Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 11 серпня 2002 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №184. За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя з відповідачкою не склалося і з грудня 2024 року вони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть та проживають окремо один від одного. Вказує, що за час спільного проживання вони переконались, що у них немає спільних інтересів та бажання бути разом, кожен із них живе своїм життям. Оскільки подальше збереження сім`ї вважає неможливим, тому просить суд даний шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання також подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №184. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] . На час розгляду справи сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, а також, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній їх волі, а розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін, та прав їх дитини, суд дійшов висновку, що даний шлюб слід розірвати. Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи, і позов задоволено у повному обсязі, тому судовий збір, який підлягав сплаті при подачі позову в сумі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved