Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.05.2023 Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі №185/7891/22, яке набуло чинність 30.05.2023, в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, старшого інспектора відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Петрунька Сергія Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 15.12.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою від 15.12.2021 позивач притягувався до адміністративної відповідальності за перебування у приміщенні АЗС «WOG» на території Привовчанської сільської ради Павлоградскього району Дніпропетровської області без засобів індивідуального захисту (маски) під час карантину. Під час складання постанови сам працівник патрульної поліції [PERSON] був без засобу індивідуального захисту (маски), погрожував позивачу фізичною розправою, не дав скористатися правовою допомогою. Крім того між позивачем та працівником патрульної поліції виник конфлікт через те, що позивач попросив прибрати від бензоколонки машину патрульної поліції. Позивач вважає, що саме цей конфлікт став причиною складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Порушення особою карантину, які встановлені не у конституційний спосіб, не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Носіння засобу індивідуального захисту (маски) є правом особи, а не її обов`язком. Працівником поліції були порушені вимоги Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, оскільки під час винесення постанови [PERSON] оспорював допущене порушення та адміністративне стягнення, про що власноруч зазначив у тексті постанови ГАБ № 881983. Зокрема позивач вказав, що працівник поліції погрожував йому фізичною розправою, відмовив у правовій допомозі, між ними стався конфлікт через те, що [PERSON] вимагав прибрати від бензоколонки машину патрульної поліції. Також позивач зазначив у постанові, що ним було повідомлено до служби 102 про протиправні дії особи, яка складала постанову [PERSON] у цьому випадку уповноважена особа органу поліції зобов`язана була скласти протокол про адміністративне правопорушення, однак [PERSON] цього не зробив. У постанові немає вказівки на роз`яснення [PERSON] його прав, передбачених ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України. Порушене, також, право на отримання юридичної допомоги, про що позивач прямо вказав у тексті постанови. Зважаючи на наявність суттєвих порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на юридичну допомогу, а також закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. Позивач вважає, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому спричинена моральна шкода, яка має відшкодовуватися на підставі ст. 1167, 1174 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України. Моральні страждання позивача полягають у тому, що під час складання постанови працівник патрульної поліції погрожував позивачу фізичною розправою, не дав скористатися правовою допомогою, між ним та поліцейським виник конфлікт через те, що позивач попросив прибрати від бензоколонки машину патрульної поліції. Позивач зазнав відвертих знущань з боку інспектора поліції на прохання надати аркуш паперу для письмових пояснень та залучення адвоката, оскільки йому було відмовлено у наданні правничої допомоги, вказані клопотання грубо та з насмішкою проігноровані. Обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, є доведення позивачем протягом тривалого часу своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане неправомірними діями працівників поліції, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Позивач зазнав певного рівня душевних страждань через необґрунтовані дії працівників поліції, які однак не є презюмовані виключно фактом незаконних дій, а є результатом психотравмуючої ситуації для позивача. Просив стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, а за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області судовий збір та витрати на правничу допомогу. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 29.01.2025 представником Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подане клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) та оприлюднення відповідної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Представник заявника у поданому суду 03.02.2025 запереченні на клопотання (заяву) просила залишити без задоволення клопотання ГУ НПУ в Дніпропетровській області про зупинення провадження. У задоволенні цього клопотання слід відмовити за відсутності до того правових підстав, передбачених ст. 251 ЦПК України. У випадку цієї справи відсутні підстави, передбачені п. 6 ч. 1 вказаної статті. 04.02.2025 представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подала суду відзив на позовну заяву в якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Мотивувала позицію тим, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне автоматично цивільно-правову відповідальність, а позивач не надав належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 76 ЦПК України, які б свідчили, що на сьогоднішній день є відповідний процесуальний документ (постанова або вирок суду), де встановлені факти неправомірних дій поліцейського ГУНП при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Не надано доказів, які підтверджували б факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків. Просили врахувати вимоги розумності та справедливості. У відповіді на відзив, поданій суду 13.02.2025, представник позивача [PERSON] [PERSON] наполягала на задоволенні вимог позову, вказуючи на неправомірне посилання представника відповідача на судову практику, яка не є тотожною обставинам у цій справі. Вважає, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровській області від 18.05.2023 встановлено факт грубого порушення працівником ГУНПУ в Дніпропетровській області положень ст. 268, 280, 279 КУпАП та ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України. Тому доводи ГУ НПУ в Дніпропетровській області про недоведеність неправомірних дій працівників ГУ НПУ в Дніпропетровській області при притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності є необґрунтованими. 21.02.2025 від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшло клопотання про долучення доказів, а саме судової практики з аналогічних спірних правовідносин копію постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22, якою, як зазначено в заяві, підтверджується безпідставність і необґрунтованість заявлених позовних вимог позивачем [PERSON] . Відповідач Державна казначейська служба України та третя особа старший інспектор відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Петрунько С.С. будь-які письмові заяви по суті справи не подавали. \~ \~ \~ \~ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Позов з матеріалами надійшов до суду за допомогою системи «Електронний суд» 29.12.2024. Зареєстрований 15.01.2025. Розподілений у провадження судді 16.01.2025. \~ \~ \~ \~20.01.2025 позовна заява залишена без руху для усунення недоліків шляхом подачі виправленої позовної заяви з уточненими вимогами суми відшкодування спричиненої моральної шкоди (з наданням відомостей про направлення копій позовної заяви учасникам провадження). \~ \~ \~ \~22.01.2025 недоліки позовної заяви усунені, 25.01.2025 відкрите провадження у цій справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~ Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшого інспектора відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Петрунька Сергія Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позовні вимоги позивача задоволені. Скасована постанова серії ГАБ № 881983 від 15 грудня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Закрита справа про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] судові витрати на сплату судового збору у розмірі 496,20 грн, відмовлено у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу. У рішенні суду констатовано наявність суттєвих порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на юридичну допомогу. Також встановлене порушення пунктів 2-3 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, оскільки під час винесення постанови [PERSON] оспорював допущене порушення та адміністративне стягнення, про що власноручно зазначив у тексті постанови ГАБ № 881983. Зокрема [PERSON] вказав, що працівник поліції погрожував йому фізичною розправою, відмовив у правовій допомозі, між ними стався конфлікт через те, що [PERSON] вимагав прибрати від бензоколонки машину патрульної поліції. Також [PERSON] зазначив у постанові, що ним було повідомлено до служби 102 про протиправні дії особи, яка складала постанову [PERSON] . У цьому випадку уповноважена особа органу поліції була зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, однак [PERSON] цього не зробив. Оскаржувана постанова не містить вказівки та те, що [PERSON] роз`яснювалися його права, передбачені частиною першою статті 268\~КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. Крім того було порушено право позивача на отримання юридичної допомоги, про що [PERSON] прямо вказав у тексті постанови. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право скористатися юридичною допомогою, тому працівник поліції був зобов`язаний відкласти розгляд справи про адміністративне правопорушення, надавши можливість [PERSON] звернутися до адвоката або іншого фахівця у галузі права, однак цього не зробив. V. Оцінка суду. \~ \~ \~ \~ Дослідивши надані суду докази та вислухавши учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є складення стосовно позивача адміністративної постанови і подальше адміністративне провадження, проте даних про застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу судом не було установлено. Крім того поліцейський, який складає постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до правовідносин у цій справі не можуть бути застосовані приписи статті 1176 ЦК України, а мають застосовуватися положення статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За вказаною нормою підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадовою особою. При оцінці, чи були дії/бездіяльність особи, яка винесла постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, протиправними, тобто такими, які суперечили або не відповідали вимогам закону чи іншого нормативного акту, суд приймає до уваги обставини, встановлені рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшого інспектора відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Петрунька Сергія Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Цим рішенням постанова серії ГАБ № 881983 від 15 грудня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності скасована, справа про адміністративне правопорушення закрита через встановлення суттєвих порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на юридичну допомогу. Також встановлене порушення пунктів 2-3 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, оскільки під час винесення постанови [PERSON] оспорював допущене порушення та адміністративне стягнення, про що власноручно зазначив у тексті постанови ГАБ № 881983. Зокрема [PERSON] вказав, що працівник поліції погрожував йому фізичною розправою, відмовив у правовій допомозі, між ними стався конфлікт через те, що [PERSON] вимагав прибрати від бензоколонки машину патрульної поліції. Також [PERSON] зазначив у постанові, що ним було повідомлено до служби 102 про протиправні дії особи, яка складала постанову [PERSON] . У цьому випадку уповноважена особа органу поліції була зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, однак [PERSON] цього не зробив. Постанова не містила вказівки та те, що [PERSON] роз`яснювалися його права, передбачені частиною першою статті 268\~КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. Крім того було порушено право позивача на отримання юридичної допомоги, про що [PERSON] прямо вказав у тексті постанови. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право скористатися юридичною допомогою, тому працівник поліції був зобов`язаний відкласти розгляд справи про адміністративне правопорушення, надавши можливість [PERSON] звернутися до адвоката або іншого фахівця у галузі права, однак цього не зробив. Тобто рішенням суду встановленні порушення посадовою особою під час здійснення провадження і розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідних вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року. Обіймаючи посаду старшого інспектора відділу реагування патрульної поліції, маючи повноваження на здійснення провадження по притягненню осіб до адміністративної відповідальності та складання постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, [PERSON] зобов`язаний володіти знаннями спеціальних нормативних актів, що регулюють процедури притягнення до такої відповідальності. Із встановлених у рішенні суду від 18.05.2023 обставин, враховуючи, що невиконані під час провадження у справі про адміністративне правопорушення дії залежали виключно від бажання та кваліфікації особи, яка складала постанову про адміністративне правопорушення стосовно позивача, суд констатує наявність у діях та бездіяльності, у випадку невиконання належних процедур, старшого інспектора відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Петрунька Сергія Сергійовича, очевидної протиправності, свавільності дій, свідоме нехтування правами позивача під час процедури притягнення його до адміністративної відповідальності. У рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 немає відомостей про надання стороною відповідачів Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, старшим інспектором відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Петруньком С.С. доказів на спростування доводів позивача у вказаному судовому провадженні. Стаття 23\~ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків тощо. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що за вищевказаних обставин справи є доведеними позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у відчутті несправедливості, викликаній неправомірними діями працівника поліції, витрачанні зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод, отриманні негативних емоцій через порушення прав людини та необхідністю тривалий час доводити свою позицію у судових установах. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість перебування під судовими провадженнями, пов`язаними із притягненням до адміністративної відповідальності, яке здійснювалось з 15 грудня 2021 року (дата притягнення до адміністративної відповідальності) до 30 травня 2023 року (дата набрання чинності рішенням суду від 18 травня 2023 року), тобто понад один рік і п`ять місяців, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав, а тому вважає, що на користь відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Законодавством не передбачено відповідальності безпосередньо посадової особи державного органу або органу місцевого самоврядування за спричинення шкоди при виконанні службових обов`язків перед особою, якій цієї шкоди завдано. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Це підтверджується також положеннями частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування, відшкодовується державою. Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України держава може бути стороною у цивільній справі. Проте, незважаючи на те, що держава визнається самостійним учасником цивільного процесу, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України). Це відображено також у частині четвертій статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 18 грудня 2019 року № 390-IX) де зазначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції. Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (абзац 3 пункту 4 Положення). Державна казначейська служба України, яка залучена до участі у справі у якості відповідача, має повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Будь-який інший орган таких повноважень не має. Більш того, у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у сумі 48,45 грн. Представником позивача у порядку, встановленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зроблена відповідна заява, тому питання про розподіл витрат на правничу допомогу судом буде вирішуватися після надходження протягом 5 днів після ухвалення рішення відповідних доказів про здійснення таких витрат. На підставі статей 23, 1174 ЦК України,

Outcome: partial