Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ананьївської міської ради, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому право на земельну частку (пай) розміром 4,63 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого КСП «Світлий шлях» с. Пасицели Ананьївського району Одеської області, та яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186514, виданим Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 02 вересня 1996 року, яке належало його батькові [PERSON] , який помер [INFO] , та яке успадковане [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2004 року у спадковій справі № 615 за 2004 рік. Заповіту щодо розпорядження майном на випадок смерті чоловік не залишив. Інших спадкоємців першої черги немає. 15 серпня 2023 року за заявою позивачки в нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 307/2023. Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області позивачці визначено додатковий строк для прийняття спадщини, тому 11 квітня 2024 року позивачкою до нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини. Внаслідок вивчення нотаріусом документів, які були надані позивачкою для оформлення свідоцтва про право на спадщину, з`ясувалось, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена внаслідок відсутності у позивачки сертифікату на право на земельну частку пай, та листом було рекомендовано визнати право на пай, що належало чоловікові, в судовому порядку. Позивачка, посилаючись на те, що за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа, вона не може оформити право власності на спадкове майно, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , та складається з земельної частки (паю) розміром 4,63 га в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого КСП «Світлий шлях» Ананьївського району Одеської області, та яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0186514, виданого 02 вересня 1996 року. Ухвалою судді від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Також за клопотанням\~позивачки з Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області витребувано копії спадкових справ № 615 за 2004 рік, заведену на майно [PERSON] ,\~померлого [INFO] , та № 307/2023, заведену 15 серпня 2023 року на майно [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.53-54). Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року підготовче провадження в справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.116-117). Позивачка [PERSON] , в судове засідання не прибула. Про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Представник позивачки - адвокат Гусєва\~О.Д.,\~яка діє\~на підставі\~довіреності,\~посвідченої Ананьївською\~державною нотаріальною\~контрою Одеської\~області та,\~зареєстрованої в\~реєстрі 15\~серпня 2023\~року за\~№ 1866\~(а.с.45-46),\~в судовому\~засіданні дала пояснення відповідно до обставин, викладених в позовній заяві, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Представник відповідача, Ананьївської міської ради, в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.120). В матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача, в якому просить розглянути справу без його участі, розгляд заяви залишає на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.59). Представник третьої особи, Подільської районної державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не прибув, причини неприбуття невідомі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.121). Будь-яких заяв, клопотань від представника третьої особи не надходило. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд доходить до наступного висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. В частині першій статті 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 березня 2012 року Тираспольським відділом ЗАГС, філіал № 1 (а.с.14). В подальшому шляхом видачі 11 лютого 2022 року Службою цивільного стану Варниця Республіки Молдова свідоцтва про смерть серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , легалізовано на території Республіки Молдова реєстрацію акту про смерть № 437, складеного 26 березня 2012 року на ім`я [PERSON] (а.с.15-18). Згідно ксерокопії довідки № 18/7-345, виданої 27 січня 2023 року паспортним відділом м. Тирасполь, померлий [PERSON] , [INFO] , був знятий з реєстраційного обліку 17 квітня 2012 року у зв`язку зі смертю (а/з № 437 від 23 березня 2012 року) з житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Згідно свідоцтва про смерть, ксерокопія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] у м. Тирасполь, Республіка Молдова (а.с.15). З ксерокопії витягу з реєстру спадкових справ за 2012 рік вбачається, що позивачка, яка є дружиною померлого [PERSON] , звернулась до нотаріальних органів м. Тирасполь Республіки Молдова за належністю з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] (а.с.30-31). Державним нотаріусом Тираспольського нотаріального округу Борцой І.І. повідомлено, що станом на 03 липня 2023 року виданих свідоцтв про право на спадок не мається. Спадкова справа № 769 за 2012 рік закінчена 30 червня 2023 року у зв`язку з відсутністю складу спадкової маси на території Республіки Молдова (ПМР). Водночас з матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,63 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого КСП «Світлий шлях» с. Пасицели Ананьївського району Одеської області, яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0186514, виданим 02 вересня 1996 року на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 06 серпня 1996 року № 245, яке належало його батькові [PERSON] , який помер [INFO] , та яке успадковане [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину ВВТ № 226772 (а.с.19). Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України. Втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України). Статтею 1223 ЦК УКраїни\~передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо) (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. 01 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято\~Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Вказаний Закон передбачає, зокрема, вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м.Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої\~Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого\~Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР\~(стаття 2). 29 грудня 2023 року для України припинила дію Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї 1997 року. Співробітництво у відносинах з Республікою Молдова продовжується на підставі двостороннього договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 36 розділу ІV вказаного договору громадяни однієї Договірної Сторони можуть набувати на території іншої Договірної Сторони право на майно і інші права, одержуючи спадщину за законом або розпорядженням у випадку смерті на тих самих умовах і в такому ж обсязі, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони можуть робити розпорядження на випадок смерті стосовно майна, яке знаходиться на території іншої Договірної Сторони. Відповідно до частини другої статті 37 розділу ІV договору правові стосунки в галузі успадкування нерухомого майна регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. \~ \~ \~ \~Визначення типу майна, що входить до складу спадщини, тобто, чи є воно рухомим чи нерухомим, регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно (частина третя статті 37 розділу ІV договору). Відповідно до частини другої статті 41 розділу ІV\~договору спадкові справи щодо нерухомого майна належать до компетенції відповідного органу тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться. В постанові від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22) Об`єднана палата відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 320/5056/17-ц (провадження № 61-7333св20), згідно якого чинне законодавство, з урахуванням наявності між Україною та Російською Федерацією відповідного договору про правову допомогу, не змушує спадкоємця одночасно звертатись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори на території України та до нотаріальної контори на території Російської Федерації. Так, у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташованого на території України. Як уже судом зазначалось спадкодавець [PERSON] помер [INFO] у м. Тирасполь, Республіка Молдова (а.с.15). Згідно ксерокопії довідки про реєстрацію особи громадянином України, виданої 09 січня 2008 року за № 536-35 Посольством України в Республіці Молдова, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (а.с.28). Також позивачкою долучено до матеріалів справи ксерокопію паспорту, який є власністю України, № [NUMBER] , виданий 12 січня 2008 року органом видачі 2MDA, на ім`я [PERSON] , [INFO] , де в графі «Громадянство» значиться - « [PERSON] » (а.с.26). На сторінці 5 вказаного паспорту міститься штамп «Прийнятий на консульській обік в Посольстві України в Республіці Молдова. Згідно наявної в матеріалах справи ксерокопії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0186514, виданого 02 вересня 1996 року на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 06 серпня 1996 року № 245, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) розміром 4,63 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого КСП «Світлий шлях» Ананьївського (нині Подільського) району Одеської області, та яке успадковане [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину ВВТ № 226772 (а.с.19). За цих обставин позивачка звернулась до нотаріального органу у м. Ананьїв Подільського району Одеської області. Так, з фотокопії спадкової справи № 307/2023, заведеної 15 серпня 2023 року на майно [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~вбачається,\~що 15 серпня 2023 року позивачка звернулась до Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою, в якій вона повідомляла про смерть свого чоловіка [PERSON] та залишення після смерті чоловіка спадщини, яка складається з права на земельну частку (пай) (а.с.74). На заяву позивачки щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) нотаріусом було повідомлено про неможливість вчинення такої нотаріальної дії з причини пропуску позивачкою встановленого законом строку для прийняття спадщини, та рекомендовано звернутись до суду (а.с.83). Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 03 червня 2024 року у справі № 491/1521/23 позивачці визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Як наслідок 11 квітня 2024 року позивачкою повторно було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) їй було відмовлено та письмово роз`яснено, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки у останньої відсутній правовстановлюючий документ - оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] , яке успадковане [PERSON] , та рекомендовано звернутись до суду (а.с.92). Як зазначила позивачка оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) був втрачений після смерті спадкодавця. Про факт втрати сертифікату було оголошено у місцевій газеті «Вісті Ананьївщини» (а.с.20). Факт належності земельної частки (паю) померлому [PERSON] окрім наявної в матеріалах справи ксерокопії сертифікату на право\~на земельну\~частку (пай)\~серії ОД\~№0186514\~(а.с.19) підтверджується листами Відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 29 травня 2024 року за №1654/340-24 (а.с.33) та від 09 грудня 2024 року за № 3776/340-24 (а.с.107), в яких повідомляється, що згідно Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Світлий шлях» на території Ананьївського району Одеської області за гр. [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0186514 реєстраційний № 107 від 02 вересня 1996 року, виданий на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації № 245 від 06 серпня 1996 року. До зазначеного сертифікату внесено зміни на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВТ № 226772 від 30 грудня 2004 року, згідно якого спадкоємцем права на земельну частку (пай) є громадянин [PERSON] , про що свідчить запис у Книзі реєстрації від 30 грудня 2004 року, реєстраційний № 107. Згідно ксерокопії\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом серії\~ВВТ №\~226772\~від 30\~грудня 2004\~року спадкодавець\~ [PERSON] \~після смерті\~свого батька\~ [PERSON] \~успадкував право\~на земельну\~частку (пай)\~у землі,\~яка перебуває\~у колективній\~власності КСП\~«Світлий шлях»\~с.\~Пасицели Ананьївського\~району Одеської\~області,\~розміром 4,63\~в умовних\~кадастрових гектарах\~без визначення\~меж цієї\~частки в\~натурі (на\~місцевості),\~належного покійному\~на підставі\~сертифікатусерії ОД № 0186514, виданого Ананьївською районною державною адміністрацією 02 вересня 1996 року на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації № 245 від 06 серпня 1996 року та зареєстрованого 02 вересня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 107 (а.с.37). Що також підтверджується матеріалами фотокопії спадкової справи № 615/2004 (а.с.62-73). Листом Відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06 жовтня 2023 року за № 2193/356-23 (а.с.32) повідомляється, що із земель сільськогосподарського призначення колишнього КСП «Світлий шлях» на території Новоселівської сільської ради Ананьївського району Одеської області відсутня інформація щодо виділення земельної частки (паю) гр. [PERSON] та [PERSON] .. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться, зокрема громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», посилаючись на пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 3.5 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Спадкоємцем першої черги за законом майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , [INFO] ; уродженка с. Новоолександрівка Ананьївського району Одеської області; паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 18 березня 2022 року органом видачі 5123; місце проживання зареєстровано з 15 грудня 2022 року за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.9-12).\~ Судом встановлено, що 28 квітня 1990 року між позивачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] укладено шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 28 квітня 1990 року Новоолександрівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис № 3), яка змінила прізвище після укладення шлюбу на « [PERSON] » (а.с.39). Інших спадкоємців за законом та заповітом немає. Так, відповідно до ксерокопії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15 серпня 2023 року № 73578458 за життя [PERSON] заповіту (спадкового договору) складено не було (а.с.24, 79 зворотний). Згідно ксерокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 1995 року Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, мати спадкодавця [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 21 (а.с.42). З витягу реєстру спадкових справ за 2012 року вбачається, що окрім позивачки до нотаріальних органів м. Тирасполь Республіки Молдова звернулись з заявами про відмову від спадку за законом: дочка спадкодавця - [PERSON] та син спадкодавця - [PERSON] , які відмовились на користь спадкоємиці за законом дружини спадкодавця [PERSON] (а.с.30-31). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування для позивачки породжує певні юридичні наслідки, а саме унеможливлює оформлення свідоцтва про право на спадщину, беручи до\~уваги всі\~встановлені судом\~факти і\~відповідні їм\~правовідносини,\~належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою за подання позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 1436 гривень 10 коп. (а.с.1). Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок дій позивачки, які виразились у втраті правовстановлюючого документа - оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), суд покладає судові витрати на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved