Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Холостенка Андрія Володимировича, звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] . В обґрунтування позову вказано, що з 11.09.2020 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають. У подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивач і відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони не проживають разом однією сім`єю, не ведуть спільного сімейного життя, не підтримують сімейні стосунки, їх сім`я існує формально, подальше збереження сім`ї неможливо у зв`язку з втратою поваги та почуття кохання. Позивачем прийнято рішення про розірвання шлюбу зі своїм чоловіком, однак чоловік не дає на це згоду, відмовляється з`явитися до органів державної реєстрації актів цивільного стану для подачі заяви про розірвання шлюбу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 04.12.2024 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 21.01.2025, копії ухвали надіслані сторонам. 21.01.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача та її представника, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованою роживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 11.09.2020 громадянин Азейбаржанської Республіки [PERSON] та громадянка України [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 268. Відповідач [PERSON] має посвідку на постійне проживання в Україні № [NUMBER] , орган що видав 8011, термін дії 11.04.2033. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних дітей. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77). Згідно статті 55 Закону України "Про міжнародне приватне право" право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Згідно із статтями 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є громадянином Азейбаржанської Республіки, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб, а позивач є громадянкою України, при цьому шлюб між сторонами був укладений на території України і тут подружжя мало останнє спільне місце проживання, оскільки обоє зареєстровані в м. Біла Церква, отже до правовідносин у даній справі слід застосовувати законодавство (право) України. Згідно із ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява надійшла до суду у листопаді 2024 року, в заяві від 20.01.2025 представник позивача позов підтримав, будь-яких інших заяв (клопотань) по суті справи на час її вирішення на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved