Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути пропорційно відповідно до часток у праві спільної часткової власності з відповідачів його користь безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки у розмірі 81\~084,09 грн, а також 3\~028,00 грн сплаченого судового збору, з підстав та мотивів викладених у позові. Ухвалою судді від 10.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Зазначена ухвала скерована сторонам для відома. Крім цього, відповідачам скеровувався позов з додатками на адресу їх проживання та реєстрації, яка підтверджена інформацією наданою з ГУ ДМС України у Львівській області. Окрім цього, інформація про наявність такого позову у Личаківському суді була розміщена у відкритому доступі на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua Відповідачі будучи належним чином повідомленими у встановленому законом порядку про наявність поданого Львівської міської\~ради позову, відзиву на позов із викладом своїх заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог чи заяви про визнання позову на адресу суду не скерували. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує розглядати справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.09.2024 №НВ-0002180932024 земельна ділянка на [ADDRESS] (кадастровий номер: 4610137200:08:002:0002) площею 0, 2465 га належить Львівській міській раді. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 25.07.2005. Ухвалою Львівської міської ради від 07.04.2005 № 2196 «Про користування гр. гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою на [ADDRESS] » було передано гр. гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,1004 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв?язку, енергетики, оборони та іншого призначення на [ADDRESS] для обслуговування офісно-складських приміщень. Ухвалою Львівської міської ради від 16.02.2009 № 2436 «Про розірвання згодою сторін договору оренди землі на [ADDRESS] » розірвано за згодою сторін договір оренди землі на [ADDRESS] від 30.05.2005 № Л-248, укладений між Львівською міською радою та громадянами [PERSON] та зареєстрований у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК 25.07.2005 у Державному реєстрі земель 04-5 за № 04:05:438:01522. Відповідно до п.2 ухвали від 16.02.2009 № 2436 зобов?язано гр. гр. [PERSON] та [PERSON] у тримісячний термін виготовити технічну документацію на земельну ділянку на [ADDRESS] та подати Львівській міській раді на затвердження. У свою чергу, громадяни [PERSON] та [PERSON] пункт 2 ухвали Львівської міської ради від 16.02.2009 № 2436 не виконанали. Ухвал Львівською міською радою щодо надання в користування (оренду) земельної ділянки площею 0,1004 га кадастровий номер: 4610137200:08:002:0002 на [ADDRESS] не приймалося. Таким чином, станом на момент звернення до суду, документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні. Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради 23.02.2024 року було проведено обстеження земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та встановлено, що громадянка [PERSON] та [PERSON] фактично використовують земельну ділянку комунальної власності площею 0,104 га кадастровий номер: 4610137200:08:002:0002 на [ADDRESS] за відсутності відповідних рішень органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Акт обстеження земельної ділянки від 23.02.2024 року № 90 та вимога №2412-вих-34258 від 14.03.2024 скеровувались позивачем на адресу відповідачів. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2023 № 332700685 та від 26.07.2024 №388554861 право власності на: Приміщення виробничого цеху з підвалом (Т-2), загальною площею 1732, 4 кв.м. на [ADDRESS] перебуває спільній частковій власності ( по 1/2 частки) в [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2020 та купівлі-продажу від 01.11.2007. Відтак, відповідачі є фактичними користувачами земельної ділянки 4610137200:08:002:0002 на [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі між відповідачами [PERSON] , [PERSON] та Львівською міською радою не укладався. Вказані обставини сторонами фактично визнаються та не оспорюються. Згідно інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.02.2023 № НВ - 4600168662023 нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0002) становить 1836677,44 грн за 2023 рік. Згідно інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.08.2024 № НВ - 9946191532024 нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0002) становить 2009551,71 грн за 2024 рік. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.08.2024 № 2685/15-24 повідомлено, що нормативна грошова оцінка 1 м.кв земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610137200:08:002:0002) за 2023 рік становить 1829,36 грн. При поданні позову позивач позовні вимоги враховує за період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.03.2023 року по - 31.07.2024 року, оскільки в провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває справа 462/5195/23 за позовом Львівської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою (кадастровий номер 4610137200:08:002:0002) на [ADDRESS] за період з 03.09.2020 по 28.02.2023 року. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді» затверджено Порядок укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді. Пунктом 3.4. Розділу 3 вказаного Порядку визначено, підставою для визначення розміру орендної плати за землю є ухвала міської ради про надання земельної ділянки в оренду з обов?язковим визначенням категорії земель та цільового призначення земельної ділянки (відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель) та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за поточний рік. Відповідно до п. п. 3.5.1. Розділу 3 Порядку встановлено, що річний розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за винятком, коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про надання земельної ділянки в оренду або протоколом Відповідно до розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачами (кадастровий номер 4610137200:08:002:0002) на [ADDRESS] , за період з 01.03.2023 року по - 31.07.2024 року становить 81 084,09 грн. Відповідно до листа Головного управління ДПС у Львівській області №1.8-22944-2412 від 14.06.2024 відомості щодо сплати земельного податку чи орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,1004 га. (кадастровий номер 4610137200:08:002:0002) на [ADDRESS] за період з 01.01.2021- 29.02.2024 [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) відсутні. Відповідно до листа управління адміністрування місцевих та залучених фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради № 4-2201-10606 від 09.08.2024 повідомлено, що до бюджету Львівської МТГ надходжень з плати за землю від [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період 31.06.2021 по 01.07.2024 не було. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено,що кожна особа маєправо на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Предметом позову є стягнення з власників об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів - орендної плати за фактичне користування земельними ділянками без належних правових підстав, на яких ці об`єкти розміщені. Відповідно до ст.ст.13, 14Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об`єктом права власності українського народу, право власності на землю набувається і реалізується державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 182ЦК України встановлені такі ж вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 80ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з пунктом «д» частини першої статті 156ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.Особа зобов`язана повернути майноі тоді,коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Отже, до моменту оформлення власниками об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). Таким чином, з огляду на те, що у зазначений позивачем період речові права відповідачів [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку не реєструвались, правовстановлюючі документи відсутні, договори оренди після закінчення строку дії користування земельними ділянками на підставі рішення органу місцевого самоврядування не укладались, останні не набули належних прав власності або користування щодо такої земельної ділянки, а тому, вона використовувала їх без достатніх правових підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01.03.2023 по 31.07.2024 використовували земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачували, хоча земельна ділянка використовувались для розміщення належних їм об`єктів нерухомого майна. Відповідачі, як фактичні користувачі земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Згідно розрахунку представленого позивачем, недоотримана Львівською міською радою сума орендної плати за фактичне користування відповідачами земельними ділянками за період з 01.03.2023 по 31.07.2024 становить 81\~084,09 гривень. Суд погоджується із вказаним розрахунком, оскільки такий ґрунтується на вимогах Закону. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Львівської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 81\~084,09 гривень, а саме в рівних частках по 40\~542,05 грн з кожного. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі по 1\~514,00 гривень з кожного, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 30.10.2024 року (а.с.11).

Outcome: approved