Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

26 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200826-006 від 26 серпня 2020 року в сумі 81191 грн. Обґрунтовано позов тим, що 26 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 200826-006, відповідно до умов якого позивач надав їй кредит у сумі 52000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Також, 26 серпня 2020 року для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки № 200826-006-001 та № 200826-006-002, за умовами яких поручителі зобов`язалися перед кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] . [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачі відзиви на позов не подали. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалися завчасно і належним чином. Судові повістки відповідачам надсилалися за адресою їх місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Суд ухвалює\~рішення при\~заочному розгляді\~справи,\~що відповідає\~вимогам статті\~280\~Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 26 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 200826-006, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 52000 грн. строком до 26 серпня 2021 року зі сплатою одноразової комісії за видачу кредиту в розмірі 5,9% від початкової суми кредиту, що становить 3068 грн., та процентів за користування кредитом у розмірі 5,9% у місяць від початкової суми кредиту. Позичальник має зробити 12 щомісячних платежів, внесення яких до 26 числа відповідного місяця. Загальна плата за користування кредитом 39884 грн., загальна вартість кредиту 91884 грн. (а.с. 13-14). Кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника (пункт 1.2. договору). Так, копією платіжного доручення № 810 від 31 серпня 2020 року підтверджується перерахування позивачем на рахунок [PERSON] кредитних коштів за кредитним договором № 200826-006 у сумі 48932 грн. (за вирахуванням комісії за надання кредиту в сумі 3068 грн.) (а.с. 39). Згідно із пунктами 3.1, 3.2. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору. Щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом. Плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Процентна ставка за договором є фіксованою (пункт 3.4. договору). Пунктом 2.2. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно із графіком, передбаченим договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. 26 серпня 2020 року між [PERSON] (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (кредитодавець) укладено договір поруки № 200826-006-001, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитодавцем за виконання зобов`язань [PERSON] в розмірі, що виникли з договору № 200826-006 від 26 серпня 2020 року, укладеного між позичальником та кредитодавцем (основний договір) (а.с. 23). Пунктом 2 вказаного договору поруки передбачено, що відповідно до основного договору позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю суму кредиту в розмірі 52000 грн. та плату за користування кредитом в розмірі 36816 грн. у строк до 26 серпня 2021 року. Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору поруки у випадку невиконання позичальником свого зобов`язання поручитель та позичальник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Крім того, 26 серпня 2020 року між [PERSON] (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (кредитодавець) в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором № 200826-006 від 26 серпня 2020 року було укладено договір поруки № 200826-006-002 (а.с. 24). Умови вказаного\~договору поруки\~є аналогічними\~до умов договору поруки № 200826-006-001 від 26 серпня 2020 року. 15 березня 2023 року позивачем надіслано на адреси відповідачів досудові вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, згідно з якими позивач вимагав повернення кредиту, процентів та інших платежів за кредитним договором № 200826-006 від 26 серпня 2020 року в 30-денний термін з моменту отримання вимоги в розмірі 81191 грн. (а.с. 30, 31, 32). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач надав [PERSON] кредит, однак відповідач свої зобов`язання щодо його повернення належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за розрахунком позивача утворилася заборгованість у сумі 81191 грн., до якої входить: 27967 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 50156 грн. прострочена заборгованість за процентами, 3068 грн. строкова заборгованість за процентами (а.с. 25). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов`язання\~боржником. Порукою\~може забезпечуватися\~виконання зобов`язання\~частково або\~у повному\~обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом статті 554 Цивільного кодексу України у разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором у\~тому ж\~обсязі,\~що і\~боржник,\~включаючи сплату\~основного боргу,\~процентів,\~неустойки,\~відшкодування збитків,\~якщо інше\~не встановлено\~договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до\~частини другої\~статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (у\~редакції на\~час укладення\~відповідачем договору)\~до загальних\~витрат за\~споживчим кредитом\~включаються,\~зокрема,\~доходи кредитодавця\~у вигляді\~процентів; комісії\~кредитодавця,\~пов`язані з\~наданням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту,\~у тому\~числі комісії\~за обслуговування\~кредитної заборгованості,\~розрахунково-касове\~обслуговування,\~юридичне оформлення\~тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів підтверджується копією платіжного доручення № 810 від 31 серпня 2020 року (а.с. 39). Разом з тим, за умовами кредитного договору [PERSON] отримала кредит строком до 26 серпня 2021 року. Пунктами 4.2.1.4., 7.1. кредитного договору визначено, що позичальник має право звернутися до кредитодавця з проханням про пролонгацію строку надання кредиту та строку дії договору. Внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом укладення сторонами додаткових угод. Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною. Матеріали справи не містять доказів, що строк користування відповідачем кредитом продовжувався. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаного кредитного договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем кредитом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк користування кредитом в указаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 Цивільного кодексу України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі№ 910/719/19). За умовами кредитного договору загальна плата за користування кредитом разом з процентами та одноразовою комісією складає 39884 грн. (36816 грн. проценти за користування кредитом та 3068 грн. сума одноразової комісії), загальна вартість кредиту становить 91884 грн. (52000 грн. сума кредиту, 36816 грн. проценти за користування кредитом та 3068 грн. сума одноразової комісії). З розрахунку заборгованості за даним договором (а.с. 40), наданого позивачем, слідує, що проценти за користування кредитом нараховані за період з 26 серпня 2020 року до 07 лютого 2023 року, тобто після встановленого строку користування ним. Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування кредитом, визначеного вказаним кредитним договором, доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування кредитом після спливу цього строку є безпідставним і з відповідачів вони стягненню не підлягають. Крім того, із розрахунку заборгованості слідує, що відповідачем [PERSON] сплачено в рахунок погашення заборгованості за процентами за вказаним договором грошові кошти на загальну суму 35748 грн., тобто залишок непогашених процентів, нарахованих у межах строку користування кредитом, становить 1068 грн. (36816 грн. (проценти за користування кредитом) - 35748 грн. (грошові кошти сплачені на погашення заборгованості за процентами) = 1068 грн.). А тому, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 32103 грн. (27967 заборгованість за тілом кредиту, 1068 грн. - залишок несплачених процентів за користування кредитом, які нараховані в межах строку кредитування, та 3068 грн. одноразова комісія за видачу кредиту). Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Правовий діалог» на підставі договору № 25-01/2023 про надання правової допомоги від 25 січня 2023 року (а.с. 42-44). Копією платіжного доручення № 4210 від 10 лютого 2023 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Правовий діалог» 7000 грн. згідно з актом № 5 від 05 лютого 2023 року за договором про надання правничої допомоги № 25-01/2023 від 25 січня 2023 року та актом № 5 приймання-передачі наданої правової допомоги від 05 лютого 2023 року (а.с. 41, 48). Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково (39,54%), а тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі по 319 грн. 27 коп. з кожного та витрати на правничу допомогу в сумі по 922 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: partial