Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кременецький відділ ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог позивач вказала, що в березні 2020 року познайомилася з [PERSON] . В період з квітня 2020 року по вересень 2020 року вони регулярно зустрічалися та мали близькі стосунки між собою, однак шлюб офіційно не укладали. За таких обставин народилася дочка [PERSON] , [INFO] . При народженні [PERSON] запис про батька був зроблений зі слів матері, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. На даний час [PERSON] вважає за необхідне визнати [PERSON] батьком своєї дитини [PERSON] та внести відповідні зміни в актовий запис про її народження. Крім цього, позивач просить стягнути з [PERSON] , на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки відповідач участі у виховані дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 09 жовтня 2023 року ухвалою суду у даній справі призначено судово молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі. 01 липня 2024 року ухвалою суду поновлено провадження у даній справі. 09 липня 2024 року ухвалою суду відмовлено в задоволені клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі. 09 липня 2024 року ухвалою суду у даній справі призначено судово молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі. 06 січня 2025 року ухвалою судді поновлено провадження у справі. 27 січня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник адвокат Корф П.К. не з`явилися, однак від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності заявлені позовні вимоги підтримує та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду. Представник Кременецький відділ ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи: [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.06.2021 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №00031376333 від 26.06.2021, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] з 15 серпня 2019 року, що підтверджується актом обстеження по факту проживання від 15.06.2023 року та витягом №2488/08-57 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 14.06.2023. [PERSON] перебуває на військовій службі в збройних силах України з 23.11.2022, що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] та посвідченням офіцера [NUMBER] . З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма ст. 7 Сімейного кодексу України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказано, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюванного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. З метою встановлення біологічного походження дитини ухвалою суду двічі призначалась в справі судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено «ДНК центр» в м.Львові та експертам Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи на вирішення якої, зокрема поставлено запитання, чи є відповідач біологічним батьком [PERSON] . Призначена судом експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для відбору порівняльних зразків. Відповідач достовірно знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання його батьківства та призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, однак ухилився від явки для проведення експертизи і суду не надав будь-яких доказів неявки для проведення експертизи з поважних причин. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до вимог п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з вимогами п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За таких обставин, суд вважає, що необхідно внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] [INFO] зазначивши відповідача в графі «батько». Щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні справи суд враховує майновий стан відповідача, а саме те, що відповідач є працездатним, відомості про незадовільний стан його здоров`я чи наявність на його утриманні непрацездатних осіб, відсутні. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. За таких обставин, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дочки сторін - [PERSON] [INFO] , на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів та доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з 30.06.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів по якій позивачка була звільнена від її сплати . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved