Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №200529323 від 14.05.2016 у загальному розмірі 47567,46 гривень, яка складається з: суми заборгованості 31838,15 грн, суми інфляційних витрат 12860,01 грн, суми 3% річних -2869,30 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу В обґрунтування позову зазначено, що 14.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200529323 щодо кредитування, Кредитний договір. Відповідно до Кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10597,96 грн. з встановленням строку користування з 14.05.2016 по 14.06.2017, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі термін та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за Кредитним договором, на підставі Договору № 7_БМ від 20.07.2020 , укладеному за результатами публічних торгів (аукціону), що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за Кредитними договорами, укладеними з позичальником ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором № 200529323 від 14.05.2016. 23.05.2016 згідно рішення Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, тобто управління банком перейшло до Фонду, який має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за Кредитним договором іншому банку на підставі Договору про відступлення права вимоги, при цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язав кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення права вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Таким чином, Банк правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 05.08.2024 загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за Кредитним договором становить 31838 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 10597,96 грн., заборгованості за відсотками 21240,19 грн. та розрахована станом на дату укладення Договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТзОВ «Діджи Фінанс» і зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином, загальна заборгованість відповідачки за Кредитним договором № 200529323 від 14.05.2016 становить 47567,46 грн., з яких: сума заборгованості 31838,15 грн.; сума збитків з урахуванням 3 % річних становить 2869,30 грн.; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань становить 12860,01 грн., яку представник позивача просить стягнути із відповідача, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. До початку судового розгляду від відповідачки надійшов заява (відзив) на позовну заяву, в якій зазначила, що провела погашення вищевказаного кредиту у повному обсязі, про що отримала довідку від 21.02.2017, яка свідчить про проведення повного розрахунку за кредитним договором, у зв`язку із чим пред`явлені позивачем позовні вимоги до неї є незаконними. З огляду на викладене, просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача ТзОВ «Діджи Фінанс» не з`явилася, направив до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилися, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнає і просять відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суд розглядає справу у відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 14.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200529323 щодо кредитування, тобто Кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачці у користування кредитні кошти в розмірі 10597,96 грн. з встановленим строком користування з 14.05.2016 по 14.06.2017, а відповідачка зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. На підтвердження факту укладення Кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] представником позивача надано підписані відповідачкою копії письмових доказів, зокрема: Заяву № 200529323 від 14.05.2016, Анкету №2803292 від 14.05.2016, Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 14.05.2016, Договір добровільного страхування життя від 14.05.2016, згоду суб`єкта на обробку персональних даних від 14.05.2016, Графік платежів до Кредитного договору № 200529323 від 14.05.2016. Судом також встановлено, що 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами, які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020. укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 р. замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 р. № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «Фагор». Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» від 30.05.2016 № 37 затверджено результати проведеної перевірки, наведені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 р. № 1, згідно з якими встановлено нікчемність укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» і ТОВ «ФК «Плеяда» договору факторингу від 19.05.2016 р. № 1905, за умовами якого останній зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників), яке у подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» за договором факторингу від 20.05.2016 № 1. Посилаючись на нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, зважаючи на положення ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Постановою від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно договору факторингу від 19.05.2016 р. № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 не були передані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 513 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Звертаючи з позовом до суду позивач у позовній заяві вказав, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором розрахована станом на дату укладення договору факторингу та її загальний розмір становить 47567,46 грн. з яких: 31838,15 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2869,30 грн. сума збитків з урахуванням 3 % річних, 12860,01 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Позивачем не було надано суду розрахунку заборгованості за договором з відображенням щомісячних нарахувань за договором, їх складових, суми, періодів, можливого внесенням відповідачкою коштів на погашення заборгованості тощо. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 644/11575/15-ц, належним чином дослідити поданий стороною доказ, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частковозазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунокце процесуальний обов`язок суду. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 911/19/19, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. До початку судового розгляду відповідачка надала суду довідку ТОВ «ФК «ФАГОР» від 21.02.2017 про те, що станом на 21.02.2017 ТОВ «ФК «ФАГОР» є єдиним законним належним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» клієнту [PERSON] (рнокпп - [NUMBER] ) за договором № 200529323 від 14.052016. Станом на 21.02.2017 заборгованість відповідачкою за договором погашено в повному обсязі та договір закритий. Позивачем жодних доказів повідомлення відповідачки про відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» також не надано. Отже, суд зазначає, що у відповідачки вже була відсутня заборгованість, оскільки остання її погасила ще станом на 21.02.2017. Відповідачка не заперечувала наявність кредитних зобов`язань перед ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», однак усі кредитні зобов`язання перед банком нею виконані в повному обсязі, на підтвердження чого надано вказану вище довідку, яка підтверджує сплату кредитних коштів товариству, яке за договором факторингу на той час мало право вимоги до [PERSON] . Судові процеси між позивачем, ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ і ТОВ «ПЛЕЯДА» були тільки розпочаті, а тому відповідачка діяла відповідно до тих документів, які наявні були у той час. Позивачем не надано будь яких-доказів, які б могли спростувати твердження відповідачки. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Щодо клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, то суд зазначає таке. Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову (правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові на позивача. Оскільки судом відмовляється у задоволенні позову, тому судові витрати стягненню з відповідачки на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed