Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

14.12.2024 представник ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» Лановий Є.М., через систему «Електронний суд», звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 р. у розмірі 50841,93 грн., судовий збір у сумі 2 422,40 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. І. Позиція сторін у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.11.2019 [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному вебсайті Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» подав заявку на отримання кредиту № 2054509. ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит № 2054509 від 03.11.2019, який знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідач уклав договір про споживчий кредит № 2054509 від 03.11.2019 з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн. 10.07.2020 ТОВ «МІЛОАН» на підставі умов Договору факторингу №01/07 відступило право вимоги за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» було укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 2054509 від 03.11.2019. Згідно додатку № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою і документально підтвердженою та становить 50841,93 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 12000 грн.; - заборгованість за відсотками становить 37401,93 грн.; - заборгованість за комісією становить 1440грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. Представник позивача вказує, що відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 50 841,93 грн. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він визнає факт укладання 03.11.2019 року із ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору №2054509 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого він отримав 12 000 грн. на умовах сплати відсотків та строкового повернення. Однак, відповідач категорично заперечує той факт, що мав волевиявлення на продовження строку користування/повернення кредиту та укладав угоду про це, що передбачено п.2.3.1 та 2.3.2 кредитного договору. Також він не здійснював на користь позивача платіж із зазначенням, що кошти спрямовуються на сплату комісії за пролонгацію кредиту. Відповідно до матеріалів справи, строк кредитування за договором про споживчий кредит №2054509 від 03.11.2019 був погоджений сторонами та становив 15 днів, тобто з 03.11.2019 до 18.11.2019. Матеріали справи не містять доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував комісії, визначені п. 2.2.1 договору, а тому відповідач вказує, що позивач неправомірно нараховував відсотки за користування кредитом після 18.11.2019. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.3.1 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. За таких обставин, неповернення позичальником кредитних коштів у визначений п.1.4 договору строк, за відсутності активних дій відповідача, визначених п. 2.3.1 договору (сплати комісій за продовження дії договору) є неправомірною поведінкою, а саме не поверненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу 15-денного періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому договором. Згідно інформації, яка міститься у Відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору за період з 03.11.2019 по 29.06.2020, [PERSON] сплатив на користь позивача грошові кошти на погашення кредитної заборгованості в розмірі 37 675,07 грн., що значно перевищує платежі, які передбачені умовами кредитного договору. Відповідач сплачував зазначені грошові кошти після тиску представників ТОВ «МІЛОАН» на нього (численні телефонні дзвінки з погрозами до нього та його родичів), не усвідомлюючи реальний розмір заборгованості. Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, у разі наявності підстав, для задоволення позову.Також, [PERSON] вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн за участь у даній справі, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, їх необхідністю для постановления судового рішення, написання позовної заяви здійснено на стандартному бланку у аналогічний категорії справ, а тому не потребує значних затрат часу на виконання таких робіт. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 23.12.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження, призначив справу до розгляду (а.с. 100). 26.02.2025 [PERSON] подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 03.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання свого представника не направив, 15.01.202 представник позивача Романенко Я.С. через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи\~ за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала (а.с. 102-105). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належно, подав відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 03.11.2019 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2054509 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідач отримав 12 000 грн. (а.с. 36-40). Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 12 000 грн (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 15 днів з 03.11.2019 року (п.1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 18.11.2019 року (п.1.4 договору). У п. 1.5.1 договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1440,00 грн, яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користуваннякредитом (п.1.6 договору). Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua (п.2.1 договору). 10.07.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01/07, відповідно до умов якого клієнт ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити Фактору ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 42-48). Відповідно до Витягу з додатку до договору факторингу № 01/07 від 10.07.2020, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 на загальну суму 50 841,93 грн (а.с. 21). В подальшому, 24.01.2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 57-61). Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 на загальну суму 50 841,93 грн. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~ ( в редакції чинній на день укладення договору) визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 перейшло до позивача. Так, з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості за договором № 2054509 від 03.11.2019 становить -\~ 50 841,93 грн, з яких: 12 000 грн. борг по тілу кредиту; 37 401,93 грн борг по відсотках; 1440 грн борг по комісії (а.с.22-29). Згідно з умовами кредитного договору, а саме п. 1.3., кредит надається строком на 15 днів з 03.11.2019 року, тобто до 18.11.2019 року. Пунктом 2.3.1 передбачено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступу у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту. У разі, якщо на дату пролонгації кредиту за кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має також сплатити пеню у повному розмірі. Також, наведено таблицю щодо можливих строків продовження та ставки комісії за продовження кредиту. Волевиявлення позичальника продовжити строк кредитування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14. Правил підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб визначений п. 2.5 договору. Однак, матеріали справи не містять жодного доказу пролонгації кредитного договору за ініціативою відповідача. Відповідач категорично заперечує той факт, що мав волевиявлення на продовження строку користування/повернення кредиту та укладав угоду про це , що передбачено п.2.3.1 та 2.3.2 кредитного договору. А також заперечує здійснення на користь позивача платежів із зазначенням, що кошти спрямовуються на сплату комісії за пролонгацію кредиту, про що надано виписку по картковому рахунку. Аналізуючи умови кредитного договору, суд дійшов висновку, що ТОВ «Мілоан»\~ неправомірно нараховував відсотки за користування кредитом після 18.11.2019 року, тобто поза строком кредитування, без ініціативи позичальника на продовження строку дії кредитного договору. Згідно наданих матеріалів справи, вбачається, що відповідачем у період з 18.11.2019 по 15.04.2020 сплачено коштів на загальну суму 36 575,07 грн. Згідно додатку № 1 до кредитного договору від 03.11.2019 вбачається, що сукупна вартість кредиту складає 17 940,00 грн, що включає в себе: 12 000,00 грн тіло кредиту, 1440,00 грн комісія за надання кредиту, 4500,00 грн проценти за користування кредитом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем недоведені позовні вимоги, не надано доказів в підтвердження обставин правомірної пролонгації кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту. При цьому, суд звертає увагу, що кредитним договором чітко передбачено, що кредит надається строком на 15 днів з 03.11.2019 року (п.1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів : 18.11.2019 року (п.1.4 договору). У п. 1.5.1 договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1440,00 грн, яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово, однак у відповідності до відомостей про нарахування (а.с.22-29)\~ вбачається, що кредитор неодноразово нараховував комісію за пролонгацію\~ по кредиту та неодноразово нараховував пеню після\~ 18.11.2019р. Отже, позивач нарахував до стягнення відсотки\~ за користування кредитом\~ після закінчення терміну дії договору. Позивач не довів наявність у відповідача боргу за вищевказаним кредитним договором на суму 50841,93 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст.ст.76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення чи витребування у первісного кредитора доказів, чи призначення експертизи, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 50841,93 грн. та є не доведеними. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в даному спорі, то суд зазначає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення саме через необґрунтованість розрахунку боргу та недоведеність позовних вимог, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, позаяк суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66)). Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір та витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed