Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Адвокат Герасимчук О.О. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] , покликаючись на те, що з 16.05.1996р. сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у виконавчому комітеті Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що було складено актовий запис №2. Неповнолітніх дітей у сторін немає. \~ \~ \~ \~Зазначає, що на початку сімейного життя шлюбні відносини у сторін складалися добре, однак на даний момент подружжя разом не проживає, шлюбні відносини між сторонами припинились, сторони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також у них з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та ведення спільного побуту. Всі зусилля щодо знаходження компромісу між сторонами не дали жодних результатів, шлюб між сторонами носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження між сторонами сім`ї, позивач вважає неможливим та таким, що суперечить його інтересам. \~ \~ \~ \~Вважає, що подальше підтримування позивачем сімейних відносин із відповідачкою є неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись надалі у такому шлюбі позивач не має наміру. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 16.05.1996р. у виконавчому комітеті Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що було складено актовий запис №02. Крім того, сторона позивача просить стягнути з відповідачки [PERSON] понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 968,96 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. II. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідачка [PERSON] скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому така заперечувала щодо позовних вимог про розірвання їхнього з позивачем [PERSON] шлюбу та вважала за можливе примирення, подальше спільне життя та збереження даного шлюбу. Вказувала, що на даний час вона з чоловіком (позивачем [PERSON] ) дійсно проживає окремо через обставини, які змусили їх прийняти непросте, але виважене спільне рішення про необхідність виїзду чоловіка [PERSON] на роботу до Республіки Польща. Такий виїзд чоловіка за кордон був зумовлений складною фінансовою ситуацією в їхній родині та необхідністю забезпечити якісну освіту їхній дочці у сфері медицини. Вона (відповідачка) також змінила роботу в Україні, щоб підтримати сім`ю, однак переїхати з чоловіком не змогла, бо їхні діти залишилися навчатися в Україні. При цьому, пропри тимчасове розділення через роботу вони продовжували підтримувати їхні стосунки та прагнули проводити час разом. До початку війни позивач [PERSON] приїжджав в Україну як тільки з`являлася на це можливість, в тому числі на свята, та вони (сторони) намагались якомога більше часу проводити усією сім`єю. Після початку війни позивач не міг приїжджати в Україну, щоб не втратити роботу, натомість вона (відповідачка), часто разом і з дітьми, приїжджала до Польщі, щоб провести час разом у колі родини. Відтак, для неї (відповідачки) є незрозумілим та неочікуваним мотив подання позивачем цього позову про розірвання шлюбу. Стверджує, що на даний час вони (сторони) переживають кризу у стосунках, однак це не є ознакою остаточного розпаду їхнього шлюбу. Вона вважає, що основною причиною їхнього теперішнього непорозуміння з позивачем [PERSON] є саме відстань між ними, яка ускладнює їхнє спілкування, не дає їм можливості часто бачитися та обговорювати важливі речі. При цьому, їхні з позивачем стосунки не є безповоротно зруйнованими та вони продовжують спілкуватися. Вона (відповідачка) переконана, що труднощі, з яким вони (сторони) стикнулися, є тимчасовим і їх можна подолати. Її (відповідачки) щире бажання зберегти їхній шлюб. ІІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Герасимчук О.О.в судове засідання не з`явилися, однак у матеріалах справи містяться письмові заяви адвоката Герасимчука О.О.про здійснення розгляду даної справи без їх (сторони позивача) участі. У заяві, поданій 21.02.2025р., представник покликається на те, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу з тих підстав, що сторони по даний час не примирилися, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідачка [PERSON] про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи була\~повідомлена належним\~чином,\~однак у\~судове засідання,\~що було\~призначене на\~14.03.2025р.,\~-\~не з`явилася,\~клопотань про\~відкладення або\~про розгляд\~справи за\~її відсутності\~до суду\~не надходило.\~Як вбачається\~із матеріалів\~справи судова\~повістка відповідачці\~надсилалась рекомендованим\~листом з\~повідомленням про\~вручення поштового\~відправлення за\~адресою місця\~її проживання\~та така\~була вручена\~особисто відповідачці. Під час розгляду справи в суді відповідачка [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову та в поданому відзиві на позовну заяву просила суд розгляд справи здійснювати без її участі. IV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.08.2024р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 19.11.2024р. подружжю [PERSON] та\~ [PERSON] надано строк в 2 (два) місяці для примирення, провадження у справі зупинено до часу закінчення строку для примирення, визначеного судом. Ухвалою Мостиського\~районного суду\~Львівської області\~від 28.01.2025р. поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. V. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] та доводи сторони відповідачки [PERSON] , судом встановлені наступні обставини. Сторони з 16 травня 1996 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у виконавчому комітеті Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що було складено актовий запис №02. Діти сторін вже досягли повноліття. Встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, їх шлюб існує формально, позивач [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] , виданого повторно 27.06.2024р. Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ); витягом з\~реєстру територіальної\~громади №2024/012925645\~від 25.10.2024р.; копіями паспортів сторін по справі; іншими матеріалами справи. VI. Застосовані судом норми права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VII. Висновки суду. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Виходячи з норм сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, судом вживалися заходи для збереження сім`ї, в тому числі шляхом надання сторонам строку для примирення терміном два\~місяці, однак за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим, їхня сім`я розпалася остаточно, позивач [PERSON] не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а тому, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. VIII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1-2, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №0.0.3740401358.1 від 03.07.2024р. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то у відповідності вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір в сумі 968,96 грн. Згідно з ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п.1 ч.2, ч.8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2024 року між [PERSON] та адвокатом Герасимчуком О.О. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар (винагороду) за надану правову допомогу. Згідно п.3.1 даного Договору, клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 5000 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За наведених обставин та з урахуванням того, що з боку відповідачки [PERSON] не надходило жодних заяв і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд вважає необхідне стягнути з останньої на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved