Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] (далі заявник, [PERSON] ) звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив встановити факт батьківства щодо неповнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Кременчуці Полтавської області. Вимоги обґрунтовані тим, що з 2006 року заявник спільно проживав з [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] . Заявник визнав себе її батьком, однак припинив сімейні стосунки і переїхав до своїх батьків у інше місто. [INFO] [PERSON] зареєструвала народження доньки, прізвище, ім`я та по батькові дитини було записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України зі слів матері, батьком дитини зазначений « [PERSON] ». Через деякий час заявник повернувся до родини, надавав матеріальну допомогу та мав намір подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, однак не встиг цього зробити, оскільки [INFO] [PERSON] померла. Встановлення факту батьківства необхідне заявнику для зазначення у свідоцтві про народження [PERSON] його батьком з метою збереження сімейних відносин з дитиною, оскільки рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №\~2283 неповнолітній [PERSON] надано статус дитини-сироти. 28 січня 2025 року на запит суду надійшла інформація щодо місця реєстрації заявника. Ухвалою від 04 лютого 2025 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства заявника. Позивач та його представник адвокат Назаренко В.\~В. у судовому засіданні підтримали заяву про встановлення батьківства та просили врахувати долучений до матеріалів справи Висновок про біологічне батьківство №\~MGU1506 від 16 січня 2025 року, складений лабораторією ТОВ «Генкод Діагностик», відповідно до якого ймовірність батьківства [PERSON] щодо [PERSON] становить 99,9999999440%. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши заявника, його представника та неповнолітню [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. За змістом статті 51 Конституції України, частин другої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За правилами статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006\~року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). У пункті 13 зазначеної вище Постанови Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У статті 76 ЦПК України зазначено, зокрема, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти РФ №\~3451/05 від 07\~травня 2009 року). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, який є одним з ключових доказів та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Наведене відповідає позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі № 760/3977/15 від 16 травня 2018 року. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №\~373/2257/18. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 у справі № 641/9147/15, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18. Суд установив, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 серпня 2008 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, та про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 974. Батьком дитини вказаний « [PERSON] », матір`ю « [PERSON] » (а.\~с. 13). Як убачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.\~с. 15-16). За інформацією, зазначеною в Допологовому патронажі № 1 вагітної [PERSON] , ПІБ чоловіка вказано « [PERSON] , 1984 року народження» (а.с. 21-22). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у місті Кременчуці Полтавської області, про що складено відповідний актовий запис №\~1434, та свідчить Свідоцтво про смерть, видане Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 26 липня 2024 року (а.\~с. 23). Згідно з повідомленням про первинний облік дитини №\~02-04/2988 від 14 жовтня 2024\~року Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з 10 вересня 2024 року перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як дитина-сирота (а.\~с. 17). Відповідно до висновку про біологічне батьківство №\~MGU1506 від 16 січня 2025 року, складеного лабораторією ТОВ «Генкод Діагностик», ймовірність батьківства [PERSON] щодо [PERSON] становить 99,9999999440% (а.\~с. 39). Ураховуючи наявність у матеріалах справи цього висновку, суд визнав недоцільним призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи за клопотанням іншого представника заявника. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що [PERSON] є її батьком, з яким після смерті матері вона продовжує проживати разом та який піклується про неї. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані заявником докази в сукупності, ураховуючи думку та пояснення самої дитини, суд вважає, що такі докази є належними, допустимими та достатніми у розумінні статей 77-80 ЦПК України, а також достатніми для встановлення факту батьківства заявника. Ураховуючи наведене, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

Outcome: approved