Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про припинення частки в спільному майні та визнання права власності на майно. В обґрунтування\~позову вказала, що відповідно до рішення Макарівського районного суду від 29.10.2023 у справі № 370/2057/13-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Макарівського РУЮ Київської області, [PERSON] про визначення права власності на спадкове майно, встановив: Згідно заповіту, посвідченого 25.07.1995 року секретарем виконкому Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 99, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] та третій особі [PERSON] . Спадкоємцями за заповітом є позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] спадщину вони прийняли, оскільки своєчасно подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Проте, позивачка [PERSON] має право на 1/2 частку в спільній сумісній власності подружжя як дружина спадкоємця, яка до смерті проживала разом з ним, а також подала відповідну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] належить 1/2 житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, як частка в спільній сумісній власності подружжя, то [PERSON] та [PERSON] відповідно належить по 5/12 частки житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами як спадкоємцям за заповітом. Таким чином, [PERSON] як непрацездатна вдова спадкодавця має право на 1/6 частини спадкового майна вказаного житлового будинку. Вищезазначеним рішенням, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв. м, житловою 39,1 кв. м (А), погріб під частиною будівлі (під В), тамбур (а), сарай (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), літня кухня (Е), убиральня (Ж), сарай (3), ганок (а1), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, вартістю 71 563 грн., відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 20.07.2013р., як на належну їй частку в спільній сумісній власності майна подружжя. Визнано за [PERSON] , право на обов`язкову частину у спадщині, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка складає 1/6 частину спадкового майна житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв. м, житловою 39,1 кв. м (А), погріб під частиною будівлі (під В), тамбур (а), сарай (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), літня кухня (Е), убиральня (Ж), сарай (3), ганок (а1), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, вартістю 71 563 грн., відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 20.07.2013 р. Визнано за [PERSON] , право на 14/24 частин всього вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] (1/2+1/6). Визнано за [PERSON] , право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 5/12 частин спадкового майна (5/24 частин від всього житлового будинку) з відповідною частиною, господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв. м, житловою 39,1 кв. м (А), погріб під частиною будівлі (під В), тамбур (а), сарай (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), літня кухня (Е), убиральня (Ж), сарай (3), ганок (а1), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № З, хвіртка № 4, вартістю 71 563 грн., відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 20.07.2013 р. Згідно з витягом від 18.02.2014 (індексний номер витягу 17907254) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, [PERSON] власник 5/24 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою площею 39,1 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва від 23.05.2023 про право на спадщину за заповітом (бланк серії НСТ 996598), спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , на 3/4 (три четвертих) частки є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку в зазначеній частці видано це свідоцтво, складається з: 14/24 (чотирнадцяти двадцять четвертих) часток житлового будинку [ADDRESS] . Житловий будинок - в цілому загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою площею 39,1 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину на 3/4 (три четвертих) часток у спадщині, що становить 7/16 (сім шістнадцятих) часток житлового будинку видано на ім`я [PERSON] . Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України на 7/48 (сім сорок восьмих) часток житлового будинку ще не видано. Згідно з витягом від 23.05.2023 з Державного реєстру речових прав (індексний номер витягу 333203625), [PERSON] власник 7/16 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою площею 39,1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з довідки від 15.08.2023 про оціночну вартість об`єкта нерухомості з додатку № 2 про ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (пункт 5 розділу ІІІ) (унікальний реєстраційний номер 201-20230815-0006438983) оціночна вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою - 39,1 кв.м, введеного в експлуатацію 1957 року, на земельній ділянці площею 1800 кв.м, становить: 432 559,41 грн (оціночна вартість поліпшень - 214 253,58 грн., оціночна вартість земельної ділянки - 218 305,83 грн.). Згідно пропозиції від 05.10.2023 [PERSON] з метою врегулювання майнових відносин пропонує викупити у [PERSON] 1/4 частку в будинку [ADDRESS] , за ринковою ціною згідно висновку про оцінку від 15.08.2023 за 108 139,8525 грн., відповідно до положень ст. 365 Цивільного кодексу України. За результатами проведеного аналізу наданих на дослідження матеріалів, встановлено, що [PERSON] власник: - 5/24 частки на підставі рішення Макарівського районного суду від 29.10.2023 у справі № 370/2057/13-ц, що підтверджується витягом від 18.02.2014 (індексний номер витягу 17907254) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень; - 7/16 частки на підставі свідоцтва від 23.05.2023 про право на спадщину за заповітом (бланк серії НСТ 996598), яка підтверджується витягом від 23.05.2023 з Державного реєстру речових прав (індексний номер витягу 333203625), в житловому будинку загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою - 39,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Тобто, [PERSON] власник 31/48 (5/24+7/16) частки в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , при цьому відомості про іншого (-их) власника (-ів), які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав в наданих на дослідження матеріалах відсутні. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 15.03.2024 року №1731/03-2024: Дійсна (ринкова) вартість житлового будинку (літ. «А») з належними будівлями і спорудами, без врахування земельного компоненту, який розташований за адресою: [ADDRESS] визначена в рамках порівняльного методичного підходу, в цінах станом на дату проведення дослідження становить (із заокругленням до цілих одиниць): 223 700 (двісті двадцять три тисячі сімсот) гривень, в тому числі вартість: 31/48 частки: 144 473 (сто сорок чотири тисячі чотириста сімдесят три) гривні; 17/48 частки: 79 227 (сімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять сім) гривень. Здійснити поділ в частках 31/48 (5/24 + 7/16) та 17/48 житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами) або із відступом від ідеальних часток не вбачається технічно можливим, оскільки: об`ємно-планувальне рішення житлового будинку не дозволяє облаштувати дві окремі ізольовані квартири згідно часток співвласників кожна із яких буде облаштована житловою кімнатою площею не менше 14,0 кв.м, тамбуром, кухнею та санвузлом; фізичний та технічний стан житлового будинку не дозволяє здійснити поділ житлового будинку навіть за умови відступу від часток співвласників або від вимог нормативних документів, оскільки потребує робіт по втручанню в несучі конструктивні елементи житлового будинку, які на момент проведення експертизи мають ознаки часткової втрати несучої здатності, просторової жорсткості та неспроможність сприймати додаткові навантаження, тобто, втручання в несучі конструктивні елементи без яких не можливо провести поділу будинку, можуть призвести до зниження просторової жорсткості, міцності та несучої здатності конструктивних елементів та неспроможністі сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність. Оскільки здійснити поділ житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не вбачається технічно можливим, дослідження щодо визначення можливих варіантів поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не проводилося. Утримання будинку з надвірними будівлями несе виключно позивачка [PERSON] . За відсутності постійного догляду, ремонту, опалення, будинок міг би бути доведений до аварійного стану. [PERSON] за весь час не виявила бажання користуватись будинком, не утримує його, не сплачує комунальні послуги, не цікавиться ним та не ремонтує його. Всі поліпшення житлово-побутових умов несе виключно позивач. Крім того, [PERSON] має житло, а саме, квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав [PERSON] являється власником земельної ділянки 3222780601:01:003:0034, площею 0,1334 Га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] є власником і іншого майна. Тобто, позивач вважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] , яка має на праві власності інше житло. Також спільне користування будинком неможливе, оскільки між сторонами склались не доброзичливі відносини, виникають конфлікти і непорозуміння як і з самою відповідачкою [PERSON] так і з її чоловіком. Неодноразово з цього приводу викликалась поліція, а саме: 03.12.2020 року, 19.12.2020 року, у серпні 2021 року. Тобто, спільне проживання сторін неможливе. Як зазначив експерт, за результатами візуально-інструментального обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що рівень оздоблення приміщень можливо охарактеризувати на рівні - потребує ремонту. Також було зафіксовано ряд дефектів в конструкціях та інженерних мережах житлового будинку (літ. «А») за адресою: [ADDRESS] , а саме: Фундаменти: вертикальні волосяні тріщини у цокольній частині; пошкодження цілісності та відставання від основи оздоблювального шару; замокання фундаментів. Стіни: вертикальні та діагональні тріщини, наявні окремі тріщини на всю висоту (від перекриття до фундаменту) та наскрізні тріщини, здуття та відпадання від основи (в окремих місцях) штукатурного шару з пофарбуванням; кришіння цегли, вивітрювання клею із швів цегли на фасаді. Підлога: вигоряння кольору, сліди затирання в місцях ходіння, відколи лакофарбового покриття. Перекриття: волосяні тріщини. Печі: дрібні тріщини в штукатурці печі, замокання комина на горищі. Дах та покрівля: сліди враження деревини жучком та розсихання дерев`яних конструкцій покрівлі, послаблення кріплень окремих листів. Вікна: дрібні тріщини в місцях примикання коробок до стін, утертість та щілини у стулках, віконні рами розсохлись і розхитались у кутках. Двері: утертість та щілини у стулках, щілини в притулах. Отже, слід зробити висновок про те, що виходячи із: технічного і фізичного стану несучих та огороджуючих конструкцій будинку; об`ємно-планувального рішення та площі житлового будинку; вимог нормативних документів, які діють в галузі будівництва на території України, здійснити поділ житлового будинку загальною площею 59,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , не вбачається за можливе, оскільки: об`ємно-планувальне рішення житлового будинку не дозволяє об лаштувати дві окремі ізольовані квартири згідно часток співвласників кожна із яких буде облаштована житловою кімнатою площею не менше 14,0 кв.м, тамбуром, кухнею та санвузлом; фізичний та технічний стан житлового будинку не дозволяє здійснити поділ житлового будинку навіть за умови відступу від часток співвласників або від вимог нормативних документів, оскільки потребує робіт по втручанню в несучі конструктивні елементи житлового будинку, які на момент проведення експертизи мають ознаки часткової втрати несучої здатності, просторової жорсткості та неспроможність сприймати додаткові навантаження, тобто, втручання в несучі конструктивні елементи без яких не можливо провести поділу будинку, можуть призвести до зниження просторової жорсткості, міцності та несучої здатності конструктивних елементів та неспроможністі сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність, тому здійснити поділ житлового будинку по [ADDRESS] як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами), відповідно до вимог нормативних документів, не вбачається технічно можливим. Таким чином, частка відповідача у спільному будинку є незначною, будинок є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на її частку не вбачається. Враховуючи викладене, позивач просила суд: припинити право власності [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на 17/48 частку будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з компенсацією вартості даної частки в розмірі 79 227 (сімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять сім) гривень, що була внесена [PERSON] 14.05.2024 року та зберігається на депозитному рахунку Фастівського міськрайонного суду Київської області; визнати право власності на 17/48 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211,20 гривень. Ухвалою Фастівського районного суду Київської області від 03.07.2024 року дану справу передано за підсудністю до Макарівського районного суду Київської області 30.07.2024 року справа надійшла до Макарівського районного суду Київської області та відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2024 року передана на розгляд судді Білоцькій Л.В. Ухвалою суду від 01.08.2024 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 10.10.2024 року до суду надійшов відзив відповідача, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач заперечуючи позовні вимоги вказала, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що так дійсно вона не часто відвідує житловий будинок, який належить їй та позивачці на праві спільної часткової власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки з позивачкою у неї склалися недоброзичливі відносини, при цьому вказала, що іншого зареєстрованого майна вона не має, проживає у квартирі, яка належить її чоловіку, має у власності земельну ділянку у с. Бишів, проте на ній відсутні будівлі і споруди для можливості постійного проживання. Щодо неможливості користування спільним майном вказала, що такий висновок зроблений позивачкою суб`єктивно, оскільки вважає, що можливість спільного користування майном існує за наявності бажання позивачки і зміни нею свого відношення до ситуації, створення нею умов для добросусідства і подальшого спільного вирішення питань володіння і користування спільним майном, або вирішення долі майна шляхом цивілізованих перемовин, як це відбувається у цивілізованих відносинах. Також заперечує щодо посилань позивачки, що припинення права власності на частку не завдасть істотної шкоди інтересам їй як співвласнику. Щодо наданих позивачкою результатів проведеної будівельно-технічної та оціночної-будівельної експертизи вважає, що висновки зроблено у ній упереджено, на замовлення позивачки, її результати є підробленими і такими, що не відповідають фактичним обставинам, нічого не доводять і не спростовують. При цьому заперечує те, що фізичний та технічний стан житлового будинку не дозволяє здійснити поділ житлового будинку, навіть за умови відступу від часток співвласників або від вимог нормативних документів, оскільки потребує робіт по втручанню в несучі конструкції будинку. Вказана інформація не відповідає дійсності, так як будинок перебуває у задовільному технічному стані та не має вказаних недоліків. Тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 28.10.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. У відповіді на відзив позивач заперечуючи обставини викладені у відзиві просила позовні вимоги задовільнити з підстав викладених у позові. Ухвалою суду від 30.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 20.01.2025 року, який в подальшому відкладено на 05.02.2025 року. Ухвалою суду від 05.02.2025 року витребувано з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-в, інформацію, чи перебуває у власності квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , [INFO] або її чоловіка [PERSON] , 1952 року народження, на підставі яких документів та з якого часу. Судове засідання відкладено на 10.03.2025 року. Витребувані докази за ухвалою суду від 05.02.2025 року надійшли до суду 18.02.2025 року та приєднані до матеріалів справи. У судовому засіданні 10.03.2025 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні, вказала, що на компенсацію вона не згодна, свою частку продавати наміру не має та не бажає. Вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до рішення Макарівського районного суду від 29.10.2023 у справі № 370/2057/13-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Макарівського РУЮ Київської області, [PERSON] про визначення права власності на спадкове майно (а.с. 26-28), встановлено наступне. Згідно заповіту, посвідченого 25.07.1995 року секретарем виконкому Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 99, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] та третій особі [PERSON] . Спадкоємцями за заповітом є позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] спадщину вони прийняли, оскільки своєчасно подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Проте, позивачка [PERSON] має право на 1/2 частку в спільній сумісній власності подружжя як дружина спадкоємця, яка до смерті проживала разом з ним, а також подала відповідну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] належить 1/2 житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, як частка в спільній сумісній власності подружжя, то [PERSON] та [PERSON] відповідно належить по 5/12 частки житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами як спадкоємцям за заповітом. Таким чином, [PERSON] як непрацездатна вдова спадкодавця має право на 1/6 частини спадкового майна вказаного житлового будинку. Вищезазначеним рішенням, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв. м, житловою 39,1 кв. м (А), погріб під частиною будівлі (під В), тамбур (а), сарай (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), літня кухня (Е), убиральня (Ж), сарай (3), ганок (а1), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, вартістю 71 563 грн., відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 20.07.2013р., як на належну їй частку в спільній сумісній власності майна подружжя. Визнано за [PERSON] , право на обов`язкову частину у спадщині, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка складає 1/6 частину спадкового майна житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв. м, житловою 39,1 кв. м (А), погріб під частиною будівлі (під В), тамбур (а), сарай (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), літня кухня (Е), убиральня (Ж), сарай (3), ганок (а1), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, вартістю 71 563 грн., відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 20.07.2013 р. Визнано за [PERSON] , право на 14/24 частин всього вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] (1/2+1/6). Визнано за [PERSON] , право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 5/12 частин спадкового майна (5/24 частин від всього житлового будинку) з відповідною частиною, господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв. м, житловою 39,1 кв. м (А), погріб під частиною будівлі (під В), тамбур (а), сарай (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), літня кухня (Е), убиральня (Ж), сарай (3), ганок (а1), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № З, хвіртка № 4, вартістю 71 563 грн., відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 20.07.2013 р. Відповідно до свідоцтва від 23.05.2023 про право на спадщину за заповітом (бланк серії НСТ 996598), спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , на 3/4 (три четвертих) частки є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку в зазначеній частці видано це свідоцтво, складається з: 14/24 (чотирнадцяти двадцять четвертих) часток житлового будинку [ADDRESS] . Житловий будинок - в цілому загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою площею 39,1 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину на 3/4 (три четвертих) часток у спадщині, що становить 7/16 (сім шістнадцятих) часток житлового будинку видано на ім`я [PERSON] . Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України на 7/48 (сім сорок восьмих) часток житлового будинку ще не видано (а.с. 21). Згідно з витягом від 18.02.2014 (індексний номер витягу 17907254) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, [PERSON] є власником 5/24 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою площею 39,1 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно з витягом від 23.05.2023 з Державного реєстру речових прав (індексний номер витягу 333203625), [PERSON] власник 7/16 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою площею 39,1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Як вказала позивач, відповідно до інформації з довідки від 15.08.2023 про оціночну вартість об`єкта нерухомості з додатку № 2 про ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (пункт 5 розділу Ш) (унікальний реєстраційний номер 201-20230815-0006438983) оціночна вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,7 кв.м, у тому числі житловою - 39,1 кв.м, введеного в експлуатацію 1957 року, на земельній ділянці площею 1800 кв.м, становить: 432 559,41 грн (оціночна вартість поліпшень - 214 253,58 грн., оціночна вартість земельної ділянки - 218 305,83 грн.). Згідно пропозиції від 05.10.2023 [PERSON] з метою врегулювання майнових відносин пропонує викупити у [PERSON] 1/4 частку в будинку [ADDRESS] , за ринковою ціною згідно висновку про оцінку від 15.08.2023 за 108 139,8525 грн., відповідно до положень ст. 365 Цивільного кодексу України (а.с. 39). 12.10.2023 відповідач [PERSON] надіслала позивачу [PERSON] лист-відповідь на пропозицію, в якій повідомила позивача про незгоду з такою пропозицією (а.с. 41, 42). Згідно Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 1732/03-2024 від 15.03.2024, надано наступні висновки: Дійсна (ринкова) вартість житлового будинку (літ. «А») з належними будівлями і спорудами, без врахування земельного компоненту, який розташований за адресою: [ADDRESS] визначена в рамках порівняльного методичного підходу, в цінах станом на дату проведення дослідження становить (із заокругленням до цілих одиниць): 223 700 (двісті двадцять три тисячі сімсот) гривень, в тому числі вартість: 31/48 частки: 144 473 (сто сорок чотири тисячі чотириста сімдесят три) гривні; 17/48 частки: 79 227 (сімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять сім) гривень. Здійснити поділ в частках 31/48 (5/24 + 7/16) та 17/48 житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами) або із відступом від ідеальних часток не вбачається технічно можливим, оскільки: об`ємно-планувальне рішення житлового будинку не дозволяє облаштувати дві окремі ізольовані квартири згідно часток співвласників кожна із яких буде облаштована житловою кімнатою площею не менше 14,0 кв.м, тамбуром, кухнею та санвузлом; фізичний та технічний стан житлового будинку не дозволяє здійснити поділ житлового будинку навіть за умови відступу від часток співвласників або від вимог нормативних документів, оскільки потребує робіт по втручанню в несучі конструктивні елементи житлового будинку, які на момент проведення експертизи мають ознаки часткової втрати несучої здатності, просторової жорсткості та неспроможність сприймати додаткові навантаження, тобто, втручання в несучі конструктивні елементи без яких не можливо провести поділу будинку, можуть призвести до зниження просторової жорсткості, міцності та несучої здатності конструктивних елементів та неспроможністі сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність. Оскільки здійснити поділ житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не вбачається технічно можливим, дослідження щодо визначення можливих варіантів поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не проводилося (а.с. 43-98). Як зазначив експерт, за результатами візуально-інструментального обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що рівень оздоблення приміщень можливо охарактеризувати на рівні - потребує ремонту. Також було зафіксовано ряд дефектів в конструкціях та інженерних мережах житлового будинку (літ. «А») за адресою: [ADDRESS] , а саме: Фундаменти: вертикальні волосяні тріщини у цокольній частині; пошкодження цілісності та відставання від основи оздоблювального шару; замокання фундаментів. Стіни: вертикальні та діагональні тріщини, наявні окремі тріщини на всю висоту (від перекриття до фундаменту) та наскрізні тріщини, здуття та відпадання від основи (в окремих місцях) штукатурного шару з пофарбуванням; кришіння цегли, вивітрювання клею із швів цегли на фасаді. Підлога: вигоряння кольору, сліди затирання в місцях ходіння, відколи лакофарбового покриття. Перекриття: волосяні тріщини. Печі: дрібні тріщини в штукатурці печі, замокання комина на горищі. Дах та покрівля: сліди враження деревини жучком та розсихання дерев`яних конструкцій покрівлі, послаблення кріплень окремих листів. Вікна: дрібні тріщини в місцях примикання коробок до стін, утертість та щілини у стулках, віконні рами розсохлись і розхитались у кутках. Двері: утертість та щілини у стулках, щілини в притулах. Отже, слід зробити висновок про те, що виходячи із: технічного і фізичного стану несучих та огороджуючих конструкцій будинку; об`ємно-планувального рішення та площі житлового будинку; вимог нормативних документів, які діють в галузі будівництва на території України, здійснити поділ житлового будинку загальною площею 59,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , не вбачається за можливе, оскільки: об`ємно-планувальне рішення житлового будинку не дозволяє об лаштувати дві окремі ізольовані квартири згідно часток співвласників кожна із яких буде облаштована житловою кімнатою площею не менше 14,0 кв.м, тамбуром, кухнею та санвузлом; фізичний та технічний стан житлового будинку не дозволяє здійснити поділ житлового будинку навіть за умови відступу від часток співвласників або від вимог нормативних документів, оскільки потребує робіт по втручанню в несучі конструктивні елементи житлового будинку, які на момент проведення експертизи мають ознаки часткової втрати несучої здатності, просторової жорсткості та неспроможність сприймати додаткові навантаження, тобто, втручання в несучі конструктивні елементи без яких не можливо провести поділу будинку, можуть призвести до зниження просторової жорсткості, міцності та несучої здатності конструктивних елементів та неспроможністі сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність, тому здійснити поділ житлового будинку по [ADDRESS] як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами), відповідно до вимог нормативних документів, не вбачається технічно можливим. Як вказала позивач, утриманням будинку з надвірними будівлями несе виключно вона, [PERSON] , подала докази, що свідчать про сплату комунальних послуг (а.с. 105-121). Також позивач вказала, що відповідач [PERSON] за весь час не виявила бажання користуватись будинком, не утримує його, не сплачує комунальні послуги, не цікавиться ним та не ремонтує його. Всі поліпшення житлово-побутових умов несе виключно позивач. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав [PERSON] являється власником земельної ділянки 3222780601:01:003:0034, площею 0,1334 Га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] є власником і іншого майна (а.с. 103-104). З наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформації № 062/14-1729 від 17.02.2025 судом встановлено, що [PERSON] , який є чоловіком відповідачки, є власником кооперативної квартири [ADDRESS] (а.с. 210, 211). Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Як вбачається із суті позовних вимог позивача, остання просить суд припинити право власності відповідача на її частину вказаного вище житлового будинку та визнати за нею право власності на частину житлового будинку, яка належать відповідачу. Спірні правовідносини регулюються главою 26 «Право спільної власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. Так в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне користування і володіння майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Крім того, поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку. Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх майно в тому числі і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна. Стаття 365 ЦК України все ж таки передбачає випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Однак підстави такого припинення є чітко визначені у вказаній статті, мають сурово враховуватись судом при розгляді такої категорії справ, а їх перелік розширенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зі змісту статті 346 ЦК України, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Верховний Суд в рішеннях, ухвалених за наслідками розгляду цивільних справ за позовами про встановлення порядку володіння і користування майном, яке належить на праві спільної часткової власності, висловлена усталена правова позиція щодо застосування ст. 365 ЦК України, відповідно до якої припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої обставини з передбачених пунктами 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частіше умова про те, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членами його сім`ї, трактується як забезпеченість співвласника іншим житлом. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 15 травня 2013 року № 6-37цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11), за умови, що таке припинення не завдають істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Дану правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, де роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Разом з тим, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном, про що йдеться в ухвалі Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09. Також, як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 квітня 2021 року в справі №344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), аналіз положень ст.\~365\~ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Суд враховує, що відповідно до висновку експерта за результатами будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 15.03.2024, здійснити поділ в частках 31/48 та 17/48 житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] або із відступом від ідеальних часток не вбачається технічно можливим, однак суд враховує і наступне. Так позивач у своїх позовних вимогах зазначає, що відповідач самоусунулася від утримання житлового будинку, відповідач має інше житло, а припинення права власності на частину, яка належать відповідачу вказаного житлового будинку істотної шкоди їй не завдасть. Суд не приймає доводи позивача, що припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] , оскільки іншого житла на праві власності відповідач не має. Так, представник позивача вказує, що з 09.02.1983 року відповідач зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . Однак, суд вважає, що реєстрація місця проживання за іншою адресою не свідчить про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено без завдання істотної шкоди інтересам відповідача. Представник позивача також вказав, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність кооперативну квартиру [ADDRESS] . Так, відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.02.2025 № 062/14-1729 від 17.02.2025, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] (чоловік відповідача), на підставі довідки, виданої ЖБК «Індикатор-5» 21.01.1992 № 187/92. Представник позивача, посилаючись на ст.22 КпШС України, положення якого діяли на час спірних правовідносин, зазначає, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який набрав сили з 15.04.1991 року та діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Пунктом 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово- будівельні кооперативи» (з подальшими змінами та доповненнями), передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід ? ватися статтею 146 ЖК УРСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від ЗО квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. А тому вважає, що оскільки чоловік відповідача як член житлового кооперативу, повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру за адресою [ADDRESS] , при цьому здійснив це в 1992 року за час зареєстрованого шлюбу із [PERSON] , а отже вони набули право спільної сумісної власності на вказану квартиру на час набрання чинності Закону України «Про власність» 15.04.1991 року та їхні частки у праві власності визнаються рівними, що відповідає положенням ч.1ст.28 КпШС України. Суд відхиляє такі доводи представника позивача, оскільки зазначене не свідчить про наявність підстав для припинення права на частку у праві власності відповідача на будинок. Також, суд зауважує, що наявність у відповідача на праві власності земельної ділянки 3222780601:01:003:0034, площею 0, 1334 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також не свідчить про можливість позбавлення особи права власності на частку в іншому нерухомому майні. Більш того, відповідач наполягає на тому, що будинок, належав її батькам, припинення права на частку у цьому будинку позбавить її житла, не вважає свою частку незначною (17/48 житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами), а тому категорично заперечує проти позбавлення її права на частку, оскільки це завдасть їй істотної шкоди. Суд погоджується з такими доводами відповідача. Суд зазначає, що для оцінки того, чи є частка значною, її слід порівнювати з часткою іншого співвласника. У даному випадку частки позивача та відповідача становлять 31/48 та 17/48 житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, однак умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві. Також суд відноситься критично до доводів позивача, що спільне користування будинком неможливе, оскільки між сторонами склались не доброзичливі відносини, виникають конфлікти і непорозуміння як і з самою відповідачкою [PERSON] так і з її чоловіком. Доказів, що неодноразово з цього приводу викликалась поліція, а саме: 03.12.2020 року, 19.12.2020 року, у серпні 2021 року позивачем не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності поданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що в даних правовідносинах позивачем не доведено тих обставин на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed