Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з вищевказаним позовом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом. До складу спадкової маси, окрім іншого майна увійшов житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Позивач, будучи дочкою спадкодавця, а відтак спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняла шляхом подачі нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту, утім реалізувати свої спадкові права на зазначений об`єкт нерухомого майна позбавлена можливості, оскільки нотаріусом винесено мотивовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі нотаріального акту з тих підстав, що заявником не було пред`явлено нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на майно, а також не підтверджується факт родинних відносин згідно поданих нотаріусу документів, оскільки згідно паспортних документів позивача зазначено по-батькові як " [PERSON] ", відповідно до витягу про шлюб « [PERSON] », а по архівних довідках про народження " [PERSON] ". Наведені обставини послугували підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд визнати за нею право власності на об`єкт нерухомого майна, що увійшов до складу спадкової маси, та встановити факт родинних відносин від якого залежать її майнові права, у тому числі право на спадкування. У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзив, утім направлено заяву за підписом селищного голови Соця І., про визнання позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Ухвалою суду від 20.01.2025 було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, та витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Врублевської Ю.В. матеріали спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явились, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. З огляду на викладене та зібрані у справі докази, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина. Із змісту спадкової справи №73/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась [PERSON] , подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту, зазначивши, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в підтвердження чого надала документи (а.с.38). Відповідно до довідок від 07.06.2024 №294 та від 20.11.2024 за №03-09/3/491 виданих Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області (а.с.26, 27) встановлено, що [PERSON] , 1904 року народження, яка померла [INFO] була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] . До складу сім`ї [PERSON] входили: чоловік [PERSON] , дата його смерті не відома, та дочка [PERSON] .. На день смерті за вказаною адресою були зареєстровані та постійно проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , остання спадщину прийняла фактично шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. На підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] надано наступні документи: свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с.52), відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] ; паспортні документи позивача (а.с.50 на звороті), де зазначено про укладення шлюбу із [PERSON] ; Повний Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.54), зі змісту якого встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уклала шлюбі із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] »; архівна довідка від 03.12.2018 видана Державним архівом Вінницької області, відповідно до якої у книзі актових записів про народження громадян по с. Сиваківці Липовецького району за 1933 рік є актовий запис №14 від 11.06.1933 про народження [INFO] [PERSON] , батьки - [PERSON] .*, 32 роки, [PERSON]*, 28 років. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] спадщину прийняла, відтак вона їй належить. На підтвердження належності майна спадкодавцеві до матеріалів спадкової справи надано наступні документи: Свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок, що видане 09.08.2004 виконавчим комітетом Сиваковецької сільської ради на підставі рішення виконкому Сиваковецької сільської ради від 27.05.2004 за №367 (а.с.11), відповідно до якого житловий будинок в [ADDRESS] , в цілому належить [PERSON] на праві приватної власності, реєстрація здійснена в силу діючого на той час законодавства 09.08.2004 Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації; довідка за №188 від 02.07.20024 (а.с.63), з якої слідує, що власником житлового будинку із по господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , являлась [PERSON] . 03.12.2024 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Врублевською Ю.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за [ADDRESS] (а.с.8-10), яка мотивована тим, що Свідоцтво [NUMBER] про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, було видане 09 серпня 2004 рокуна підставі рішення виконкому Сиваковецької сільської ради №367 від 27 травня 2004 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Окрім цього не підтверджується факт родинних відносин спадкодавця із спадкоємцем, оскільки наявні розбіжності у написанні по батькові у свідоцтві про укладення шлюбу по батькові, паспортних документах заявника та архівній довідці від 03.12.2018 виданої державним архівом Вінницької області. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 7 постанови N 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Аналізуючи зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що вони підтверджують факт родинних відносин позивача із спадкодавцем, збігаються дати народження, прізвища та по батькові як батьків так і дитини, отож [PERSON] приходиться рідною дочкою [PERSON] , встановлення даного факту породжує для позивача юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, тому суд вважає вимоги в цій частині обґрунтовані та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, що є предметом спору, суд зауважує, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Правила Книги Шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (абзац 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Вказані норми слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно статті 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця с спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до правил статті 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, яке видане виконавчим комітетом Сиваковецької сільської ради 09 серпня 2004 року на підставі рішення виконкому Сиваковецької сільської ради №367 від 27 травня 2004 року, на ім`я [PERSON] , та право власності на яке зареєстровано в Комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 09 серпня 2004 року в реєстровій книзі №2, за реєстровим [NUMBER], - є дійсним, а рішення на підставі яких воно видавалось не було визнано незаконним в установленому законом порядку. Згідно записів по господарських книг за 1991-1995 роки рахунок № [NUMBER] , [PERSON] була власником житлового будинку за [ADDRESS] . За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Суд враховує, що житловий будинок за [ADDRESS] , збудований у 1967 році, тоді як в силу приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права не залежало від державної реєстрації відповідно до норм діючого законодавства. З огляду на викладене слід дійти обґрунтованого висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула у встановленому законом порядку у власність житловий будинок, щог є предметом спору. Відповідно до положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача подав заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача знайшли підтвердження належними та допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved