Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.10.2021 у справі №450/1471/21 шлюб між ними розірвано. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що фактичне місце проживання сина - [ADDRESS] (тобто з позивачкою, як з матір`ю дитини), а відповідач лише періодично цікавиться життям дитини та не приймає постійної участі у її вихованні а забезпеченні, що обумовлює істотні складнощі у самостійному забезпеченні дитини матір`ю. Вказує, що якнайкращим інтересам дитини буде максимально відповідати проживання разом із матір`ю, яка безперервно турбується про неї та доглядає; батько дитини не має власного житлового приміщення, останній самоізолювався від виховання дитини та лише інколи проводить спільне дозвілля з сином, що, на думку сторони позивачки, поставить під раціональний сумнів можливість належного морального та психологічного розвитку їх спільної дитини; позивачка спроможна забезпечити сина всім необхідним. Зважаючи на фактичну ситуацію з місцем проживання малолітньої дитини, оскільки реєстрація місця проживання батьків відмінна, а також беручи до уваги усі намагання переконати відповідача у необхідності реєстрації місця проживання доньки саме з матір`ю не дали бажаного результату, що свідчить, на думку сторони позивачки, про існування спору про місце проживання їх малолітньої дитини. Окрім цього, вказує, що з огляду на те, що відповідач на постійній основі не допомагає забезпечувати дитину, необхідним є стягнення з нього аліментів. З огляду на те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачкою, остання вважає за необхідне та можливе стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 25% від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення повноліття дитиною. Позивачка вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та доцільним, а також не перевищує рекомендованого розміру аліментів на одну неповнолітню дитину. Враховуючи вищевикладене, просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , з дня пред`явлення позову до досягнення повноліття у розмірі 25% від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Не погоджуючись частково з поданим позовом, від відповідача за первісним позовом до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позов [PERSON] задоволити частково; відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини разом з нею, оскільки відсутній спір про це і він ніколи не заперечував, щоб їх малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживав разом з матір`ю - позивачкою по справі; частково задоволити позов про стягнення аліментів та визначити аліменти, які він повинен сплачувати на користь позивачки на утримання їх дитини, в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу), з врахуванням рівня його доходів, стану здоров`я та наявності ще однієї дитини, на утримання якої він сплачує аліменти. Відзив мотивує тим, що він заперечує повністю щодо задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання їх малолітнього сина разом з матір`ю, оскільки він, як батько, ніколи не заперечував, щоб їх малолітній син [PERSON] проживав постійно з матір`ю. Зазначає, що як вбачається з тексту позовної заяви позивачка сама стверджує той факт, що їх малолітній син [PERSON] постійно проживає разом з нею, матір`ю дитини. Вказує, що після розірвання шлюбу син і надалі залишався проживати разом з позивачкою та відповідач по мірі можливості приймав участь у вихованні сина, надавав кошти на утримання дитини добровільно; коли у нього був вільний час та можливість поспілкуватись з сином, він дзвонив позивачці і вони домовлялись з нею про те, коли він зможе забрати сина та провести з ним час. Відтак, зазначає, що немає жодного спору щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина, так як дитина проживає постійно з матір`ю - позивачкою у справі. Щодо позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання їх малолітнього сина зазначає, що визнає таку частково та згідний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Вказує, що він являється інвалідом війни, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становить 13738,00 грн. на місяць, а також на даний момент проходить службу у НГУ та отримує заробіток в середньому 24200,00 грн. на місяць. Окрім цього, його періодично скеровують для проходження служби в район бойових дій, за що він отримує доплату. Зазначає також, що він сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу в розмірі 2649,00 грн. У зв`язку з проходженням військової служби змушений був собі придбати і одяг, і взуття, і засоби захисту для проходження служби та своєї безпеки під час його участі в бойових діях. Окрім цього, оскільки він є інвалідом війни, то він повинен постійно приділяти увагу своєму здоров`ю, проходити періодично обстеження, курси профілактичного лікування, ці витрати також є значними; його обидвоє батьків є особами пенсійного віку і він також повинен допомагати і їм. Зазначає також, що власного житла він не має, саме тому змушений винаймати помешкання і як вартість оренди житла, так і вартість комунальних послуг, є високими. Розмір аліментів, який він згідний сплачувати на утримання їх малолітнього сина, є значно вищим, ніж розмір одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який рекомендується законом для утримання дитини. Окрім цього, [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про участь батька у вихованні дитини. Зустрічний позов мотивує тим, що матір дитини останнім часом чинить йому перешкоди в участі у вихованні їх малолітнього сина [PERSON] , що виражається в тому, що вона не бажає, щоб він забирав сина до себе у квартиру, спілкувався з ним особисто за відсутності позивачки. З огляду на те, що він проходить службу у НГУ, має можливість забирати сина до себе в квартиру кожну першу та третю п`ятницю місяця з 18:00 год. до 15:00 год. неділі, оскільки саме в цей час він матиме змогу займатись вихованням сина, піклуватись про нього, приймати участь в його вихованні. Зазначає, що він винаймає квартиру у м.Львові, в якій є всі необхідні житлово-побутові умови, щоб син міг проживати та ночувати у квартирі в дні та години, визначені судом; дитина має спальне місце, письмовий стіл, місце для відпочинку та розваг. Також вказує, що у нього з дитиною склались добрі та довірливі стосунки, вони люблять один одного, син завжди радо зустрічається з ним, він намагається постійно цікавитись його інтересам, його навчанням, їм обом комфортно разом. Враховуючи вищевикладене, просить визначити йому дні та години зустрічей з сином [PERSON] , [INFO] , кожну першу та третю п`ятницю щомісяця з 18:00 год. до 15:00 год. неділі. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 19.01.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.05.2024 прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ "Служба у справах дітей" Франківського району м.Львова про участь батька у вихованні дитини з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів; об`єднано вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів та вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ "Служба у справах дітей" Франківського району м.Львова про участь батька у вихованні дитини в одне провадження. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.09.2024 підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.03.2025 залишено без розгляду первісний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в частині стягнення аліментів. Позивачка за первісним позовом в судовому засіданні при вирішенні питання про задоволення первісного позову в частині визначення місця проживання дитини з нею поклалась на розсуд суду. Зазначила, що рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею необхідне їй для здійснення реєстрації місця проживання дитини без додаткового дозволу батька. На уточнюючі запитання суду зазначила, що після розірвання шлюбу з відповідачем за первісним позовом дитина проживала та на даний момент проживає з нею. Зустрічний позов визнала частково, не заперечивши щодо встановлення часу зустрічей батька з сином у суботу та неділю. Відповідач за первісним позовом та його представник в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. В попередніх судових засіданнях заперечили щодо первісного позову в частині визначення місця проживання дитини, оскільки дитина постійно проживає з матір`ю, а батько дитини ніколи не заперечував та на даний момент не заперечує щодо проживання дитини з матір`ю, а відтак у даній справі відсутній предмет спору. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного із доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2016, який рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.10.2021 розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 01.02.2017. Як зазначає позивачка за первісним позовом, фактичне місце проживання їх спільного сина [PERSON] - [ADDRESS] , тобто з нею, як з матір`ю дитини. Вказана квартира належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №307002392 від 10.08.2022. Факт проживання [PERSON] з матір`ю (позивачкою за первісним позовом) за вищевказаною адресою підтверджується також Актом обстеження умов проживання від 30.07.2024. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.05.2024 зобов`язано орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Згідно з Листом органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-128709 від 10.09.2024 органом опіки та піклування прийнято рішення про недоцільність надання висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] через відсутність законних підстав (немає спору). Зі змісту вищевказаного листа вбачається, що з метою з`ясування обставин справи, на засідання комісії з питань захисту прав дитини Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради були запрошені батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] . Матір дитини повідомила, що батько часто забирає [PERSON] на декілька днів з ночівлею, тому виникло питання про визначення місця проживання сина разом з нею, не вчиняє жодних перешкод батькові у вихованні дитини. Батько на засідання комісії не з?явився, однак під час здійснення до нього візиту працівників відділу "Служба у справах дітей" Сихівського району, відділення соціальної роботи комунальної установи змішаного типу "Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело" та сектору ювенальної превенції Львівського районного управління №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області 30.07.2024 зазначив, що не заперечує та ніколи не заперечував щодо того, щоб син проживав разом з матір?ю, проте бажає визначити дні та години побачень з ним. Згідно з висновком органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-123790 від 30.08.2024 орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне визначити час зустрічей [PERSON] з сином - [PERSON] , [INFO] в першу, третю суботу з 12:00 год. до 19:00 год. та в другу, четверту неділю з 12:00 год. до 19:00 год. без присутності матері. Щодо вимоги первісного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Як вже зазначалось, органом опіки та піклування прийнято рішення про недоцільність надання висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] через відсутність законних підстав (відсутність спору). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову матері дитини про визначення місця проживання сина разом із нею слід відмовити, так як нею не доведено, що її права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач за первісним позовом не вчиняв. Суд звертає увагу, що фактично цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Батько дитини не вимагав та не вимагає зміни її місця проживання. З урахуванням наведеного, суд виходить з того, що позивачкою за первісним позовом не доведено, що на час звернення до суду матері з позовом про визначення місця проживання дитини разом із нею, яка фактично проживала і проживає разом із нею, порушені права позивачки. До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі №127/16211/23 у справі з аналогічними правовідносинами. Щодо вимоги зустрічного позову [PERSON] про участь батька у вихованні дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з положеннями статей 157, 159 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, вік дитини. При вирішені спору по суті, суд також враховує рекомендації органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та бере їх до уваги. Як вже зазначалось, згідно з висновком органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-123790 від 30.08.2024 орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне визначити час зустрічей [PERSON] з сином - [PERSON] , [INFO] в першу, третю суботу з 12:00 год. до 19:00 год. та в другу, четверту неділю з 12:00 год. до 19:00 год. без присутності матері. Верховний Суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Конвенцією про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі ст. 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню. Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначених найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає їм інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні доньки, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а також беручи до уваги досліджені у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157, 158 СК України, суд, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини на час вирішення цього питання, режим її розпорядку дня, дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначення судом способу спілкування батька з дитиною, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей. Визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання сина, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із дитиною, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про встановлення позивачу за зустрічним позовом [PERSON] днів та годин зустрічей з дитиною [PERSON] , [INFO] , згідно висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні первісного позову відмовлено, підстав для присудження на користь позивачки за первісним позовом з відповідача за первісним позовом судового збору суд не вбачає. Водночас, з урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, сплачена позивачем за зустрічним позовом сума судового збору підлягає до стягнення на його користь з відповідачки за зустрічним позовом.

Outcome: approved