Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ХМР, третя особа: Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області, в якому просить визначити додатковий строк подачі [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 16.05.1997 року позивач разом з [PERSON] придбали у рівних частинах квартиру [ADDRESS] . На початку 1999 року взаємовідносини між позивачем та [PERSON] погіршилися, оскільки [PERSON] вступила до міжнародної релігійної організації Свідки Єгови та, ставши її членом, стала надовго пропадати із квартири, де жила, жебракувати, агітувати на вступ до організації Свідки Єгови та надавати їй пожертви у сумі 10% від своїх доходів. Наприкінці 1999 року [PERSON] прийняла рішення та разом із іншими членами організації переїхала жити у село Червоний Оскіл Ізюмського району Харківської області. З 2003 року будь-яке спілкування між позивачем та [PERSON] було припинено за ініціативою та з боку [PERSON] . Особисті речі та документи, які залишились після переїзду [PERSON] , були складені, упаковані в валізу та зберігались у позивача. На початку липня 2024 року позивач виявила в документах [PERSON] заповіт останньої, згідно якого [PERSON] залишила все майно позивачу. В зв`язку з чим, позивач провела заходи щодо встановлення місця перебування [PERSON] та наприкінці липня 2024 року дізналась про те, що [PERSON] померла [INFO] в с. Червоний Оскіл Ізюмського району Харківської області, та позивач 23.07.2024 року отримала свідоцтво про смерть [PERSON] 27.09.2024 року позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про реєстрацію спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлої [PERSON] , але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з пропуском нею 6-ти місячного строку для прийняття спадщини. З огляду на наведене, позивач звернулась до суду з цим позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.11.2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Шевченка О.О. про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача адвоката Ключника О.М. до суду надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без участі позивача та її представника. Також вказує на те, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії договору купівлі-продажу від 16.05.1997 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] придбали по 1/2 частині двокімнатної квартири [ADDRESS] . Вказані обставини також підтверджуються довідкою КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" ХМР від 04.03.2025 року. З копії заповіту від 16.05.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємельяновою І.Г. за реєстр № 3048 встановлено, що [PERSON] , на випадок її смерті робить таке розпорядження: все належне їй майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось, вона заповідає [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2024 року встановлено, що [INFO] у с. Червоний Оскіл Ізюмського району Харківської області померла [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулась до Ізюмської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Нікуліною О. 27.09.2024 року винесено постанову, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] в зв`язку з пропуском [PERSON] шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної постанови від 27.09.2024 року. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо спадкування після [PERSON] , померлої [INFO] , спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі № 192/1663/17. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи. У постановах від 11 липня 2018 року в справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У постанові від 20 жовтня 2021 року по справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. У постанові від26 червня 2024 року по справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у с. Червоний Оскіл Ізюмського району Харківської області. Позивач не є спадкоємцем за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом після [PERSON] . Позивач [PERSON] не підтримувала спілкування з померлою [PERSON] та не була обізнана про наявність складеного [PERSON] заповіту, дізналась про його наявність лише на початку липня 2024 року, та в вересні 2024 року звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини. Зазначені обставини у сукупності можуть бути враховані судом як поважні причини пропуску [PERSON] строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] . В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. При цьому суд враховує, що орган місцевого самоврядування залучений до участі у справі в зв`язку з відсутністю інших спадкоємців, а тому вважає за можливе витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: approved