Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

У поданій в системі "Електронний суд" суд заяві представник позивача просить стягнути з АТ "Українська залізниця" на користь [PERSON] 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. На обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 10 вересня 2023 року в м.Здолбунів Рівненської області електропотяг №6361 здійснив наїзд на її сина [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Внаслідок смерті сина їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила рідного сина молодого віку, що для матері є найгіршою подією в житті, через що відчуває сум, біль та страждання. Смерть сина змінило її сталий життєвий устрій, вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку зі своєю дитиною, який відновлений не може бути. Позивач проживала з загиблим однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням. Внаслідок смерті сина позивачка назавжди позбавлена можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну. Позивач мала правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу в майбутньому, якої назавжди позбавлена, перебувала на утриманні , оскільки хворіє та потребує сторонньої допомоги, яку надавав син. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, то він ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою, вона до кінця життя буде відчувати біль, сум та страждання. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією, її страждання є не «одномоментними», а «триваючими», тому оцінює розмір грошового відшкодування в сумі 300 000 грн. У відзиві на позов відповідач просить відмовити в задоволені позову, мотивуючи тим, що смерть сина позивача - [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, настала внаслідок порушення ним Правила безпеки громадян на залізничному транспорті. Відповідь на відзив позивач не подавав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача позов не визнала з наведених в відзиві мотивів та просить в позові відмовити. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 26 червня 1990 року. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 вересня 2023 року Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] в м.Рівне Рівненської області . За фактом смерті [PERSON] зареєстроване кримінальне провадження №12023181010002618 від 11 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, яке постановою від 29 листопада 2023 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. З указаної вище постанови вбачається, що 10 вересня 2023 року о 21:01 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що електропоїзд №6361, сполученням Здолбунів-Луцьк, під керуванням машиніста [PERSON] на залізничних коліях здійснив наїзд на [PERSON] , останній лежав на колії №3, перед стрілкою №22, на території ЖД вокзалу станції Рівне та від отриманих травм [PERSON] помер у ЦМЛ м.Рівне. Згідно з висновком експерта №560 смерть [PERSON] настала від масивної травми тазової ділянки з множинними переломами кісток тазу та ушкодженнями м`яких тканин і внутрішніх органів, що призвело до масивної крововтрати і розвитку незворотного травматичного шоку, який і став безпосередньою причиною смерті. На момент настання смерті [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа спирту етилового у концентрації у крові та сечі відповідно 1,8% та 2,69% проміле, що за своєю функціональною оцінкою така концентрація етилового спирту може відповідати стану середнього ступеня алкогольному сп`янінню . Ураховуючи те, що під час досудового розслідування об`єктивних даних, які свідчать про наявність в діях працівників залізничного транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, а саме порушення працівниками залізничного транспорту Правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо вони спричинили загибель людей, не встановлено, тобто в діях машиніста [PERSON] відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу зазначеного кримінального правопорушення, останнє було закрито. Разом з тим, статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом ч ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. З висновку, який міститься в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 450/4163/18 вбачається, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матері загиблого [PERSON] - [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Крім того, відповідачем не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу [PERSON] , проте суд враховує перебування останнього перед смертю в стані алкогольного сп`яніння та можливість застосування положень ч. 2 ст.1193 ЦК України. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Обставини проживання загиблого сина [PERSON] разом з позивачем підтверджується довідкою здолбунівської міської ради від 15 травня 2024 року, а перебування на утриманні сина довідкою ОСББ "Шевченківське 185", показаннями свідка [PERSON] . Згідно з п.163.1 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого відповідно до п.164.2 ПКУ включаються, зокрема, доходи у вигляді немайнової (моральної) шкоди, крім випадків, визначених підпунктом 164.2.14 ПК України, зокрема, сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 100 000 грн., оскільки така грошова компенсація буде відповідати дійсним моральним стражданням позивача. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог (33,33% від 3000 грн. (1% ціни позову) із застосуванням коефіцієнта 0,8) в сумі 799 грн. 92 коп.

Outcome: approved