Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] ( [INFO] ) стосовно синів: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), а також стягнення на їх утримання аліментів на користь позивачки в розмірі 2000 гривень щомісячно, на кожну дитину, від дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року, провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 08 листопада 2024 року, яке було проведено і закрито, а розгляд справи по суті призначено останній раз на 12 березня 2025 року. Відповідач в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явився, причини неявки суду не повідомив і правом на подачу відзиву на позов не скористався, будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Аргументи учасників справи. Позиція позивача. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що матір дітей померла [INFO] і з того часу, діти фактично проживають із [PERSON] та її сім`єю. Також [PERSON] допомагає виховувати дітей бабуся [PERSON] . [PERSON] з часу смерті дружини фактично вихованням дітей не займається, не спілкується з синами, більшість часу він перебуває за кордоном, участі у матеріальному утриманні та вихованні дітей не бере. Всі питання щодо виховання племінників вирішуються [PERSON] самостійно, без участі батька так як останній жодної участі у вихованні дійте не приймає. Він самоусунувся від виховання своїх синів [PERSON] так [PERSON] . Вона займається їхнім лікуванням та проходженням медичних оглядів дітей. Позиція відповідача суду не відома. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала. Позиція третьої особи. Суду також не відома, оскільки висновок по суті спору не був поданий. 1. Оцінка суду щодо позбавлення батьківських прав. [PERSON] та [PERSON] дійсно є батьками [PERSON] та [PERSON] (а.с.12,13 копії свідоцтв про народження). Разом з цим відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). Витягами з реєстру територіальної громади від 22 травня 2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.12 зворот, 13 - зворот). Однак актом № 44 обстеження матеріально-побутових умов від 25.06.2024 року встановлено, що в ході обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та [PERSON] вони проживають разом з [PERSON] , яка здійснює їх догляд, а також одружена і виховує з чоловіком двох інших неповнолітніх дітей (а.с. 19). Також довідкою від 18 червня 2024 року встановлено, що вищевказані діти є учнями 9 та 7-б класу Уторопського ліцею Яблунівської селищної ради (а.с. 14,15). А у разі захворювання дітей та проходження медичних оглядів, лікуванням [PERSON] та [PERSON] займається [PERSON] . Батько [PERSON] станом здоров`я дітей не цікавиться (а.с. 16). Згідно з характеристикою [PERSON] , він проживає з бабусею, проте їй важко самостійно піклуватись про дітей та старшим братом. Часто хлопця разом із старшим братом забирає до себе [PERSON] , старається усіляко брати участь у шкільному та особистому житті дитини. [PERSON] , батько хлопця, перебуває за кордоном. Він не цікавиться життям дитини, не бере участі у вихованні та навчанні сина, не підтримує матеріально, байдужий до його долі (а.с. 17). Також суду надана характеристика щодо [PERSON] , з якої вбачається, що мати [PERSON] померла у 2022 році. Хлопець проживає з бабусею та рідним молодшим братом, до них часто навідується тітка [PERSON] . Бабуся [PERSON] та [PERSON] забезпечують належний рівень навчання та виховання дитини, беруть активну участь у житті класу, регулярно відвідують батьківські збори, цікавляться життям [PERSON] , його поведінкою в ліцеї, забезпечують відвідування навчальних занять, організовують правильне проведення вільного часу, моніторять поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну. Батько [PERSON] із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні сина участі не бере, навчальними досягненнями дитини не цікавиться. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с.18). Оцінка судом правовідносин сторін спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] , виник цивільно-правовий спір з приводу права дітей на отримання належного піклування про них батьком, якому кореспондує обов`язок батька забезпечувати таке піклування. Оцінка суду щодо прав дітей на батьківське піклування. Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини першої статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Основні обов`язки, що беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Проте із встановлених судом обставин вбачається, що [PERSON] жодного з цих обов`язків щодо своїх дітей не виконує, оскільки всі ці обов`язки виконує [PERSON] . Саме вона забезпечує отримання дітьми загальної середньої освіти, дбає про здоров`я дітей та отримання ними належної медичної допомоги, створює усі умови для їх проживання та фінансово забезпечує реалізацію потреб дітей. Більш того, батько дітей взагалі не цікавиться їх життям, залишила їх, втратив контакт із дітьми та не вчиняє жодних дій, спрямованих на його відновлення. Тому суд вважає, що [PERSON] , як батько, дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки жодних батьківських обов`язків не виконує, при відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали йому їх виконувати. Разом з цим управлінням соціальної політики Коломийської міської ради на виконання ухвали суду повинен був подати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Однак вказаний висновок в справі відсутній. Ухвалення рішення в справі про позбавлення батьківських прав не може ставитись у залежність від наявності чи відсутності такого висновку. Адже згідно із частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом\~захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Разом з тим, не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті зі сторони суду, оскільки здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Така правова позиція висловлена Верховним судом у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року (справа №523\\19706\\19). Зважаючи на це, і оскільки право [PERSON] та [PERSON] на належне батьківське піклування та виховання батьком, дійсно порушується і порушується саме відповідачем, що є достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно його дітей, позов слід задовольнити у повному обсязі і за відсутності висновку органу опіки та піклування. При цьому приймаючи таке рішення суд виходить із того, що невиконання батьківських обов`язків відповідачем має системний, триваючий і безперервний у часі характер. 2. Оцінка суду щодо стягнення аліментів. Статті\~180\~та\~181 СК України\~встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. А згідно частини 1\~статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. При цьому, за ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положень частини третьої статті\~181, частини першої статті\~191 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Згідно з частиною другою\~статті 182 Сімейного кодексу України\~мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. При визначенні розміру аліментів, суд врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; відсутність доказів про поганий стан здоров`я чи скрутне матеріальне становище платника аліментів; відсутність доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Інші обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про розмір аліментів (передбачені частиною 1\~статті 182 Сімейного кодексу України) суд урахувати також не міг, за відсутністю доказів їх наявності. Отже, оскільки позивач просить суд захистити порушене право дійтей способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач ухиляється від утримання дітей, то суд вважає за необхідне, задовольнити позов і в цій частині. Таким чином,

Outcome: approved