Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

24 жовтня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позивач з урахуванням уточнень мотивує свої позовні вимоги тим, що вона перебувала з 24 липня 2004 року у шлюбі з відповідачем [PERSON] 12 вересня 2007 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який наразі є повнолітнім та продовжує навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України. [PERSON] навчається за денною формою навчання на контрактній основі та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, щороку за навчання потрібно вносити плату в розмірі 38500 грн згідно з договором. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає.\~\~ Позивач не в змозі утримувати сина самостійно, оскільки йому потрібні кошти на проїзд до місця навчання, на проживання, одяг, харчування, канцелярські вироби тощо, що й зумовило необхідність звернутися до суду. Відповідач працює та отримує заробітну плату, має змогу утримувати спільну дитину. Позивач уважає, що відповідач на підставі ст. 199 СК України зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а тому просить судовим рішенням стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на час навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 24 жовтня 2024 року і до закінчення навчання. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви. 20 листопада 2024 року позивачем у строк, визначений ухвалою судді від 28 жовтня 2024 року, усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 21 січня 2025 року. Ухвалою суду від 21 січня 2025 року відкладено розгляд справи до 11 березня 2025 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій вказав, що він визнає позовні вимоги в повному обсязі, наслідки визнання позову йому відомі, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, а, отже, суд розглядає справу за відсутності позивача та відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом установлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12 вересня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 5). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 СК України).\~ Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] , [INFO] , досяг 18 років (а. с. 7). Згідно з довідкою Національного університету біоресурсів і природокористування України № 4467 від 26 вересня 2024 року [PERSON] є студентом ОС Бакалавр денної форми навчання за спеціальністю «Комп`ютерна Інженерія» факультету інформаційних технологій Національного університету біоресурсів та природокористування України. Рік вступу: 19.08.2024. Рік закінчення: 30.06.2027. Примітка: зарахований на навчання за кошти фізичних осіб згідно з наказом від 18.08.2024 № 1865 «СК» (а. с. 4). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади (а. с. 8) та копією паспорта [PERSON] (а. с. 2). Відповідач [PERSON] відповідно до відповіді Носівської міської ради Чернігівської\~\~\~ області\~\~\~\~ № 17-02/3004\~\~\~ від\~\~ 25 листопада 2024 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21). Отже, [PERSON] є належним позивачем у цій справі. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач посилається на те, що повнолітній син продовжує навчання у вищому навчальному закладі за денною формою навчання за кошти фізичних осіб, повністю перебуває на її утриманні, відповідач добровільно допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не надає. [PERSON] у зв`язку з навчанням за денною формою не має можливості працювати та не має джерела власних доходів. Ураховуючи вищевикладені обставини, вивчивши докази, подані для їх підтвердження, суд робить висновок про те, що повнолітній [PERSON] у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги зі сторони батька відповідача [PERSON] . Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених\~\~ ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач посилається на те, що повнолітній син перебуває на повністю на її утриманні, вона самостійно вносить плату за навчання в розмірі 38500 грн щорічно. Позивач указує, що син у зв`язку з навчанням несе витрати на проїзд до навчального закладу, на проживання, одяг, харчування, канцелярські вироби. Ураховуючи це, позивач просить стягнути з відповідача аліменти, визначивши їх розмір у частці від заробітку (доходу) відповідача.\~\~ Разом з тим, позивачем будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану суду не надано. Відповідно до ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судом установлено, що [PERSON] , який є повнолітнім і продовжує навчання, перебуває на утриманні матері [PERSON] , оскільки у зв`язку з навчанням за денною формою навчання не має можливості працевлаштуватися та отримувати самостійний дохід. Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження свого стану здоров`я, матеріального становища, не вказав обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у розмірі, про який просить позивач, натомість відповідачем визнано позов в повному обсязі. Отже, судом встановлені обставини, що дають підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів за цим судовим рішенням можливе до настання однієї з умов: досягнення 23 років або закінчення навчання. Зважаючи на те, що згідно з довідкою про навчання повнолітній [PERSON] закінчує навчання 30 червня 2027 року, тобто ще до досягнення ним 23 років, аліменти за цим судовим рішенням можуть бути стягнуті тільки до 30 червня 2027 року. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує матеріальний стан повнолітньої дитини, потреби повнолітньої дитини, пов`язані з навчанням. Ураховуючи встановлені судом обставини справи, а також те, що відповідачем визнано позов, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з відповідача аліменти на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 24 жовтня 2024 року, та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2027 року. Суд уважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та витратам, пов`язаним із навчанням. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved