Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

В травні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код [NUMBER] , рік випуску 2013, колір- коричневий, реєстраційний номер [NUMBER] , припинивши право власності на частку в цьому майні [PERSON] ; стягнути з відповідача на свою користь вартість 1/2 частини автомобіля Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI, рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 248592,62 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з 07.08.2010 року по 03.02.2022 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі подружжям набуте спільне майно, а саме транспортний засіб марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код [NUMBER] , рік випуску 2013, колір- коричневий, реєстраційний номер [NUMBER] , який перебуває у користуванні [PERSON] .Вказує, що дійсна вартість автомобіля згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 16.12.2024 року становить 497185,25 грн., та 1/2 частина від якої становить 248592,62 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь в порядку розподілу майна подружжя. 17.06.2024 р. відповідачем подано до суду відзив у якому він не погоджується з позовними вимогами. Вказує, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 07.08.2010р. Офіційно шлюб між сторонами розірвано 06.03.2022, але з 13.12.2021р. фактичні шлюбні відносини припинено. З вказаної дати сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. 17.12.2021р. [PERSON] придбав автомобіль Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI, рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за ним. На цей час автомобіль знаходиться у фактичному користуванні відповідача. Окрім того за час перебування у шлюбі у позивача з відповідачем народилось двоє: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 06.02.2022 року було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (далі - «Договір»), який Позивачем було додано до позовної заяви. Згідно п. 1.3. цього договору місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання батька. Пунктом 2.4. Ддоговору встановлюється обов`язок батька на повне матеріальне утримання дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до п. 2.5. договору батько зобов`язується оплачувати навчання своїх синів у освітньо-навчальних закладах по віку на території України. Згідно п. 2.6. Ддоговору батько зобов`язується оплачувати витрати на розвиток своїх синів, які включають гуртки, секції, курси. Пунктом 3.3.3. Договору передбачено при необхідності стаціонарного лікування або обстеження дітей батько несе всі витрати для здійснення цього лікування або обстеження у державному, або у недержавному лікувальному закладі. Таким чином, всі обов`язки щодо забезпечення дітей договором закріплені лише за відповідачем, та жодного матеріального обов`язку у позивача. За час шлюбу сім`я [PERSON] 17.02.2014 року набула право власності на квартиру номер [ADDRESS] . Договором про визначення часток у спільному майні подружжя від 06.02.2022 року цю квартиру позивач з відповідачем поділили по частині квартири для кожного з них. 04.08.2023 року ця квартира була продана, а кошти розділені згідно часток. Окрім того договором не передбачена виплата позивачем аліментів на утримання дітей, хоча вона не передавала право на нерухоме майно для припинення права на аліменти. Окрім того відповідача вважає за доцільне збільшити частину [PERSON] на половину вартості автомобіля, оскільки він його використовує у своїй підприємницькій діяльності (займається виготовленням дронів та доставкою їх для захисту України ЗСУ), тобто для забезпечення своїх дітей. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на його необгрунтованість. суд не повідомив, явку свого представника до суду не забезпечив. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2010 року сторони зареєстрували шлюб та рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5-6). Під час шлюбу, сторони придбали автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код [NUMBER] , рік випуску 2013, колір- коричневий, реєстраційний номер [NUMBER] , який 25.11.2017.12.202108 року був зареєстрований на ім`я відповідача. Згідно висновку експерта Київського науково- дослідного інституту судових експертиз про оцінку автомобіля марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код [NUMBER] , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер [NUMBER] , дійсна ринкова вартість автомобіля - станом на 04.12.2024 складає суму в розмірі 497185,25 грн. (а.с.181-192). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код [NUMBER] , рік випуску 2013, колір- коричневий, реєстраційний номер [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 248592,62 грн. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля за свої особисті кошти суду не надано. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобіля, надану позивачем, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду з боку відповідача надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved