Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначив що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є правонаступником АТ «Укрсиббанк» та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №95156326000 від 08.02.2019 в розмірі 124601,88 грн., яка складається з 60259,81 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 64342,07 грн. заборгованості за відсотками та судових витрат у розмірі 3028,00 грн. Зазначає, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просив винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.02.2019 між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №95156326000. 26.06.2024 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №275, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Так, ПАТ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №95156326000 в сумі 124601,88 грн., з яких: 60259,81 грн. -заборгованість за основною сумою боргу; 64342,07 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №95156326000 від 08.02.2019. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач стверджує, що у відповідача виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №95156326000 від 08.02.2019 відомості про що зазначені у відповідних розрахунках. Суд зазначає, що згідно із п. 1.1 договору про надання споживчого кредиту №95156326000 від 08.02.2019 банк на підставі наданих відповідачем відповідно до вимог законодавства України документів, відкриває відповідачу та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка НПК». Відповідно до п.2.1.1 Договору, Відповідач отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 20000 грн. зі строком дії договору до 10.02.2021, п. 2.1.4 передбачені умови обслуговування кредиту, так процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівкової операціями, протягом пільгового періоду становить 0%; пільговий період для погашення заборгованості встановлений 56 днів. У позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказує, що на підставі укладеного договору відповідач отримала від АТ «Укрсиббанк» грошові кошти. Однак, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за вказаним у позові договором про надання споживчого кредиту коштів у розмірі 20000 грн. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів з урахуванням положень ЦПК України зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ініціював питання про їх витребування. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає, що позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем коштів за зазначеними вище договорами позики та споживчого кредитування в розмірі, заявленому позивачем (копії квитанції, меморіального ордеру тощо). Суд акцентує увагу позивача на тому, що доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з положеннями зазначеного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Отже доказ, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку. Разом з тим у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, а тому суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за договором про надання споживчого кредиту №95156326000 від 08.02.2019, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаних у розрахунках. Суд зауважує, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту/позики, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Відповідно до змісту ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст.526,527,530 ЦК України позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором. З огляду на викладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено і не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку. Отже, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд ухвалює рішення про відмову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позовних вимог. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed