Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~30.10.2024 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2024 року між сторонами було укладено договір №492359-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до умов договору [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 47 000 гривень на засадах строковості, поворотності та платності. Згідно умов договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.14954256 процентів за кожен день користування кредитом. Позичальник у свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Водночас [PERSON] належним чином не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 204 116,38 гривень, що складається з прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 47 000 гривень, прострочених платежів по процентах у розмірі 150 066,38 гривень та прострочених платежів за комісією у розмірі 7050 гривень. Таким чином представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №492359-КС-001 про надання кредиту від 07.03.2024 року у розмірі 204 116,38 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 04.11.2024 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.12.2024 року задоволено заяву про самовідвід судді Тесленко Т. В., справу передано до канцелярії суду для визначення іншого судді. Ухвалою суду від 03.12.2024 року суддею Мороз Т. М. прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.02.2025 року по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Мишевська Н. М. в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві прохала суд розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що кредитний договір не укладала. Так, вказала, що шукала в Інтернеті роботу та знайшла фірму, в якій їй запропонували надати їм доступ до її банківської картки з метою зарахування та виводу коштів. 07.03.2024 року представник фірми сказала їй що потрібно відкрити рахунок в Монобанк Білу картку. Після цього вона відправила представнику свої документи, зокрема паспорт. Після цього їй була відкрита картка. Таким чином, саме представник фірми оформляла кредити на її ім`я. Періодично на її картку в ПриватБанку перераховувались гроші, які були її заробітком за те, що на її картку в Монобанку зараховувались та виводились гроші. Пізніше вона звернулася в поліцію. Після цього з особою, якій вона надавала свої дані, вона не спілкувалася, в Телеграмі переписку було видалено, її заблоковано. Суд, заслухавши відповідача, розглянувши матеріали справи, надані суду докази, дійшов наступного. 07 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №492359-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а. с. 18-22). Договір укладено шляхом надсилання пропозиції (оферти) позичальнику та акцептування позичальником умов оферти, шляхом надсилання позивачу акцепту та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 23-34). Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 47 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Строк на який надається кредит 24 тижні. Стандартна процента ставка за кредитом 2% в день, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом 1,14954256% в день, фіксована. Комісія за надання кредиту становить 7050 гривень, яка нараховується одноразово при видачі кредиту (а. с. 18-22). Відповідно до п. 3.2.2 Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3 та додатку №1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою. При цьому нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1286 07.03.2024 о 19:04:15 та містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер електронного платіжного засобу. Умови кредитування, серед іншого, відображені й у Паспорті споживчого кредиту (інформація, обов`язкова для ознайомлення позичальником), підписаного [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3018 07.03.2024 року. Суду також надано копію Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» від 09.10.2023 року (а. с. 37-46). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Таким чином, спірний договір укладено відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. Суд також звертає увагу на те, що реквізити, які містяться в п. 8 спірного договору співпадають з реквізитами відповідача, які зазначені в позовній заяві, а тому можна дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідач надала усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання грошових коштів (позики), зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, номер банківської картки для перерахування коштів. Даний факт стороною відповідача не спростовано. На підтвердження факту укладення кредитного договору саме із відповідачем, позивачем до позовної заяви також було додано фото паспорта громадянина України [PERSON] , картки платника податків, а також знімок екрану з її зображенням із паспортом в руках (а. с. 55-58). Відповідачем на підтвердження своєї позиції щодо неукладення кредитного договору до суду надано витяг з ЄРДР №12024170470000106, відповідно до якого 25.03.2024 року до ЧЧ ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області з письмовою заявою звернулася [PERSON] про те, що 07.03.2024 невідома особа шахрайським шляхом здійснила відкриття кредитним рахунків на ім`я заявниці та заволоділа грошовими коштами в сумі 89000 гривень (а. с. 93). Будь-які інші докази, які б свідчили, що кредитний договір відповідачем не укладався, у справі відсутні. При цьому, суд зазначає, що сам факт відкриття кримінального провадження не свідчить про те, що кредитний договір укладений не відповідачем, а іншою особою. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Стороною відповідача на підтвердження своєї позиції достатніх доказів не долучено та не спростовано докази, надані стороною позивача на підтвердження укладення кредитного договору. Факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Бізнес Позика» та позичальником в електронній формі знайшов своє підтвердження. Між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Бізнес Позика» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. На виконання умов укладеного кредитного договору, кредитодавцем 07.03.2025 надано позичальнику грошові кошти в розмірі 47 000 грн шляхом перерахування на платіжну картку [PERSON] [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» та випискою з рахунку відповідача АТ «Універсал Банк» (а. с. 36, 107). При цьому платіжна картка [NUMBER] вказана в анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) ТОВ «Бізнес Позика» (а. с. 35) та в п. 8 спірного договору як електронний платіжний засіб відповідача. В постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року\~ у справі №759/11453/20 зроблено правовий висновок про те, що виписка за картковим рахунком, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України\~ від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02.10.2024 року заборгованість відповідача становить 204 116,38 гривень, з яких заборгованість за кредитом у розмірі 47 000 гривень, заборгованість по відсотках у розмірі 150 066,38 гривень, заборгованість по комісії у розмірі 7050 гривень (а. с. 12-14). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №492359-КС-001. Проте суд не може погодитися із порядком нарахування та вказаним розміром заборгованості по комісії з огляду на наступне. Відповідно до п 2.5 спірного договору за надання кредиту нараховується комісія у розмірі 7050 гривень одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановленим цим пунктом договору залишається незмінним протягом усього строку договору. Супровідні послуги відсутні, тарифи незмінні впродовж дії договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до договору, який сторони погодили іменувати у своїх відносинах Додатковою угодою. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються:\~ доходи кредитодавця у вигляді процентів;\~ комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас у договорі №492359-КС-001 про надання кредиту від 07.03.2024 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена\~ комісія, а навпаки зазначено про відсутність супровідних послуг, тому у відповідача відсутній обов`язок сплачувати плату за надання кредиту. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором №492359-КС-001 про надання кредиту від 07.03.2024 року, що становить 197 066,38 гривень, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 47 000 гривень, суми прострочених платежів по процентах у розмірі 150 066,38 гривень. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 2364,65 гривень судового збору (2449,40 гривень*96,54%).

Outcome: partial