Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач 07.10.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення понесених витрат у розмірі 266 700 грн та стягнути судові витрати у розмірі 4 000,50 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.12.2022 відповідач керуючи автомобілем AUDI, номерний знак [NUMBER] на автодорозі М-05 зі сполученням «Київ-Одеса» порушив ПДР України та здійснив зіткнення з напівпричепом-цистерною TRAILOR S 383EL3C. В результаті ДПТ пасажири автомобіля AUDI [PERSON] та [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди. Обставини ДТП підтверджуються вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2023 у справі №499/268/23. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу. Потерпіла особа з метою отримання відшкодування звернулася з заявою до МТСБУ. Потерпілій особі було виплачено відшкодування у розмірі 266 700 грн, з яких 241 200 грн - шкода, заподіяна смертю потерпілого внаслідок ДТП та 25 500 грн - витрати на поховання. Тож, понесені позивачем витрати необхідно стягнути з відповідача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 21.11.2024. У зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача розгляд справи у судовому засіданні 21.11.2024 було відкладено на 16.01.2025. З метою належного сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 16.01.2025 було відкладено на 06.03.2025. У судове засідання 06.03.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Представник позивача Равлюк А.Г. у позові просив здійснити розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та сповіщався шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації. Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2023 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання - 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ч.7 ст. 130 ЦПК України, копія позову та судова повістка направлялася за адресою ДУ «Крюковська виправна колонія №29» та була вручена представнику державної установи 22.02.2025. Отже, відповідач повідомлявся належним чином про час, дату та місце судового розгляду. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 10 березня 2025 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2023 у справі №499/268/23, який залишений без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 та постановою Верховного суду від 17.12.2024, [PERSON] визнано винуватим у тому, що він, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, 05 грудня 2022 року приблизно о 05:15, керуючи автомобілем «Audi А6», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автодорогою М-05 сполученням «Київ - Одеса», порушив вимоги пунктів 1.5., 2.1. а), 2.3. б), 12.1., п. 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху та скоїв наїзд на нерухомий спеціалізований напівпричеп-цистерну «Trailor S 383EL3C», який перебував у складі автопоїзда з тягачем «Scania G420», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв за межами проїзної частини - праворуч на острівці для поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків з включеними габаритними вогнями та аварійною сигналізацією. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Audi А6» отримали тілесні ушкодження: [PERSON] та [PERSON] - тяжкі, від яких померли, [PERSON] - тяжкі, зі стійкою втратою загальної працездатності не менш, ніж на одну третину (не менш 33%). [PERSON] призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (а.с.13-17). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Адвокат Каразейська Є.Д., яка діяла в інтересах [PERSON] 24.01.2023 звернулася до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування, також адвокат Каразейська Є.Д., яка діяла в інтересах [PERSON] 29.03.2023 звернулася до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування (а.с.4). МТСБУ виплатило 17.02.2023 [PERSON] страхову виплату у розмірі 241 200 грн, відповідно до платіжної інструкції №823088 від 17.02.2023 (а.с.18). МТСБУ виплатило [PERSON] страхову виплату (витрати на поховання [PERSON] ) у розмірі 25 500 грн, згідно платіжної інструкції №920545 від 07.04.2023 (а.с.18). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на день ДТП застрахована на була. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За приписами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.2,ч.5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Частиною першою ст.1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Частиною 1 ст.999 ЦК України встановлено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (надалі-Закон №1961-IV, в редакції чинній станом на дату ДТП). За приписами ст.3 Закону №1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Приписами ст.6 Закону №1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п.21.1 Закону №1961-IV забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності чинною на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Згідно ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Згідно з пп.39.2.1. п.39.2 ст.39 Закону №1961-IV основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Як слідує із вимог п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до положень п.27.1 ст.27 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з положеннями п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п.27.4 ст.27 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved