Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

06.03.2024 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Махно А.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1176457 від 01.03.2024 року, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 34180 доларів США. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 13095,55 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 02 червня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 940000,00 гривень, що в еквіваленті складає 34\~180 доларів США, виходячи з встановленого курсу 1 USD = 27,50 гривень. На підтвердження отриманої позики 02.06.2021 року [PERSON] було складено 2 розписки. Відповідно до змісту договору позики та розписок [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 09.06.2021 року. Проте відповідач взятих на себе зобов`язань у визначені строки не виконав, грошові кошти взяті в позику не повернув, навіть частково, в тому числі і на день звернення з цією позовною заявою до суду. На неодноразові телефонні дзвінки позивача, з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагував та не відповідав, чим ухилився від виконання свого зобов`язання. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також на відсутність наміру у відповідача на добровільне повернення боргу, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Разом з тим, представник вказав, що оскільки відповідно до умов договору позики від 02.06.2021 року позичальник зобов`язується повернути суму позики у гривні у сумі еквівалентній 34 180 доларів США, яка отримана у позику, за встановленим Національним Банком України курсом продажу відповідної валюти на день повернення позики, то відповідно справедливим та законним буде винесення рішення судом про стягнення з відповідача суми позики у іноземній валюті. Адже, дата винесення судом рішення не буде співпадати з датою повернення позики та права позивача як позичальника будуть порушенні у випадку недоотримання від відповідача грошових коштів, які реально були ним отримані за договором позики. Ухвалою суду від 15.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 10.06.2024 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів двох боргових розписок та договору позики від 02.06.2021 року. Ухвалою суду від 09.09.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 26.12.2024 року представником позивача [PERSON] подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу. У судове засідання представник позивача Махно А.В. не з`явилася, надала заяву, якою просила суд розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.\~1\~ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 02 червня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики/ Відповідно до п. 2.1 договору позики [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 940000, 00 гривень, що в еквіваленті складає 34180 доларів США, виходячи з встановленого курсу 1 USD = 27,50 гривень. Згідно з п. 2.2 договору позики позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору, готівкою, про що додатково Позичальник власноручно складає розписку. Згідно з п 2.3 договору позики сторони домовились вважати, що підписання цього Договору Позичальником разом з власноручно складеною розпискою є підтвердженням отримання ним грошових коштів від Позикодавця у розмірі, встановленому п. 2.1. цього Договору. На підтвердження отриманої позики 02.06.2021 року [PERSON] було складено 2 розписки. Відповідно до змісту договору позики та розписок [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 09.06.2021 року. Проте [PERSON] взятих на себе зобов`язань у визначені строки не виконав, грошові кошти взяті в позику не повернув, навіть частково, в тому числі і на день звернення з цією позовною заявою до суду. Згідно ч.1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно\~ст.1046ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець)передає у власність другій стороні (позичальникові)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2\~ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1\~ст.1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені законом. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наявні у матеріалах справи розписки є борговими, позаяк у них чітко зазначено про одержання [PERSON] позики від [PERSON] та обов`язок повернути такі кошти в зазначений строк. Відомостей про повернення відповідачем позивачу боргу матеріали справи не містять. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договорів позики. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Матеріали справи свідчать про те, що за договором позики від 02.06.2021 року [PERSON] отримав у борг грошові кошти у розмірі 940000, 00 гривень, що в еквіваленті складає 34180 доларів США, виходячи з встановленого курсу 1 USD = 27,50 гривень, строком до 09.06.2021 року. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 02.06.2021 року. При цьому, суд враховує, що згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті\~524\~та частина друга статті\~533 ЦК України\~допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша\~статті 1049 ЦК України Оскільки відповідачу у позику передано 940000,00 гривень, із зазначенням еквіваленту іноземної валюти, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України. У відповідності до офіційного сайту Національного банку України станом на 13.03.2025 року (день винесення рішення суду) офіційний курс долара США до гривні становить 41,5076 гривень за 1 долар США. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 02.06.2021 року у розмірі 34180 х 41,5076 = 1418729,77 гривень. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає саме зазначена сума. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 59\~Конституції\~України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~(у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України(справа про право на правову допомогу)передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати,які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 137\~ЦПК\~України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141\~ЦПК\~України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до частини п`ятої статті 137\~ЦПК\~України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року в справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 01.12.2021 року в справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20). Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 15000 грн.00 коп. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Махно А.В. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.03.2024 року, додаткова угода №1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.03.2021 року, акт прийому передачі наданих послуг №1 від 24.12.2024 року, зі змісту яких вбачається, що вартість наданих послуг становить 15000,00 гривень. Відповідно п. 1 додаткової угоди №1 договору про надання правничої(правової) допомоги, вбачається, що сторони погодили, що гонорар адвоката, призначеного адвокатським об`єднанням для надання правничої допомоги по представництву інтересів клієнта у справі про стягнення заборгованості за договором позики до відповідача [PERSON] у Фрунзенському районному суді м. Харкова, буде сплачено клієнтом протягом 10 банківських днів після винесення судом першої інстанції судового рішення по суті справи. Відповідно постанови Верховного Суду від 22.07.2022 року по справі № 686/28627/18, в яякій заначено, що «Витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому». Так як матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні, суд вважає, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 15000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Згідно квитанції №Р35К-388М-Х4ВВ-МК9Н від 05.03.2024 року [PERSON] під час звернення до суду з зазначеним позовом сплачено судовий збір в загальному розмірі 13095,55 грн., таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] , судовий збір, у зазначеному розмірі.

Outcome: approved