Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 05 червня 2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем укладено угоду № 59105408. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав у кредит 24 680 грн на строк до 05 червня 2022 року зі сплатою 19,99% за користування кредитними коштами. Відповідач порушив взяті на себе де зобов`язання за договором та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені договором. У зв`язку із чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 05 червня 2019 року становить - 40\~425,15 грн та складається із 20\~388,36 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 19\~941,01 грн заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 95,75 грн заборгованості за пенею та/або штрафами. 17 травня 2021 року між АТ «Альффа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фелікс» укладено договір № 2 відповідно до якого останнє набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 591054087. На підставі договору від 18 травня 2021 року № 18-05/2021 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фелікс» та ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги за вказаним договором перейшло до останнього. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним договором. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 3028 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 13\~000 грн. Ухвалою від 08 жовтня 2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги з вказаних підстав підтримує, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся судовими повістками за вказаною у позовній заяві місцем проживання, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відзиву на позов суду не подав. Крім того, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 05 червня 2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем укладено угоду № 59105408. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав у кредит 24 680 грн, строком на 36 місяців до 05 червня 2022 року зі сплатою 19,99% за користування кредитними коштами. Пропозиція (оферта) на отримання кредиту згідно анкети-заяви, підписана позичальником. Перерахування коштів відповідачу підтверджується долученим до позовної заяви меморіальним ордером № 39282 від 05 червня 2019 року (а.с. 11). Підписанням акцепт оферти відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма умовами та правилами кредитування та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Право вимоги за вказаним договором позивач набув внаслідок укладення наступних договорів факторингу. Так, 17 травня 2021 року між АТ «Альффа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фелікс» укладено договір № 2 відповідно до якого, останнє набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 591054087. На підставі договору від 18 травня 2021 року № 18-05/2021 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фелікс» та ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги за вказаним договором перейшло до останнього. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу норми ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. За змістом ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача, що здійснений на дату відступлення права вимоги від АТ «Альфа-банк» за договором становить 40\~425,15 грн та складається із 20\~388,36 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 19\~941,01 грн заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 95,75 грн заборгованості за пенею та/або штрафами. Судом перевірено правильність обрахунку відсотків. Відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за договором, чим порушує права позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову майнового характеру позивач ТзОВ «Коллект Центр» сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., який підлягає стягненню на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн, суд враховує наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження заявленого позивачем розміру витрат з надання професійної правничої допомоги в сумі 13000 грн, надано витяг з акту про надання юридичної допомоги, заявку про надання юридичної допомоги, договір про надання юридичної допомоги, платіжну інструкцію. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved