05.2022 року. Мати дітей спілкується з педагогами групи, яку відвідують діти, цікавиться їх життям у садку. Батько - [PERSON] контакту з дошкільним закладом не підтримує, з педагогами не спілкується. Дітей приводить у садок і забирає мати (а.с. 25). До позову також додано Інформацію на учня 8-Б класу [PERSON] , видану Мукачівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №13 Мукачівської міської ради Закарпатської області від 16.10.2024 №01-41/156, з якої вбачається, що [PERSON] навчається у школі з 1 класу. Приділяє здоров`ю, вихованню та навчанню дитини належну увагу та переймається шкільним життям сина тільки мати. Зі слів матері батько не спілкується з хлопчиком, не цікавиться життям, навчанням, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини (а.с. 26). Відповідно до Інформації на учня 6-Б класу [PERSON] , виданої Мукачівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №13 Мукачівської міської ради Закарпатської області від 16.10.2024 №01-41/157, вихованням дитини займається мама, вона цікавиться його навчанням, забезпечує шкільним приладдям, одягом і взуттям. Батько жодного разу у школу не приходив, не цікавився успіхами та поведінкою сина. Здоров`ю, вихованню та навчанню дитини приділяє належну увагу тільки мама, зі слів якої, батько не спілкується з хлопчиком, не цікавиться життям, навчанням, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини (а.с. 27). Згідно з даними листа КНП «Медичний центр сім`я» від 16.10.2024 №996/01-14, Діти мають укладені декларації з лікарем, який надає первинну медичну допомогу, щеплені за віком, доглянуті. Сімейного лікаря відвідують у супроводі матері, яка виконує рекомендації по догляду в повному обсязі (а.с. 28). Родинна позивача є багатодітною та має пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, що підтверджується відповідним посвідченням виданим Мукачівською міською радою (а.с. 29). Заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на червень місяць 2024 року склала 104570,72 грн (а.с. 30), а станом на жовтень місяць 2024 року 138170,72 грн (а.с.31). 2. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. \~ \~ \~ \~Статтею 8 Конвенції передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. \~ \~ \~ \~ Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб». Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 7\~грудня 2006\~року за результатами\~розгляду справи «Хант проти України»\~(Заява N 31111/04)\~ (п.п. 54-55) зазначив, що: «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». \~ \~ \~ \~В іншому\~своєму рішенні\~від 18\~грудня 2008\~року (справа\~«Савіни проти\~України»,\~Заява №39948/06, п.п. 47, 48) Європейський суд з прав людини вказав на те, що: «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одним з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В свою чергу, Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою \~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~ передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~передбачено, що\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини,\~\~піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя,\~\~поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша\~статті 151 Сімейного кодексу України). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої\~статті 155\~Сімейного кодексу\~України здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. \~ \~ \~ \~Згідно з приписами пункту другого частини 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення нею здобуття повної загальної середньої освіти. По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правової процедури. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 89\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У поданому суду висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 24.12.2024 №3969/01-36/42-24 зазначено, що враховуючи самоусунення батька від виконання батьківських обов`язків щодо Дітей, в частині виховання, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, відсутність з боку батька будь-якого спілкування з Дітьми, участі в їх житті, наданні матеріальної підтримки, зважаючи на рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №23 від 12.12.2024), орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно Дітей. Поряд з цим, враховуючи відсутність відомостей щодо місця проживання/перебування [PERSON] , неможливість з`ясувати причини та обставини його винної поведінки, прийняття рішення по справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради залишає на розсуд суду. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 року по справі №214/5134/22 виснував, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. У переданому на розгляд суду позові, позивач пов`язує необхідність позбавлення відповідача батьківських прав з обставинами щодо ухилення його від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батька батьківських прав, покладено на позивача. По відношенню до наведеного, слід зазначити, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В межах\~розгляду даної\~справи,\~судом \~встановлено фактичні\~дані,\~які дають\~підстави стверджувати,\~що відповідач\~умисно та\~свідомо ухиляється\~від виконання\~батьківських обов`язків\~по відношенню\~до Дітей,\~ зокрема,\~ [PERSON] ,\~не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, не цікавиться навчанням та станом здоров`я, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, оскільки не спілкується з ними. Також відповідач не бере участі в матеріальному утриманні Дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості зі сплати аліментів (а.с.30-31). Таким чином,\~беручи до\~уваги встановлені\~за результатами\~судового розгляду\~обставини щодо\~свідомого ухилення\~від виконання\~ \~батьківських обов`язків\~відповідача,\~поданий висновок\~органу опіки\~ та\~піклування Виконавчого\~комітету Мукачівської\~міської ради, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні спору, суд, передусім, виходить з положень частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи наявні у матеріалах справи фактичні дані у їх сукупності та взаємозв`язку, в ситуації, що склалася по справі слід констатувати порушення прав Дітей на належне виховання з боку батька та умисне невиконання ним своїх батьківських обов`язків, що не відповідає принципу «якнайкращого забезпечення інтересів дитини» та не сприятиме їх духовному, фізичному та соціальному розвитку. По відношенню до цього, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 3. Питання про розподіл витрат зі сплати судового збору суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: approved