Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив позбавити відповідачку [PERSON] батьківських праві відносно їх спільного сина [PERSON] , та стягнути з неї аліменти на його утримання. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . У 2016 шлюб між сторонами було розірвано, дитина залишилась проживати із батьком. З 2015 року дитина постійно проживає тільки зі батьком. Відповідач ніякої участі у виховані сина та його утримані не приймає, ніяких зв`язків з дитиною на протязі цього часу не мала та не має. Доходи відповідачки не відомі, однак просив стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. 23.01.2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання, зобов`язано Обухівську міську раду Київської області до закінчення підготовчого провадження у справі надати висновок із вказаного питання. 14.02.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причин неявки суд не повідомила, правом подати відзив не скористалась, повідомлялась належним чином про час, місце та дату судового розгляду. Разом із тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представниця органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.01.2012 Сумським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумської області зареєстровано шлюб між громадянами України, тобто між [PERSON] та [PERSON] , Актовий запис № 41. Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище « [PERSON] ». [INFO] від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Як зазначив позивач, через деякий час після народження сина [PERSON] фактично перестала доглядати дитину та піклуватись нею. Утримання та виховання спільного сина полягло повністю на позивача, який прийняв рішення забрати дитину у 10-місячному віці через неналежні умови проживання. Сторони почали жити окремо, мати дитини взагалі не цікавилась [PERSON] Рішенням Білопольського районного суду Сумської області від 21.10.2016 p., справа № 573/1963/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.10.2015 року, справа № 592/2733/15-ц, затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачкою, де місцем постійного проживання спільного зі відповідачем малолітнього сина [PERSON] судом визначено, що син постійно буде проживати зі батьком, тобто зі [PERSON] , мати має право на зустрічі та спілкування зі сином, а також в повному обсязі зобов`язана виконувати обов`язків батьків, щодо утримання та виховання сина. На той час щодо сплати аліментів сторони дійшли до згоди про витрати на утримання та виховання дитини має бути рівними. Відповідачка ніякої участі у виховані сина та його утримані не приймає, ніяких зв`язків з дитиною не підтримує. З таких обставин позивач вимушений звернутись до суду зі позовною заявою про стягнення з відповідачки на свою користь аліментів на утримання спільної дитини до його повноліття та позбавлення [PERSON] , батьківських прав. Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, склав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1992 року народження, щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням ВК Обухівської міської ради від 11.02.2025 року №97 В матеріалах справи міститься: характеристика дитини зі школи, акт депутата міської ради, пояснення свідків, які місять в собі підтвердження того, що відповідачка [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, з сином не спілкується та матеріально не утримує. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що, починаючи з 2 років дитини відповідачка втратила повністю інтерес до життя дитини, не підтримувала матеріально, не приділяла часу, не намагалася зустрітися із дитиною, провести з нею спільно час. В даний час дитина сприймає нову дружину позивача як матір, вказана особа залучена до життя малолітнього [PERSON] . Після початку війни з 2022 року відповідачка жодного разу не поцікавилася справами дитини у позивача, її місцеперебуванням та не задалася питанням про безпечність умов проживання. Свідок - вчитель [PERSON] показала, що за 5 років навчання дитини у школі, відповідачка жодного разу не з`являлася в навчальному закладі. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, при цьому відповідач не скористався своїм правом подати до суду відзив та навести факти, які б спростували його вину поведінку, поважні причини, які змусили його самоусунутися від виховання дитини. Враховуючи всі обставини, з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, вона має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідачки за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, не звільняється її від обов`язку щодо утримання дитини. Положеннями ст.180 Сімейного Кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.ст.181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Оскільки, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дочки, що є окремою підставою для стягнення аліментів, а тому вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, її потреби, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що слід стягувати з відповідачки аліменти на утримання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 17 січня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved