Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивачка 23.01.2025 звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Після уточнення позову 05.02.2025 позивачка просила змінити спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача, визначений рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.08.2017, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням від 09.08.2017 Тисменицький районний суд стягнув з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття. Сімейне життя відповідачем не склалося, тому рішенням від 01.02.2018 Тисменицький районний суд Івано-Франківської області розірвав шлюб між ними. З часу розірвання шлюбу малолітня дочка постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не в повній мірі допомагає у матеріальному забезпеченні дочки. На цей час сума аліментів, які сплачує відповідач, є недостатньою для належного забезпечення дитини. Стан здоров`я малолітньої дочки в 2024 р. погіршився, вона захворіла на цукровий діабет 1 типу, вперше виявлений, глікемічний контроль з високим ризиком для життя, отримала статус дитини з інвалідністю. Змінилися потреби дитини в розвитку, харчуванні, побуті. Крім того, позивачка вдруге вийшла заміж, на цей час має на утриманні другу дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач має постійне місце праці, значний розмір заробітної плати, здоровий, має можливість сплачувати аліменти у частці від доходу в збільшеному розмірі. Позивачка у поданій суду заяві просила справу розглянути без її участі, позов підтримала і просила його задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що в шлюбі сторін позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дочка [PERSON] , [INFO] , прізвище якої змінене з « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі розпорядження № 318 від 06.11.2020 Тисменицької РДА, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану та повторним свідоцтвом про народження дитини (а.с.40-42). Рішенням від 09.08.2017 Тисменицький районний суд Івано-Франківської області стягнув з відповідача аліменти на малолітню дочку на користь позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.11 також на звороті). Шлюб між сторонами розірваний згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.02.2018, яким малолітню дитину залишено проживати з матір`ю (а.с.10 також на звороті). Суд установив, що відповідач нерегулярно сплачує аліментні платежі, постановою державного виконавця Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.03.2021 щодо нього встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.13 також на звороті). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Частина 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Заявлена одержувачкою аліментів вимога про зміну способу їх стягнення у звязку з необхідністю збільшення розміру аліментів має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Такий правовий висновок, який ураховується судом при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 152/100/18. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із\~тим стаття\~182\~СК України\~визначає обставини,\~які враховуються\~судом при\~визначенні розміру\~аліментів,\~згідно ч.\~1\~якої такими\~обставинами є: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, стан здоров`я дитини (пункт 1 частини першої статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Верховний Суд, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі, дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 128/2206/21. У рамках розгляду цієї справи суд установив, що після стягнення аліментів стан здоров`я дитини сторін погіршився, дівчинка в 2024 р. захворіла на цукровий діабет 1 типу, вперше виявлений, у зв`язку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні, отримала статус дитини з інвалідністю. Вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами (а.с.17, 19-20). Відповідно до медичного висновку № 130 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 16.10.2024 наявне у [PERSON] захворювання цукровий діабет, 1 тип, вперше виявлений, глікемічний контроль з високим ризиком для життя, діабетичний кетоацидоз Ш ст., дизметаболічна нефропатія, недостатність вітаміну Д3 відповідає розділу ІІ пункту 3 підпункту 3.3 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.12.2001 за N 1073/6264 (а.с.18 також на звороті). Суд ураховує постанову Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 664/252/19, відповідно до якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У рамках розгляду цієї справи суд згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує також обставини: 1) щодо матеріального становища дитини сторін, яка перебуває на утриманні матері, на яку відповідач нерегулярно сплачує аліментні платежі; 2) щодо задовільного стану здоров`я відповідача та його матеріального становища, місце роботи та розмір доходу якого невідомі; 3) відсутність інформації про наявність у відповідача інших дітей та непрацездатних утриманців; 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача нерухомого та рухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, задоволення якого забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів хворої дитини сторін. \~ \~ \~ \~З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача 1211,20 грн судового збору в дохід державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~3,\~27\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989 (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21.12.\~1995),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 181, 182, 183, 192 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved