Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення виплат при звільненні та середнього заробітку. Посилаючись на те, що він працював пожежником (респіраторником) на пожежному поїзді Тернопіль виробничого підрозділу «Івано - Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця». 14 травня 2024 року з надуманих мотивів та упередженого ставлення до нього, начальник виробничого підрозділу «Івано-Франківський загін Воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Пугач Є.С. повідомив, що він звільнив його з роботи, що з ним розірвано трудовий договір з його ініціативи. В подальшому, грубо порушуючи імперативні вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України, з мотивів негативного ставлення до нього не було проведено повного розрахунку та не видано трудової книжки, яку він отримав 22 серпня 2024 року. Наказ про його звільнення позивач отримав 06.11.2024. Позивач зазначає, що виробничий підрозділ «Івано-Франківського загону Воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» AT «Укрзалізниця» не має окремого балансу та самостійного ведення розрахунків з оплати праці із застрахованими особами, і не є юридичною особою, а тому керівник вказаного виробничого підрозділу [PERSON] ніяким чином не наділений зазначеними вище повноваженнями, і він зовсім не може та не має права виступати в статусі роботодавця. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати протиправним та скасувати наказ Виробничого підрозділу «Івано-Франківського загону Воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» №127 ос від 22.05.2024 року, незаконно підписаний [PERSON] та зобов`язати відповідача, законного роботодавця АТ «Українська залізниця», видати новий наказ, в якому обов`язково зазначити реальний день його звільнення 22.08.2024 року та внести законний запис до його трудової книжки, оскільки раніше внесений запис про день його звільнення являється недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї ж Інструкції. Стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь належні йому виплати при звільненні та середній заробіток за період з 14 травня 2024 року по 22.08.2024 року включно. Представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» подав відзив на позов, в якому зазначив, що довіреністю від 01.02.2024 посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. зареєстрованої в реєстрі за № 591 акціонерне товариство "Українська залізниця", зокрема уповноважило начальника загону виробничого підрозділу "Івано-Франківський загін воєнізованої охорони" філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] згідно із законодавством України про працю здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників філії. Таким чином начальник загону виробничого підрозділу "Івано-Франківський загін воєнізованої охорони філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства "Українська залізниця" Пугач Євгеній Сергійович, підписавши наказ від 22.05.2024 № 127 ос про звільнення з роботи [PERSON] , діяв виключно в межах наданих йому повноважень згідно з довіреністю від 01.02.2024 (п.15 довіреності) та п. 6.10. посадової інструкції. Крім цього, позивач пропустив строки звернення до суду. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що відсутні у виробничому підрозділі «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» філії «відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» окремого балансу, самостійне ведення розрахунків з оплати праці із застрахованими особами, і фактично не наділено таким правом та повноваженнями керівника [PERSON] , а тому він цілком не може бути в статусі роботодавця. У відзиві відповідач цілком не надав належних та допустимих доказів про їх підтвердження, а тому керівник вказаного виробничого підрозділу [PERSON] ніяким чином не наділений зазначеними вище повноваженнями, і він зовсім не може та не має права виступати в статусі роботодавця. Більше того, у вказаному відзиві відповідач жодним чином не обґрунтував навіть видуману підставу про його звільнення. Відповідач не надав жодного доказу правомірності своїх записів, які я побачив в трудовій книжці, що його було таємно необґрунтовано чомусь звільнено 22 травня 2024 року, а саме цілком таємним та незаконним наказом №127 по особовому складу від 22.05.2024 року, що більше ніж як за три місяці до отримання ним своєї трудової книжки та без повного розрахунку з ним, без надання наказу для можливості його оскаржити. Позивачу вручено 06.11.2024 наказ про його звільнення, а позов він подав 05.12.2024, тому строк звернення до суду він не пропустив. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, з підстав та обґрунтувань викладених у відзиві на позов. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] працював пожежником (респіраторником) на пожежному поїзді Тернопіль виробничого підрозділу «Івано - Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] . Відповідно до наказу №127 ос від 22.05.2024 про припинення трудового договору (контракту), [PERSON] звільнено 29.05.2024, за появу на роботі в нетверезому стані, за п. 7 ст. 40 КЗпП України, підстава: акт від 14.05.2024, запит НОР-2/44 від 22.05.2024, наказ на відсторонення від роботи №115 ос від 14.05.2024. Також було зроблено запис в трудовій книжці [NUMBER] , належній [PERSON] про звільнення з роботи, за появу на роботі в нетверезому стані, п. 7 ст. 40 КЗпП України, підстава: наказ №127 ос від 22.05.2024. Судом встановлено, що трудову книжку [NUMBER] ,\~належну [PERSON] \~отримав рекомендованим\~листом 22.08.2024,\~що підтверджується\~поштових відправлень\~про вручення\~і не\~заперечується сторонами.\~ Листом від 30.10.2024 виробничого підрозділу «Івано - Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця» було повідомлено [PERSON] на його заяву та направлено копію наказу пор звільнення, розрахунок заробітної плати за травень 2024 року, які він отримав 06.11.2024, що підтверджується поштових відправлень про вручення і не заперечується сторонами. Згідно із розрахунку заробітної плати за травень 2024 року, [PERSON] нараховано 26\~594,08 грн. Відповідно до лист від 29.10.2024 філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця», [PERSON] надано відповідь в якій повідомили, що вини в затримці видачі трудової книжки не вбачається, також відсутні підстави для внесення запису про звільнення з 22.08.2024. Позивач як на підставі заявлених вимог просить позов задовольнити з підстав наведених в позову, однак суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Аналогічні гарантії (правовий захист від незаконного звільнення) містяться і в\~статті 5-1 КЗпП України. З прийняттям позивача на роботу до виробничого підрозділу між сторонами виникли трудові правовідносини, як між працівником та власником (роботодавцем), які врегульовані\~Конституцією України,\~Кодексом законів про працю України, а також відомчими нормативними актами Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та розробленими і затвердженими у встановленому порядку положеннями, наказами роботодавця, виконання яких є обов`язковим для працівників. Відповідно до\~ст. 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно із п. 3 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов`язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримуватися порядку і правил, установлених чинним законодавством, правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників; забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування. Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу та яких чітко повинні дотримуватись стрілецькі команди, окрім Положення, є Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені\~наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411\~та\~Постанова КМУ від 11 січня 1994 року № 7\~Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті. Відповідно до п. 1\~Постанови КМУ від 11 січня 1994 року № 7\~Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті\~відомча воєнізована охорона на залізничному транспорті - система спеціалізованих воєнізованих підрозділів, що здійснюють охорону вантажів на шляху прямування, об`єктів на підприємствах, в установах та організаціях, що входять до сфери управління Укрзалізниці. Відповідно до п. 20 вказаної Постанови працівники відомчої охорони зобов`язані чесно і сумлінно виконувати службові обов`язки, суворо дотримуватись законів України, вимог цього Положення, інструкцій та інших нормативних актів з питань забезпечення збереження вантажів, охорони об`єктів і пожежної безпеки, зберігати відомчу зброю, техніку, майно і утримувати їх у належному стані. Пунктами 11, 19\~Постанови КМУ від 11 січня 1994 року № 7\~Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті\~передбачено, що працівники відомчої охорони під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати вогнепальну зброю та спеціальні засоби (наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини) у випадках і порядку, передбачених законодавством. Особовий склад відомчої охорони, зайнятий на охороні вантажів і об`єктів, несе відповідальність за повне збереження довірених йому матеріальних цінностей і бойової нарізної вогнепальної зброї. За невиконання покладених на працівників відомчої охорони завдань винні особи несуть дисциплінарну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством. \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 140 КЗпП України\~трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників. Згідно з пунктом 7 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. Підставою для звільнення працівника за пунктом 7 частини першої\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статті 40 КЗпП України\~є сам факт появи на роботі у нетверезому стані. Звільнення на підставі вказаного пункту є дисциплінарним стягненням, а тому таке має накладатись з додержанням встановленої процедури. Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 частини першої\~статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 333/5649/16-ц, від 04 грудня 2019 року в справі № 447/1236/18, від 15 березня 2021 року в справі № 404/345/19, від 10 вересня 2021 року в справі № 486/1186/20). Згідно з частинами першою-четвертою статті\~12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено на підставі акту від 14.05.2024, запиту НОР-2/44 від 22.05.2024, наказу на відсторонення від роботи №115 ос від 14.05.2024, для спростування вказаних обставин позивачем не подано належних доказів. Посилання позивача на відсутність повноваження на його звільнення у начальника виробничого підрозділу «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Пугачем Є.С., суд вважає безпідставним з огляду на наступне. Як вбачається із довіреністю від 01.02.2024 посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. зареєстрованої в реєстрі за № 591 акціонерне товариство "Українська залізниця", зокрема уповноважило начальника загону виробничого підрозділу "Івано-Франківський загін воєнізованої охорони" філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця» Пугача Євгенія Сергійовича, здійснювати дії, пов`язані з діяльністю філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця», в тому числі п. 15 згідно із законодавством України про працю, Положеням про Філію, локальними нормативними актами Довірителя, у встановленому порядку, в межах посадових обов`язків здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників Філії, вживати заходи заохочення ьта притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Філії, та виконувати інші доручення (вказівки) Довірителя або уповноваженого ним органу щодо працівників Філії, передбачені законодавством України про працю. Відповідно до п. 6.10 посадової інструкції філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця» начальник загону має право у межах повноважень, передбачених Положенням про Загін та довіреністю від імені філії «Відомча воєнізована охорона» приймати на роботу та звільняти з роботи працівників Загону відповідно до законодавства про працю та встановленого в Філії порядку, нормативних документів Товариства. Отже, у начальника виробничого підрозділу «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Пугачем Є.С. були повноваження на видачу наказу про звільнення позивача. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасувати наказ виробничого підрозділу «Івано-Франківського загону воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» №127 ос від 22.05.2024 року. Частиною першою\~статті 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 48 КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки вносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Питання, що стосуються ведення трудових книжок, визначається\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників». Детальніше порядок ведення трудових книжок визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція) (з наступними змінами та доповненнями). Відповідно до абзацу 1 пункту 2.4. Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Пунктом 2.6. Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів (пункт 2.9. Інструкції). Згідно з частиною п`ятою\~статті 235 КЗпП України\~у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Зі змісту пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників випливає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Тобто визначальним для застосування цих положень є встановлення вини роботодавця у затримці видачі працівнику трудової книжки. Відповідно до матеріалів справи, позивача звільнено з 22.05.2024, про що було видано наказ про звільнення позивача. При цьому жодних доказів, що в цей день позивач був присутній на роботі він не надав і суд такої обставини не встановив. Трудову книжку позивач отримав поштою 22 серпня 2024 року. Трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається, а право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 09 березня 2021 року у справі № 600/121/19. З 24.02.2022 відповідно до\~Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022\~в України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено і триває на теперішній час. Відповідно до п. 2 Глави\~ХІХ\~Прикінцеві положення КзПП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені\~Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником\~обліку витрат на оплату праці. У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. З матеріалів справи не встановлено, що позивач намагався самостійно отримати трудову книжку до 22 серпня 2024 року, а відповідач умисно не видавав йому трудову книжку у день звільнення. Позивач не посилався на свою відсутність на робочому місці в день звільнення, а отже відповідно не встановлено наявності обов`язку у роботодавця письмово повідомляти позивача поштовим повідомленням про необхідність отримання трудової книжки. Отже позивачем не доведено умисних дій відповідача у затримці видачі трудової книжки, як і не доведено, що він дійсно вчиняв дії для отримання трудової книжки у день звільнення та до 22 серпня 2024 року, а відповідач при цьому чинив йому перешкоди. Також позивач не зазначав та в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після звільнення мав намір працевлаштуватись на іншу роботу, однак його стримувало чи створювало перешкоди відсутність у нього трудової книжки, отже не встановлено порушення відповідачем права позивача на працю. Також відповідачем було виплачено позивачу усі належні йому виплати, доказів на спростування розрахунку, позивачем не подано та суду не доведено. За викладених обставин суд дійшов висновку, що причини затримки видачі трудової книжки позивачу є такими, що не ґрунтуються на вині відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для \~визнання недійсним наказу в частині дати звільнення, зобов`язання змінити дату звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Щодо інших доводів позивача у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог. Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення виплат при звільненні та середнього заробітку. Оцінюючи доводи представника відповідача щодо застосування судом строків позовної давності, суд виходить з такого. Згідно зі\~статтею 233 КЗпП України\~(в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними\~Законом України від 05.02.2021 року №1217-ІХ, який набрав чинності 10.06.2021 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу. Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом розпочався з 06.11.2024, після отримання позивачем наказу про звільнення. Позовна заява подана до суду 05 грудня 2024 року, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущений та позивач не повинен був обґрунтовувати поважність причин пропуску строку для вирішення трудового спору. З урахуванням встановлених обставин справи підстав для застосування строків, встановлених\~статтею 233 КЗпП України, в даній справі немає. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 6, 13\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору,\~суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed