Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

21.10.2024 представник Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Діхтяр Д. М. через систему "Електронний суд" подав позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] з вимогою: - позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що Службою під час своєї роботи за адресою [ADDRESS] , було виявлено сім`ю, в якій проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Наказом начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради № 01-06/07 від 06.02.2024 [PERSON] взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, на підставі документів, що підтверджують проживання дитини у сім`ї її бабусі - [PERSON] , адже батьки - [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини. Крім того, цього ж дня, іншим наказом начальника служби №01-05/04 дитину тимчасово влаштовано в сім`ю родичів. При збиранні та опрацюванні відомостей та документів, що стосуються дитини було встановлено, що батьки дитини не висловлюють свого бажання піклуватися про неї, матеріально її забезпечувати, духовно виховувати. Тривале нехтування батьками своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком та підставою для позбавлення їх батьківських прав. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.11.2024 вказану цивільну справу за позовною заявою направлено за територіальною підсудністю до Балаклійського районного суду Харківської області, яка надійшла 25.11.2024. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської областівід 02.12.2024 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської областівід 03.02.2025 виділено в окреме провадження позовні вимоги Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Комунальна установа "Слобожанський центр надання соціальних послуг" Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, провадження по справі зупинено до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської областівід 03.02.2025 закрито підготовче провадження у справі за позовом Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Комунальна установа "Слобожанський центр надання соціальних послуг" Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у ньому підстав та наполягала на його задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала, заяв або клопотань від неї не надходило. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області в судовому засіданні позов підтримала та вказала, що висновком служби від 23.10.2024 вирішено за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо доньки. Представник третьої особи - КУ "Слобожанський центр надання соціальних послуг" Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Третя особа - [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Враховуючи те, що відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд, за згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, представника третьої особи - Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , та копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] (а.с. 6, 29). Наказом начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради № 01-06/07 від 06.02.2024 [PERSON] , малолітню [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, на підставі проживання у сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини (а.с. 7 зв.). Наказом начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради № 01-05/04 від 06.02.2024 [PERSON] , малолітню [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю родича/знайомої [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Малолітня [PERSON] , [INFO] , надала згоду на тимчасове влаштування до сім`ї родичів, що підтверджується актом про згоду дитини на тимчасове влаштування до сім`ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) від 06.02.2024 (а.с. 10 зв.). З акту обстеження умов проживання, проведеного 06.02.2024 за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] , убачається, що умови проживання та виховання дитини в сім`ї бабусі доброзичливі, дівчинка з повагою відноситься до бабусі (а.с. 11). З відповіді ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 26.03.2024 убачається, що [PERSON] державний кордон протягом останніх п`яти років не перетинала, в місцях позбавлення волі та в державному розшуку не перебуває (а.с. 17). Відповідно до листа головного лікаря КНП «Зміївський центр первинної медико-санітарної допомоги» №86 від 08.02.2024, [PERSON] , [INFO] , має декларацію про надання первинної медичної допомоги з лікарем ЗПСМ КНП «Зміївський ЦПМСД» (а.с. 21). На підтвердження позовних вимог позивачем додана до позову характеристика, надана директором КЗ «Геніївська ЗОШ 1-111 ступенів» Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області на ученицю 5 класу [PERSON] , [INFO] , в якій вказано, що дитина характеризується позитивно, має високий рівень знань, вихованням займається бабуся [PERSON] (а.с. 21 зв.). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 23.10.2024 № 03-03/2897, позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є доцільним (а.с. 30-31). Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII , іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд повинен також зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Надані суду докази для позбавлення батьківських прав, а саме: характеристика навчального закладу, де навчається [PERSON] , довідка КНП «Зміївського центру первинної медико-санітарної допомоги», акт обстеження умов проживання дитини, на переконання суду не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого її ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Водночас саме на позивача покладено обов`язок доведення свідомого ухилення відповідачкою від участі у вихованні дитини. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав, а тому суд вважає такий висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. Так, органом опіки та піклування у висновку наводиться інформація навчального закладу у вигляді характеристики про те, що бабуся дитини турбується про неї, інформація ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області щодо перетину державного кордону [PERSON] , що остання не перебуває в місцях позбавлення волі та у розшуці, також враховувався акт обстеження житлово-побутових умов проживання дитини. За таких обставин, суд не погоджується з мотивацією комісії з питань захисту прав дитини та органу опіки та піклування, що висновок про обрання щодо [PERSON] такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, відповідає виключно найкращим інтересам дитини. Розрив правового зв`язку між дитиною та одним із батьків є вкрай негативним заходом, що може погано вплинути на стан здоров`я дитини, в тому числі психічного, подальше життя дитини, її самоусвідомлення. Дослідити волю дитину щодо позбавлення батьківських прав не виявилось можливим, внаслідок відсутності клопотань з боку сторін про виклик її в судове засідання. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги інтереси дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а в судовому засіданні не доведено категорична необхідність вжиття цього заходу для забезпечення інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , тому позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed