Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

ТОВ «ФК Управління Активами» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики № 75542591, в сумі 8615,51 грн. та судових витрат, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75542591 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Позикодавець надав відповідачу позику, в розмірі 6030 грн., строком на 30 днів, тобто до 09.06.2021 зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день, а відповідач зобов`язувалася повернути використану суму та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачці грошові кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 01.08.2024 Позикодавцем направлено запит №01/08/24-13 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» про надання підтвердження прийняття та виконання платіжної інструкції за ініційованими Позикодавцем платіжними операціями з переказу коштів на банківський картковий рахунок вказаний Позичальником/Відповідачем в договорі позики №75542591. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №1911 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. Відповідно до Реєстру прав вимог №3 від 19 листопада 2021 року до договору факторингу №1911 від 19 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до Відповідача. Загальний розмір заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 8615,51 грн, з яких: заборгованість основного боргу - 6030 грн 00 коп; заборгованість за відсотками - 2585 грн 51 коп. На підставі ст.ст.274,276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка надала до суду відзив в якому просила, відмовити у позові повністю, обґрунтовуючи тим, що даний договір був підписаний за допомогою електронного підпису, який вона не підписувала та позивачем не надано електронних підписів, що підтверджували підписання нею договору. Не надано оригіналів документів, що підтверджують укладення Договору факторингу №1911. Наданий розрахунок не може бути визнаним належним доказом так як не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Не надано доказів про перерахунок грошових коштів на поточних рахунок клієнта. Крім того не надано жодних оригіналів документів або завірених копій про правові відносини між позикодавцем та позивачем, тому додатки та зразки не можуть слугувати доказами у справі. У відповіді на відзив представник позивача повністю заперечувала твердження відповідачки, з підстав, які містяться у позові, а також зауважила, що укладання електронного договору без проходження та отримання одноразової ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладення договору між сторонами є технічно неможливо. Відповідно до Реєстру прав вимоги №3 від 19.11.2021 до договору факторингу №1911 від 19.11.20214 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача. Момент переходу права грошової вимоги є підписання додатку №4 та 35 до Договору факторингу №1911 від 19.11.2021, а не з моменту оплати за вказаним вище договором факторингу, тому розрахунок або не розрахунок за вказаним вище договором факторингу не впливає на перехід права грошової вимоги, не є предметом зазначеного спору та не впливає на права та обов`язки відповідача. Доказ про зарахування коштів на картковий рахунок відповідачки, який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» не має можливості у зв`язку з тим, що дана інформація є банківською таємницею, а тому окрім відповідачки самостійно отримати необхідний доказ не має можливості. Відповідачем не надано контррозрахунку щодо заявленого розрахунку суми заборгованості. Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її рахунок, або доказів того, що вказані у договорах рахунки не належать їй. З врахуванням вищевикладеного, просила повністю задовольнити позовні вимоги позивача. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує зі змісту ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).Згідно з ч.12,13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з п.2 ч.1ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 10.05.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75542591 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Позикодавець надав відповідачу позику, в розмірі 6030 грн., строком на 30 днів, тобто до 09.06.2021 зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором QTQnddBz8Y, 10.05.2021, 10:07:843, [INFO].(а.с.7,115). Цього ж дня, на виконання п.1 Договору позики, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало відповідачці грошові кошти в сумі 6030 грн., шляхом перерахування на банківський рахунок відповідачки № [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 25.12.2024, щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] , а також надання виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 10.05.2021 року до 13.05.2021року, АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 10.05.2021 був здійснений переказ коштів на суму 6030 грн (а.с. 138,139). Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідачка у передбачений договором строк кредит не повернула. Аналогічні висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач змінила прізвище на - [PERSON] . 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №1911 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, в тому числі за Договором позики №75542591. Відповідно до Реєстру прав вимог №3 від 19 листопада 2021 року до договору факторингу №1911 від 19 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до Відповідача. В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі Реєстру заборгованості за Договором факторингу №1911 від 19 листопада 2021 року. Загальний розмір заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 8615 грн 51 коп, з яких: заборгованість основного боргу - 6030 грн 00 коп; заборгованість за відсотками - 2585 грн 51 коп. Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За приписами ч.1 ст.1078 Цивільного кодексуУкраїни предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписом ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що з наданого розрахунку заборгованості не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, а тому даний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості. Згідно наданому розрахунку заборгованості у відповідачки за Договором позики №75542591 від 10.05.2021 за період з 10.05.2021 по 05.08.2024 становить 8612 грн 51 коп. Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів щодо невірного розрахунку заборгованості за договорам. Власного контррозрахунку заборгованості також не надано. Беручи до уваги вищевикладене та те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, а усі її заперечення щодо укладення спірного договору, отримання кредитних коштів, дійсності договору факторингу, були спростовані письмовими доказами, наданими позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки на користь позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача, слід стягнути понесені позивачем документально- підтвердження витрати по сплаті судового збору, в сумі 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved