Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

10.12.2024 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»(до перейменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (далі також позивач)) до [PERSON] (далі також відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачкою зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором № 490056147 від 28.01.2008, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» (далі також первісний кредитор) та [PERSON] (далі також Кредитний договір). Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2012 у справі № 1630/1080/2012 стягнено з відповідачки на користь первісного кредитора заборгованість за Кредитним договором в сумі 293\~052,36 грн., у тому числі 113\~404,84 грн. заборгованість по кредиту, 66\~625,46 грн. заборгованість по відсотках та 113\~022,06 грн. пеня. На підставі договору № 2016-ЗАБ/ДГ від 26.09.2016 первісний кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором № 490056147 від 28.01.2008. З твердженням позивача, сума заборгованості на дату укладання договору про відступлення права вимоги становила 496\~510,36 грн., у тому числі 14\~188,02 доларів США (в еквіваленті на дату укладання договору про відступлення права вимоги 368\~755,52 грн.) та 4\~915,42 доларів США (в еквіваленті на дату укладання договору про відступлення права вимоги 127 754,84 грн.). Позивач зазначає, що рішення суду від 26.10.2012 не було виконано станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги 26.09.2016, тому загальна заборгованість за Кредитним договором, що була відступлена позивачу, становила 496\~510,36 грн. Також позивач вказує, що на виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження ВП № 45337092, в рамках якого з відповідачки стягнуто на користь позивача 133\~494,83 грн. Таким чином, станом на час звернення позивача з даним позовом до суду (на 26.11.2024) заборгованість становить 363\~015,53 грн. Оскільки грошове зобов`язання відповідачкою не виконано, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачки 196\~230,43 грн. суми збитків, яка складається з 163\~526,34 грн. інфляційних втрат та 32\~704,09 грн. штрафних санкцій (3% річних), а також витрати позивача зі сплати судового збору. Ухвалою від 20.12.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.01.2025 о 10:30 год, в яке викликано сторін, та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 21). 10.01.2025 представник відповідачки адвокат Хворост Д.М. подала відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечила, просила у позові відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві, а також стягнути з позивача витрати відповідачки на правничу допомогу в сумі 10\~000,00 грн. (а.с. 31-38). 20.01.2025 представник позивача засобами електронного суду подав заяву про проведення судового засідання без участі представника позивача (а.с. 39). 20.01.2025 представник відповідача подала заяву про відкладення підготовчого засідання на іншу дату та забезпечення судом участі представника відповідача в судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку (а.с.40-43). Ухвалою підготовчого засідання від 20.01.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.02.2025 о 10:00 год, визначивши загальний порядок встановлення обставин справи та дослідження доказів (а.с. 45-46). 17.02.2025 до суду надійшла заява представника позивача про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідачки на користь позивача нараховані за період прострочення виконання зобов`язання інфляційні втрати в сумі 37\~046,73 грн. та штрафні санкції в сумі 15\~261,97 грн., що разом становить 52\~308,70 грн. До заяви додано розрахунок заявлених до стягнення сум, з якого вбачається період нарахувань з 23.02.2019 до 23.02.2022 та сума боргу, на яку здійснено нарахування 169\~422,77 грн. Заяву просив розглядати без участі представника позивача. У судове засідання 18.02.2025 представник позивача не з`явився, поважних причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. За змістом ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім, зокрема, випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. В судовому засіданні 18.02.2025 судом оголошувалась перерва до 10:00 год. 05.03.2025 для надання можливості позивачу взяти участь у судовому розгляді справи. 05.03.2025 представник відповідачки подала заяву про розподіл судових витрат, понесених відповідачкою у зв`язку з розглядом справи, в якій просила стягнути з позивача на користь відповідачки 10\~000,00 грн витрат останньої на правничу допомогу (а.с. 64-67). 05.03.2025 представник позивача знову не з`явився у судове засідання, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, справу розглянуто судом без участі представника позивача, якого належним чином було повідомлено судом про усі судові засідання в даній справі (шляхом направлення судових повісток в електронні кабінети позивача та його представника), а також неодноразово подавав заяви про розгляд справи без його участі. Розглянувши заяву позивача про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від 17.02.2025, заслухавши думку представника відповідача, суд постановив залишити її без розгляду як таку, що подана поза строком, визначеним ст. 49 ЦПК України для подання позивачем заяв про збільшення або зменшення позовних вимог, а також про зміну предмета чи підстав позову до закінчення підготовчого провадження (яке було закрито 20.01.2025) без зазначення поважності причин пропуску такого строку та клопотання про його поновлення. Під час судового розгляду суд заслухав пояснення представника відповідачки адвоката Хворост Д.М., яка у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема, у зв`язку з недоведеністю позивачем розміру суми заборгованості, на яку здійснено нарахування, заявлені позивачем до стягнення, а також забороною в силу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України проведення нарахувань на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, починаючи з 24.02.2022, протягом дії воєнного стану. З наведених підстав просила в позові відмовити повністю, а також стягнути з позивача витрати відповідачки на правничу допомогу в сумі 10\~000,00 грн. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення у даній справі було відкладено судом до 09:30\~год 14.03.2025. Всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про те, що в позові належить відмовити повністю, виходячи з наступного. За змістом положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні\~факти.\~Цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідачки суми інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з невиконанням останньою грошового зобов`язання. Таким чином, предмет доказування в цій справі складають обставини, що підтверджують наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем, його розмір, а також період прострочення такого грошового зобов`язання. Так, позивачем не доведено за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів розміру невиконаного відповідачкою грошового зобов`язання та періоду часу, коли саме таке грошове зобов`язанняі у такому розмірі існувало. Зокрема, позивачем не обґрунтовано застосування до сум, стягнених з відповідачки рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2012 у справі № 1630/1080/2012, доларового еквівалента, оскільки згідно з вказаним рішенням суду стягнення проведено саме у гривні. Також позивачем у позовній заяві зазначено про те, що в ході виконавчого провадження ВП № 45337092 з відповідачки стягнуто на рахунок позивача 133\~494,83 грн, однак, жодних доказів на підтвердження зазначеного не надано. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не доведено за допомогою належних та достовірних доказів обставин, що становлять предмет доказування у даній справі, зокрема, розміру невиконаного відповідачкою грошового зобов`язання та періоду часу, коли саме таке грошове зобов`язання у такому розмірі існувало, встановлення судом обґрунтованості нарахування позивачем заявлених до стягнення сум є неможливим. Враховуючи наведене, в позові належить відмовити у повному обсязі з підстав недоведеності. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. Вирішуючи питання розподілу інших судових витрат у справі, суд зазначає про таке. Представником відповідачки подано заяву про стягнення з позивача 10\~000,00 грн. судових витрат відповідачки на правничу допомогу. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать зокрема\~витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження цих витрат представником відповідачки надано: копію договору про надання правової допомоги № 126 від 30.12.2024, укладеного між адвокатом Хворост Д.М. і відповідачкою [PERSON] (а.с. 36-37), копію квитанції від 30.12.2024 на суму 10\~000,00 грн. (а.с. 38), копію акта приймання передачі наданої правової допомоги № 1 від 26.02.2025 (а.с. 67) та детального опису робіт (наданих послуг) від 04.03.2025 (а.с. 67 зворот); копію ордера на надання правничої допомоги (а.с. 35). Отже, враховуючи повну відмову в позові, з позивача на користь відповідачки в порядку розподілу судових витрат підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в сумі 10 000,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved