Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

30 вересня 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] до [PERSON] із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 13.01.2021 року між ним та [PERSON] укладено договір позики. За договором позики відповідач отримав грошові кошти в сумі 8 500 доларів США готівкою в іноземній валюті. Факт отримання відповідачем коштів в розмірі 8 500 доларів США на виконання договору позики підтверджується розпискою посвідченою нотаріально 21.02.2022 року, підписаною [PERSON] та посвідченою приватним нотаріусом Сохацьким І.С. (зареєстрована в реєстрі за №82), де також чітко визначено розмір грошового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 8 500 доларів США, яке виникло 13.01.2021 року. При цьому, оскільки відповідач прострочив грошове зобов`язання, тому в силу ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, нарахованих за весь час прострочення на всю суму боргу у розмірі 17 910 грн. 22 коп., а також 3 686 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. Відзив на позов не подано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з участю сторін на 09:00 год. 11 листопада 2024 року. 11 листопада 2024 року позивач [PERSON] через канцелярію суду подав заяву в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Просить суду позовну заяву задовільнити з підстав у ній викладених. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. 11 листопада 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з відпусткою судді на 10:50 год. 30 грудня 2024 року. 30 грудня 2024 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 16:20 год. 31 січня 2025 року. 31 січня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 09:20 год. 17 березня 2025 року. У судове засідання 17 березня 2025 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в матеріалах справи наявне клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Судом на відому адресу відповідача неодноразово направлялися судові виклики, однак вони повертаються з відміткою про не вручення «за закінченням терміну зберігання». Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу сторони є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. Аналогійний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. На підставі наведеного, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що наявні в матеріалах справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного 13 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , останній отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 500 доларів США, із зобов`язанням повернути грошові кошти до 13 січня 2023 року. Вказані обставини підтверджуються і копією нотаріально засвідченої розписки від 21 лютого 2022 року. Крім цього, у пункті 8 договору позики зазначено, що у разі, якщо позичальник не виконає або виконає неналежним чином зобов`язання по поверненню суми позики та процентів, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження повернення суми боргу позивачу чи ухилення позивачем від прийняття грошових коштів. Відповідач взяті на себе зобов`язання у встановлений строк не виконав, позику в строк до 13 січня 2023 року не повернув. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором позики. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями\~ст.1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц (провадження № 61-10989св18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. […] У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов». Подібні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/5772/17-ц та від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц. Правовий аналіз ст.545 ЦК України\~дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 483/2085/16-ц (провадження № 61-33184св18) вказано, що: « ст. 545\~ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку». Частиною другою\~статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст.99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті чинне законодавство не містить. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Відповідач всупереч вимогам\~ст.81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконав свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надав. Згідно з\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику 13 січня 2021 року в розмірі 8 500 доларів США, не повернуті у встановлений строк до 13 січня 2023 року, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу за договором позики від 13 січня 2021 року в розмірі 8 500 доларів США. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено розрахунок 3% річних від загальної суми боргу 8 500 доларів США за період з 14.01.2023 року до 26.09.2024 року, а саме 17 910 грн. 22 коп. за 622 днів прострочення. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1\~ст. 1048 Цивільного кодексу України). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, відповідно до п.18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України\~в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у Постанові від 31.01.2024 року (справа №183/7850/22) зробив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких: «Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). \~ \~ \~ \~У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). \~ \~ \~ \~Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). \~ \~ \~ \~Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: \~ \~ \~ \~(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; \~ \~ \~ \~(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; \~ \~ \~ \~(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» \~ \~ \~ \~ Так, Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє на теперішній час. Таким чином, оскільки за період з 14.01.2023 року до 26.09.2024 року в силу вказівки закону боржник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 ЦК України, не підлягають нарахуванню на суму боргу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, 3% річних як міра відповідальності боржника за неналежне виконання грошового зобов`язання. Відтак суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 686 (три тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial