Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

03.08.2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява\~\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на майно та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23 січня 2012 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Юлією Вікторівною та реєстрований в реєстрі за №50, Відчужувач передає, а Набувач приймає у власність квартиру [ADDRESS] та складається з двох кімнат загальною площею 42, 7 кв м, житловою площею 20, 5 кв м. Розділом 2 договору довічного утримання встановлено умови утримання (догляду). Одразу після укладення договору довічного утримання умови утримання (догляду) [PERSON] виконувала лише частково. На прохання [PERSON] [PERSON] вимушена була оплачувати її пальне, ремонт, відпочинок щоб отримувати передбачений у договорі довічного утримання догляд. Байдужість та халатне ставлення [PERSON] до позивача призвели до того, що [PERSON] отримала травму та не могла самостійно пересуватись та обслуговувати себе, однак [PERSON] продовжувала ухилятись від покладених на неї договором довічного утримання обов`язків. В 2019 році [PERSON] померла, а обов`язки по утриманню та догляду [PERSON] взяла на себе її донька [PERSON] , яка також не надавала належного догляду, а потім взагалі змінила номер телефону. Тому, [PERSON] бажала розірвати договір довічного утримання в судовому порядку. [INFO] [PERSON] померла. Заповітом від 06 травня 2022 року [PERSON] зробила таке розпорядження на випадок своєї смерті: «…все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] .» 25 вересня 2023 року через свого представника адвоката Нечитайло М.О. в системі Електронний суд [PERSON] подав до Октябрського районного суду м. Полтави уточнену позовну заяву, в якій просив розірвати договір довічного утримання від 23 січня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Юлією Вікторівною та реєстрований в реєстрі за №50; припинити та зняти заборону відчуження на квартиру [ADDRESS] , накладену 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Юлією Вікторівною, зареєстровану в реєстрі за №12083117 у зв`язку із посвідченням договору довічного утримання від 23 січня 2012 року; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , право власності на квартиру [ADDRESS] та складається з двох кімнат загальною площею 42, 7 кв м, житловою площею 20, 5 кв м. за заповітом від 06 травня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №456 та стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти в сумі 33 000 (тридцять три тисячі) грн в рахунок погашення боргу перед [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2022 року вищевказана справа розподілена судді Тімошенко Н.В. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2022 року заяву про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , чи будь-яким іншим особам відчужувати вищевказану квартиру до вирішення спору по суті. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2023 року було залучено [PERSON] в якості правонаступника позивача до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на майно та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на майно та стягнення моральної шкоди, - надіслати разом із доданими до неї матеріалами до Фрунзенського районного суду м. Харкова за підсудністю. Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.02.2024 року ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2023 року було скасовано; цивільну справу №554/7318/22 за позовом правонаступника позивача [PERSON] [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна, про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на майно та стягнення моральної шкоди направлено до Октябрського районного суду м. Полтави для продовження розгляду. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.12.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про направлення даної цивільної справи до Фрунзенського районного суду м. Харкова за позовом [PERSON] правонаступника [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на майно та стягнення моральної шкоди було відмовлено. Представник позивача адвокат Нечитайло М.О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання до суду не з`явилася; подала клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, проти заявлених позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання до суду не з`явилася; заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до договору довічного утримання від 23 січня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Юлією Вікторівною та реєстрований в реєстрі за №50, Відчужувач передає, а Набувач приймає у власність квартиру [ADDRESS] та складається з двох кімнат загальною площею 42, 7 кв м, житловою площею 20, 5 кв м. Вищевказаний договір довічного утримання [PERSON] уклала у зв`язку з похилим віком, віковими хворобами та розумінням того, що з часом їй буде вкрай складно піклуватися про себе самостійно. Дітей чи інших кровних родичів, які зможуть за нею доглядати вона не мала, оскільки її єдина донька [PERSON] померла в 2006 році, а єдиний племінник відмовився доглядати за нею. З сім`єю [PERSON] на день укладення договору довічного утримання [PERSON] була знайома протягом 4 місяців, оскільки донька [PERSON] [PERSON] з 30.08.2011 року до 01.01.2012 року винаймала в неї кімнату і в них склалися гарні стосунки, тому у [PERSON] була довіра до цієї сім`ї і впевненість, що в майбутньому вона не залишиться наодинці зі своїми проблемами. Розділом 2 договору довічного утримання встановлено умови утримання (догляду), а саме: п.2.1: «Довічне матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися Набувачем, [PERSON] , оцінюється сторонами у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та перераховується за допомогою АТ «Ощадбанк». п.2.2: «Утримання визначається у вигляді: а) забезпечення необхідним харчуванням, одягом; б) забезпечення необхідними лікувальними засобами на підставі виданих лікарем рецептів; в) надання побутових послуг (прибирання один раз на тиждень, дрібний побутовий ремонт); г) довічного проживання Відчужувача в квартирі; д) поховання у разі смерті.» В пункті 3.1 зазначено, що Відчужувач має право вимагати своєчасне виконання усіх умов згідно з договором довічного утримання. Одразу після укладення договору довічного утримання вищезазначені умови [PERSON] виконувала лише частково, оскільки коли вона приїздила до доньки і тільки тоді допомагала [PERSON] , а це було раз чи два на місяць. На прохання [PERSON] [PERSON] вимушена була оплачувати пальне, щоб отримувати, передбачений у договорі довічного утримання, догляд. [PERSON] [PERSON] одразу віддала 5\~500 грн на її поховання. [PERSON] регулярно оплачувала ремонт їх автомобіля, оскільки сім`я [PERSON] мала старий автомобіль, який необхідно було постійно ремонтувати. На придбання нових коліс, нового лобового скла та різних деталей для автомобіля, позивач за первісним позовом сплатила близько 5\~000 грн. [PERSON] дала [PERSON] гроші в розмірі 2\~000 грн на встановлення газового обладнання в її будинку, 5\~000 грн - на відпочинок; 10 000 гривень на оплату послуг стоматолога для [PERSON] та 100 доларів США для чоловіка [PERSON] . Придбання пральної машини, придбання випускної сукні, взуття, спортивного костюму для Юлії теж сплачувала [PERSON] . [PERSON] доводилось все це сплачувати, оскільки вона сподівалась, що всі її фінансові витрати повернуться в якості догляду та допомоги в разі необхідності. Приблизно в серпні 2018 року [PERSON] перестала навідувати [PERSON] , забезпечувати її необхідним харчуванням, одягом, ліками та побутовими послугами. Оскільки, [PERSON] залишилась одна, вона вимушена була сама виходити за продуктами до магазину за будь-якої погоди, сплачувати за комунальні послуги. Байдужість та халатне ставлення [PERSON] та [PERSON] призвели до того, що 15 січня 2019 року [PERSON] самостійно довелось поїхати до відділення банку, щоб заплатити за комунальні послуги. Вона пішла на тролейбусну зупинку біля будинку і, коли заходила до тролейбусу, підсковзнулась, упала і зламала праву руку; потрапивши під колесо, побила ноги та тіло. Сусіди доставили [PERSON] до квартири, і на її прохання, зателефонували [PERSON] . [PERSON] сповістила [PERSON] про отримання серйозної травми та наголосила, що потребує лікування, сказавши, що зовсім безпорадна, та просила приїхати до неї. [PERSON] відповіла, що приїхати не може через погодні умови, але може прийти [PERSON] , яка має медичну освіту, щоб допомогти. В той раз [PERSON] спілкувалася з [PERSON] востаннє. Протягом наступних трьох з половиною місяців [PERSON] давала [PERSON] тільки знеболюючі та ставила уколи. На неодноразові прохання [PERSON] викликати карету швидкої допомоги або доставити її до лікарні, [PERSON] категорично відмовилась. [PERSON] самостійно не могла пересуватись та обслуговувати себе, а у зв`язку з чинним договором довічного утримання вона не мала права скористатись соціальною допомогою. [PERSON] погрожувала [PERSON] та забороняла спілкуватись з сусідами та друзями. 28.05.2019 року [PERSON] дісталася до лікарні КНП ХМР «Міська лікарня №3» на обстеження, де їй було зроблено рентгенограму, ознайомившись з якою хірург-травматолог повідомив, що вона звернулась занадто пізно і допомогти їй не зможуть. Хірург сказав, що якби [PERSON] звернулася вчасно, можна було накласти гіпс і правильно зростити суглоби на руці, оскільки цього зроблено не було, вони зрослись неправильно. [PERSON] порадили звернутись в КНП ХМР «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» за додатковою консультацією. На той час грошей на лікування в неї не було. Сторона позивача вважає, що через бездіяльність [PERSON] [PERSON] зазнала непоправної шкоди здоров`ю. В 2019 році [PERSON] померла. 13.02.2019 року, до [PERSON] приїхав [PERSON] чоловік [PERSON] , та сказав, що на день смерті його дружини, їх сім`я в повному обсязі зробила виплату вартості квартири за договором довічного утримування і відтепер квартира належить їм. Деталі пояснити відмовився. [PERSON] висловлювався на адресу позивача за первісним позовом дуже цинічно та брутально і сказав, що їх зв`язки припинились остаточно. [PERSON] дуже злякалась того, що її особиста квартира вибула з її володіння і повідомила [PERSON] , що хоче розірвати договір довічного утримання. Після смерті [PERSON] особисті документи та документи на квартиру перейшли у володіння [PERSON] , яка їх не віддавала. На вимоги [PERSON] повернути особисті документи [PERSON] кидала на стіл ключі від квартири і говорила що не має бажання про це спілкуватись; документи не віддавала, а пізніше стало зрозуміло причину такого небажання. У березні 2019 року, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1046, отримала у спадок квартиру [ADDRESS] , житловою площею 20, 5 кв м, загальною площею 43, 7 кв м. Через відсутність в [PERSON] особистих документів оспорити прийняття спадщини вона не могла. 30.05.2019\~року [PERSON] \~була доставлена\~в КНП\~ХМР «Міська\~клінічна лікарня\~№ 2\~ім.\~проф.\~О.О.\~Шалімова» до\~відділення «Діабетична\~стопа» де\~знаходилась на\~стаціонарному лікуванні\~до 10.06.2019\~року. За лікування [PERSON] самостійно сплатила 3 000 гривень. [PERSON] жодного догляду та допомоги не надавала. Погрози, незрозуміле майбутнє та переживання призвели до того, що 06.01.2020 року каретою швидкої медичної допомоги, [PERSON] була доставлена до «Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1» філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в кардіологічне відділення з діагнозом «Інфаркт міокарда». В той же день їй було зроблено операцію стентування серця. Через похилий вік операція була дуже складною. Все лікування та подальше реабілітацію [PERSON] оплачувала сама. Зв`язку з [PERSON] до своєї смерті [PERSON] не мала оскільки [PERSON] змінила номер телефону. Востаннє в житті [PERSON] бачила [PERSON] в жовтні 2019 року, тому бажала розірвати договір довічного утримання в судовому порядку ще за життя. [PERSON] не хотіла, щоб новим набувачем за договором довічного утримання була Відповідач [PERSON] , оскільки вона категорично не бажала виконувати умови договору довічного утримання про довічне утримання, тобто самоусунулась від виконання обов`язків за договором довічного утримання від 23.01.2012 року. Заповітом від 06 травня 2022 року [PERSON] зробила таке розпорядження на випадок своєї смерті: «…все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] .». Заповіт складено о 17 годині 30 хвилин і підписано в двох примірниках, один з яких залишається у справах приватного нотаріуса ХМНО Ганшиної О.Ю., зареєстровано в реєстрі за №456. 05 квітня 2023 року на підставі вищевказаного заповіту приватним нотаріусом Ганшиною О.Ю. було відкрито спадкову справу №72044644 за заявою єдиного спадкоємця [PERSON] . Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір довічного утримання не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У випадку, якщо закон або договір довічного утримання не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорі довічного утримання, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 23 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Юлією Вікторівною та реєстрований в реєстрі за №50 Відповідно до умов договору довічного утримання [PERSON] взяла на себе зобов`язання довічне матеріальне забезпечення [PERSON] , а також усі вигляді догляду. В свою чергу, даним договором довічного утримання [PERSON] передала, а [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS] та складається з двох кімнат загальною площею 42, 7 кв м, житловою площею 20, 5 кв м. [PERSON] не виконувала по відношенню до [PERSON] взяті на себе зобов`язання, матеріальне забезпечення не сплачує згідно договору довічного утримання, іншого матеріального забезпечення та утримання не здійснювала. Після смерті [PERSON] в 2019 році, її донька [PERSON] взяла на себе зобов`язання по виконанню договору довічного утримання від 23 січня 2012 року та отримала у спадок квартиру [ADDRESS] , житловою площею 20, 5 кв м, загальною площею 43, 7 кв м на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1046. Відповідно до вимог ст.. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Згідно з ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Положення ч.1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору довічного утримання. Тлумачення п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору довічного утримання другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору довічного утримання, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору довічного утримання. Таким чином, для розірвання вказаного договору довічного утримання з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору довічного утримання. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору довічного утримання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що відповідач з моменту укладення договору довічного утримання, не виконувала передбачених нею обов`язків. Судом установлено, що згідно з п. 2 договору довічного утримання від 23 січня 2012 року визначено, що довічне матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися Набувачем, [PERSON] , оцінюється сторонами у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та перераховується за допомогою АТ «Ощадбанк». Утримання визначається у вигляді: а) забезпечення необхідним харчуванням, одягом; б) забезпечення необхідними лікувальними засобами на підставі виданих лікарем рецептів; в) надання побутових послуг (прибирання один раз на тиждень, дрібний побутовий ремонт); г) довічного проживання Відчужувача в квартирі; д) поховання у разі смерті.» В пункті 3.1 договору довічного утримання зазначено, що Відчужувач має право вимагати своєчасне виконання усіх умов згідно договору довічного утримання. Разом з тим, за доводами сторони позивача, відповідач не виконувала умови укладеного договору довічного утримання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень ст.ст. 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Таким чином, враховуючи вищевикладене позивач вважає за необхідне розірвання договору довічного утримання. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, під час розгляду справи було встановлено, що факт невиконання умов договору довічного утримання не спростований відповідачем, будь-яких доказів відсутності обставин, наведених позивачем, [PERSON] не надала. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення про припинення чи розірвання договору довічного утримання нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини враховуючи, що договір довічного утримання приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Юлією Вікторівною та реєстрований в реєстрі за №50 підлягає розірванню, тому накладена на його підставі заборона відчуження на квартиру [ADDRESS] , накладена 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Юлією Вікторівною, зареєстровану в реєстрі за №12083117 у зв`язку із посвідченням договору довічного утримання від 23 січня 2012 року підлягає зняттю, а позов частковому задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов задоволений на 50%, тобто на користь позивача з відповідача має бути стягнуто 50% судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви в розмірі 1542, 50 грн. На підставі ст.ст.81,176,211,258,259,263-265,268,273,280-283,352,354\~ЦПК\~України, суд, -

Outcome: partial