Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким стягувати щомісячно з відповідача, на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання., В обгрунтування поданого позову зазначає, що 02.10.2003 сторони одружилися. [INFO] у них народився син - [PERSON] .. Проте, подружнє життя не склалося, заочним рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.06.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27.08.2021 з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання сина, у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з 10.03.2021 і до досягнення ним повноліття. [INFO] сину сторін виповнилося 18 років. Головним державним виконавцем Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Анущенко І.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2024 у виконавчому провадженні [NUMBER] про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] . Однак, на даний час син сторін успішно навчається та є студентом 2 курсу денної контрактної форми навчання факультету менеджменту та інформаційної безпеки Вінницького національного технічного університету. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини не бажає, що і стало причиною звернення позивачки до суду з даним позовом. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 23.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , також в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Згідно довідки №8 від 03.09.2024, виданої деканом факультету менеджменту та інформаційної безпеки, дитина сторін, [PERSON] , навчається на 2-му курсі Вінницького національного технічного університету, IV - го рівня акредитації. Зі змісту позову вбачається, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Так, між сторонами виникли правовідносини з приводу утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Указані правовідносини регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). Частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що: «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу. Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на 2-му курсі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, взявши до уваги взаємний обов`язок батьків по його утриманню, дослідивши надані сторонами докази, взявши до уваги позицію відповідача у справі, який позов визнав, суд приходить до висновку про задоволення позову, визначивши аліменти в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Вимога позивача про визначення мінімальної межі аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб задоволенню не підлягає через відсутність правової підстави для задоволення позову в цій частині. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial