Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] , який діє через свого представника [PERSON] , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 квітня 2018 року у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між [PERSON] до [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них [INFO] народилася донька - [PERSON] . 09 січня 2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 по справі № 357/14131/19, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 117 КК України (умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини) і призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі. Позивач вказує, що протягом останніх п`яти років, з моменту вчинення відповідачем кримінального правопорушення та до дати подання позову до суду дитина проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. Відповідач взагалі не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не вітає на свята та дні народження, матеріально не допомагає. Відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків і не робить жодних кроків для того, щоб змінити ситуацію. А тому позивач, враховуючи інтереси дитини та з метою захисту соціальних прав своєї малолітньої дитини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки дитина постійно проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 04.10.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого засідання (а.с. 73). Ухвалою суду від 05.11.2024 витребувано від Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради висновок щодо розв`язання спору про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав та стягнення аліментів, щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 79). Ухвалою суду від 05.11.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. 12.12.2024 від представника третьої особи на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради (а.с. 84-85). 23.01.2025 представник позивача Бойчук В.М. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 88-90). 03.02.2025 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Бойчук В.М. підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії №34, проінформована про судовий спір, не підтримує його. Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Кисельова В.М. в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не підтримала, щодо позовної вимоги про стягнення аліментів - поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 05 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 05.04.2018 року у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Встановлено, що [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 07 листопада 2019 року (а.с. 10). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 по справі № 357/13076/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 11-12). Встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року по справі № 357/14131/19, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 117 КК України (умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини) і призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 22.06.2023 (а.с. 13-24). Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.06.2023 вирок по справі № 357/14131/19 залишено без змін (а.с.25-57). Згідно з витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/14508 від 26.06.2024 року [PERSON] зареєстрований разом з донькою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58). Відповідно до довідки № 01-21/16 від 19.06.2024 року, виданої Білоцерківським закладом дошкільної освіти № 12 «Джерельце», донька Позивача - [PERSON] є їх вихованицею та відвідує старшу опорно-рухову групу «Колосок». За час перебування дитини в закладі мати дитину в групу не приводила, на свята, батьківські збори не з`являлась (а.с. 60). Відповідно до висновку органу опіки та піклування - рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28.01.2025 № 51, комісія вирішила, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини. Із вказаного висновку слідує, що [PERSON] з 30 листопада 2024 року відбуває міру кримінального покарання у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 34)», згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2020 року на строк - три роки позбавлення волі. У заяві від 12 грудня 2024 року, доданій до листа, засуджена [PERSON] повідомила, що вона поінформована про судовий спір, який наразі вирішується Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, й не підтримує позову [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав і стягнення аліментів. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.4, 5 ст. 19 СК України ). Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Факт взяття відповідача під варту та перебування її у виправній колонії за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання відповідачем її батьківських обов`язків. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує відповідні висновки ВС в аналогічному спорі (постанова ВС від 08.06.2022 року у справі № 362/4847/20). Також, в даному спорі, суд враховує наданий суду висновок Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 28.01.2025 року № 51 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , бо таке позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В судовому засіданні не знайшла підтвердження обставина на яку посилається позивач, оскільки вчинення злочину та перебування відповідача в місцях позбавлення волі позбавляє її можливості належно виконувати свої батьківські обов`язки. На думку суду, - не є способом захисту інтересів малолітньої [PERSON] [INFO] - позбавлення її матері батьківських прав. Враховуючи наведене, та на підставі наданих суду доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав з огляду недоведеності позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях по відношенню до дитини. Встановлено, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні . Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст.182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів підлягають до задоволення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною та не подала обґрунтованих заперечень щодо вимоги про стягнення аліментів та їхнього розміру. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial