Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

В листопаді 2024 року позивач звернувся із вказаним позовом в якому просить зняти арешт з усього нерухомого майна, яке йому належить на праві приватної власності та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису від 14.09.2012 року, реєстраційний номер обтяження №12997435, по арешту всього нерухомого майна зробленого на підставі постанови про накладення арешту на майно, 49-3353, 14.09.2012 року, слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Мороз А.В. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до постанови слідчого з особливо важливих справ Генеральної прокуратури України Мороза А.В. від 14.09.2012 року у справі №49-3353 на все нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності, було накладено арешт. Водночас, згідно з відповіддю Офісу Генерального прокурора від 09.10.2024 року №31/5/2-34494-24, встановлено, що позивач у зазначеній кримінальній справі до кримінальної відповідальності не притягувався, досудове слідство щодо нього не здійснювалося, а тому підстав для надання йому інформації щодо цієї справи немає. Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №398855378 від 11.10.2024 року, під реєстраційним номером обтяження 12997435, арешт накладено саме на підставі вказаної постанови. Таким чином, позивач вважає, що арешт його нерухомого майна є необґрунтованим, порушує його право власності, гарантоване Конституцією України, Цивільним кодексом України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. 16 січня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив в якому зазначено, що у кримінальній справі №49-3353, на підставі якої було накладено арешт на нерухоме майно, позивач [PERSON] не був стороною, до кримінальної відповідальності не притягувався, а досудове розслідування щодо нього не здійснювалося. За результатами вивчення матеріалів наглядового провадження, жодних відомостей про накладення або скасування арешту на майно, яке належить позивачу, не встановлено. Відповідач також зазначив, що кримінальна справа №49-3353 стосувалася інших осіб, зокрема судді Ківерцівського районного суду Волинської області Поліщук С.В. та прокурора цього ж району Мойсейця В.Г. Вироком Рівненського міського суду від 21.05.2019, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, зазначених осіб визнано невинними, а накладені на їх майно арешти скасовані. У зв`язку з відсутністю правовідносин між Офісом Генерального прокурора та [PERSON] у межах вказаної кримінальної справи, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем у цій справі. Відповідач наголосив, що не здійснював дій, які б порушували права позивача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. На судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що арешт, накладений на його нерухоме майно постановою слідчого Генеральної прокуратури України від 14.09.2012 року, є безпідставним, оскільки він не має жодного відношення до вказаної кримінальної справи, до кримінальної відповідальності не притягувався, а досудове розслідування щодо нього не здійснювалося. Позивач зазначив, що звертався до Офісу Генерального прокурора із заявою про надання копії постанови для її оскарження, однак отримав відповідь, що така інформація йому не може бути надана через відсутність процесуального статусу у справі. Він наголосив, що арешт створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, обмежує його права і завдає незручностей. У зв`язку з цим він просить суд зняти арешт з нерухомого майна та виключити відповідний запис з реєстру. На судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що Офіс Генерального прокурора є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки останнім не накладалось арешту на нерухоме майно позивача. Вважає, що належним відповідачем має бути Міністерство юстиції України, яке допустило помилковий запис про арешт майна позивача. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 10\~Загальної декларації\~прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Суд встановив такі фактичні обставини справи. Згідно з даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі постанови слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Мороза А.В. від 14 вересня 2012 року у кримінальній справі №49-3353, було накладено арешт на усе нерухоме майно, що належить [PERSON] . Відповідний запис було внесено до реєстру за реєстраційним номером обтяження 12997435 (довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2024 року №398855378). 23 вересня 2024 року [PERSON] подав заяву до Офісу Генерального прокурора з проханням надати копію зазначеної постанови про накладення арешту на майно для її подальшого оскарження (копія заяви від 23.09.2024 року). У відповідь на зазначену заяву, Офісом Генерального прокурора 10 жовтня 2024 року було надано письмову відповідь за №31/5/2-34494-24, в якій зазначено, що [PERSON] до кримінальної відповідальності у справі №49-3353 не притягувався, досудове слідство щодо нього не здійснювалося, а тому підстав для надання копії постанови не встановлено (копія відповіді від 09.10.2024 року №31/5/2-34494-24). Крім того, з наданої відповіді вбачається, що зазначена кримінальна справа стосувалася інших осіб судді Ківерцівського районного суду Волинської області Поліщук С.В. та прокурора цього ж району Мойсейця В.Г. За результатами розгляду кримінальної справи, вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року (справа №1715/6764/12), залишеним без змін ухвалами Рівненського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року та Верховного Суду від 10 червня 2020 року, зазначених осіб було визнано невинними та виправдано за недоведеністю їх участі у вчиненні інкримінованого злочину (копія вироку від 21.05.2019 року). При цьому постановами слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Мороза А.В. від 16 лютого 2012 року, які пізніше були скасовані зазначеним вироком суду, арешти, накладені на майно [PERSON] та [PERSON] , були зняті. На підставі зазначених документів, відповідачем було зазначено, що жодних відомостей щодо накладення або скасування арешту на майно, яке належить [PERSON] , у матеріалах наглядового провадження не встановлено. Відповідно до листа директора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 12 лютого 2025 року № 21344/22817-22-25/19.1.3 наданого на виконання ухвали суду від 04 лютого 2025 року про витребування доказів вбачається, що державна реєстрація обтяження нерухомого майна, зазначеного в ухвалі Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2025 року у справі № 650/5564/24, проводилася відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5. На дату проведення реєстрації порядок здійснення державної реєстрації обтяжень нерухомого майна передбачав, що підставами для внесення записів до Реєстру заборон були заяви, подані слідчими органами, у зв`язку з накладенням арешту на об`єкти нерухомого майна. Відомості до Реєстру вносилися на підставі відповідної заяви, а реєстратором виступало державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. При цьому зазначено, що в Реєстрі заборон не містяться електронні копії документів, на підставі яких здійснювалася реєстрація обтяження, оскільки Положенням не передбачалося надання реєстратору будь-яких інших документів, крім заяви. У зв`язку з викладеним, для отримання копії постанови про накладення арешту на майно необхідно звернутися безпосередньо до суб`єкта, яким було видано відповідну постанову. Таким чином, наявні документи підтверджують, що арешт майна позивача є безпідставним, оскільки [PERSON] не має жодного відношення до кримінальної справи №49-3353. Таким чином, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів, що підтверджують законність накладення арешту на нерухоме майно, яке належить позивачу, і беручи до уваги, що позивач не мав процесуального статусу у кримінальній справі №49-3353, суд дійшов висновку, що арешт є безпідставним і порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження власним майном. У зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з усього нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності, та виключення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підлягають задоволенню. Стосовно тверджень представника відповідача про неналежного відповідача суд зазначає, що відповідно до частини другої\~статті 51\~ЦПК України відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежним відповідачем вважається особа, залучена до участі у справі як відповідач, яка не повинна відповідати за пред`явленим позовом. У даному випадку, оскільки арешт нерухомого майна позивача був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна саме на підставі постанови слідчого Генеральної прокуратури України, суд вважає, що саме Офіс Генерального прокурора, як орган, внаслідок дій якого відбулося обмеження прав позивача, є належним відповідачем у цій справі. Крім того, обставини, викладені у відзиві відповідача, щодо відсутності правовідносин між Офісом Генерального прокурора та позивачем, не спростовують факту внесення запису про арешт до Реєстру заборон від імені органу прокуратури. З огляду на це, відповідні доводи відповідача суд вважає необґрунтованими. З огляду на характер позову, а також враховуючи, що вимоги позивача не могли бути задоволені відповідачем у позасудовому порядку через відсутність у останнього відповідних повноважень та об`єктивної можливості усунути обставини, що стали підставою для звернення до суду, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved