Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Кеш ту гоу», інтереси якого представляє адвокат Пархомчук С.В., звернувся через систему «Електронний суд» до суду із позовом до [PERSON] \~\~про стягнення заборгованості за кредитним договором № 37028 від 21 червня 2021 року в сумі 17850 гривень В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра груп» та відповідачем було укладено кредитний договір №37028 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на мобільний номер телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності в сумі 3000 грн. зі строком кредитування на 18 днів, стандартна процентна ставка 2,5 % в день або 912,5% річних. Однак, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, кредит та відсотки за користування кредитом не повернула, а тому станом на 22 липня 2024 виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 17850 грн., з яких: 3000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту та 14850 грн. - прострочена заборгованість за процентами. 17 лютого 2022 між ТОВ «ФК «Авіра груп» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, згідно якого ТОВ «ФК «Авіра груп» відступило ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №37028 від 21 червня 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Авіра груп» та відповідачем по справі [PERSON] . З врахуванням наведеного позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» заборгованість за кредитним договором №37028 від 21 червня 2021 року у загальному розмірі 17850 грн., а також витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.01.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Крім того, 13.01.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн., зазначаючи, що ці витрати підтверджуються актом про отримання правової допомоги від 06 січня 2025 та квитанцією про оплату правової допомоги від 06 січня 2025 року. Відповідач\~ [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була повідомлена \~належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві,\~які згідно\~рекомендованого повідомлення\~про вручення\~поштового відправлення,\~виплату поштового\~переказу вона\~особисто отримала\~15.01.2025\~та 01.02.2025\~року,\~також була\~повідомлена особисто\~під розпис\~17.02.2025,\~про причини неявки до суду не повідомила, відзиву не подала. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. 13 березня 2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра груп» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №37028 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора KL7980 21 червня 2021 (електронного підпису) і був надісланий на мобільний номер телефону відповідача, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 11). Згідно умов кредитного договору, ТОВ «Авіра груп» взяв на себе зобов`язання надати відповідачу фінансовий кредит в сумі 3000 грн. зі строком кредитування на 18 днів (до 08.07.2021 року), стандартна процентна ставка 2,5 % в день, кредит надавався у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської карти відповідача (а.с.7-9). Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 3000 грн. підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» №4160/05 від 21 травня 2024 року, з якої вбачається, що відповідачу 21 червня 2021 року о 20 год. 54 хв. на банківську карту № [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 3000 грн. (а.с. 12). 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «Авіра груп» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра груп» відступило ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с.14-20). При вирішенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором №37028, суд зважив на таке. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Судом встановлено, що договір між ТОВ «Авіра груп» та відповідачем [PERSON] укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного сторін та підпису). Електронний правочин оформлюються шляхом фіксації волі його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором ( статті 514 ЦК України). Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суми позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, зокрема, тілом кредиту, яка відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача за тілом кредиту становить 3000,00 грн., яка підлягає до стягнення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором № 37028, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок суду відповідає правововим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору. Договір про надання споживчого кредиту № 37028 від 21.06.2021 був укладений строком на 18 днів, додаткових угод про продовження строку дії кредиту первісний кредитор та відповідач не укладали. Договір був укладений строком на 18 днів, саме цей строк був погоджений договором, після його закінчення кредитор не мав права нараховувати відсотки. Згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Тому, за підрахунками суду, за договором про надання споживчого кредиту № 37028 від 21.06.2021 з відповідача [PERSON] підлягають стягненню відсотки, нараховані в період строку кредитування з 21.06.2021 по 08.07.2021 у розмірі 1350, 00 грн. та комісія у розмірі 450,00 грн. Решта суми заборгованості за відсотками за кредитом нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Отже, вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих поза строками дії кредитного договору, задоволенню не підлягають. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш ту гоу» за подання позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3 2412 від 11.10.2024 року (а.с.29). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 26,89% вимог, (так як 4800 від 17850 складає 26,89%), тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 651,38 грн. (26,89% від 2422,40 грн.). За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію акта про отримання правової допомоги від 06 січня 2025 року, копію рахунку №06.01.2025-1, копію платіжної інструкції № 3 4109 від 06 січня 2025 року (а.с.43,47). З акту про отримання правової допомоги вбачається, що загальна вартість наданих послуг оцінена у розмірі 10500 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09. червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивач під час розгляду справи поніс витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. З огляду на шаблонний тип справи, відсутність необхідності окремої оплати зустрічей та консультацій, несення канцелярських витрат на виготовлення копій документів, так як справа направлялась до суду через систему електронного суду, реальний час необхідний на виконання процесуальних дій по підготовці позовної заяви та інших заяв та клопотань до суду, вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн., що буде співмірним як зі складністю справи, так і ціною позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.11, 141, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial