Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. У липні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області АР Крим та м. Севастополі про скасування арешту, у якому просила: зняти арешт з нерухомого майна, об`єкт обтяження: будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 3390306, що належало [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) накладений Білозерською державною нотаріальною конторою, згідно повідомлення б/н від 11.12.1998, Голопристанського міжрайонного відділу податкової поліції. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною бабою позивачки по батьковій лінії. 16.05.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю. При здійсненні перевірки нотаріус встановив, що на житловий будинок 29.06.2006 за №3390306 Білозерською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження арешт; підстава обтяження повідомлення б/н від 11.12.1998 Голопристанського міжрайонного відділу податкової поліції. У зв`язку з наявністю арешту на спадкове майно позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду. Відповідач зазначає про відсутність даних про наявність арешту, однак вказане спростовується інформацією в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що перешкоджає позивачці реалізувати спадкові права. ІІ. Виклад позиції відповідача. 29.10.2024 представник ДПС України Олефіренко С.В. подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позову з нижченаведених підстав. Вважає, що з боку контролюючого органу в особі ГУ ДПС не вчинялося жодних протиправних дій, що порушували б права позивачки та [PERSON] , а тому є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до ПК України податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує 180 неоподаткових мінімумів доходів громадян. За даними інтегрованих карток платника, відкритих у ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі, у фізичної особи [PERSON] станом на 23.10.2024 обліковується податковий борг на суму 32,95 грн., а тому податкова застава відповідно до вимог чинного законодавства щодо неї не застосовувалася. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.07.2024 року позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення зазначених у ній недоліків. 13.09.2024 року на електронну адресу суду представник позивача надіслав заяву про усунення недоліків позовної заяви, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано Головуючому судді Булах Є.М. 26.09.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 30.10.2024 року. У зв`язку із поданими заяви учасниками судового провадження про відкладення судового засідання, розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 19.11.2024 року. 29.10.2024 представник ДПС України Олефіренко С.В. подав відзив на позовну заяву. У зв`язку із перебуванням Головуючого судді у справі на лікарняному розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 11.12.2024 року. У зв`язку із перебуванням Головуючого у справі судді у нарадчій кімнаті з розгляду іншої цивільної справи, розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 24.01.2025 року. 24.01.2025 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. У зв`язку із заявленим клопотання сторони відповідача про відкладення судового засідання і неявкою інших учасників судового провадження розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 06.03.2025 року. 13.02.2025 року від представника третьої особи через канцелярію суду надійшло повідомлення з проханням вирішити справу без участі представника Білозерської державної нотаріальної контори. 03.03.2025 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неприбуття у судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Таким чином, судом встановлено, що у судове засідання у час призначений для розгляду справи учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.06.1966 року Немерчанським с/б ЗАГС, актовий запис 22. [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.08.1988 року Східненською сільською радою Білозерського району Херсонської області, актовий запис 21. У зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 06.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис 220. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що 29.12.2021 року виконавчим комітетом Музиківської сільської ради видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 55. Постановою приватного нотаріуса Херсонського районного нотаріального округу Херсонської області Сергеєвою Г.В. від 27.05.2024 року №55/02-14, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] . Приватним нотаріусом встановлено, що за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №378803067 від 16.05.2024 року на житловий будинок розташований за вищевказаною адресою зареєстровано обтяження нерухомого майна. Обтяження зареєстровано 29.06.2006 року Білозерською державною нотаріальною конторою за №3390306; підстава обтяження: повідомлення, б/н від 11.12.1998 року Голопристанського міжрайонного відділу податкової поліції; додаткові дані: архівний запис, реєстр №123823-69, внутр.. №8С01453329F1412F5630; заявник: Білозерська державна нотаріальна контора. Відповідно до листа ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 25.06.2024 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо [PERSON] податкова застава не зареєстрована. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Приписами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. За ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №826/12775/15. Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею нерухомого майна, на яке накладено арешт. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті баби. Отже, наявність накладеного обтяження порушує її права на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №905/386/18 зроблено висновок про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. У цій справі обтяження нерухомого майна зареєстровано на підставі повідомлення б/н від 11.12.1998 Голопристансьокго міжрайонного відділу податкової поліції. Відповідно до ч.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (чинного на час накладення обтяження), у складі органів державної податкової служби знаходились відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями (далі - податкова міліція). Відповідно до п.2,3 Указу Президента від 18.03.2013 №141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України», Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються. Установити, що до прийняття законодавчих та інших нормативно-правових актів: у складі Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів утворюються та діють підрозділи податкової міліції. Постановою Кабінету Міністрів України №160 від 21.05.2014, утворено Державну фіскальну службу України. Відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 «Про Державну фіскальну службу України», у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набула чинності 27.09.2019 року, зокрема, були внесені зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 18.12.2018 р. № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», якими передбачено, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби України продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином, зазначеною постановою КМУ № 846 передбачено виключення у ДПС України функцій з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску. Отже, ДПС України є правонаступником ДФС останнього органу, у складі якого діяла податкова поліція, а тому є належним відповідачем у цій справі. Посилання відповідача на положення ПК України не є релевантними до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки його положення діють з 01.01.2011 року, а повідомлення податкової поліції на підставі якого накладено арешт на спірне майно прийнято 11.12.1998 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved