Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Скаржник [PERSON] звернулася зі скаргою до суду на дії Виконуючого обов`язки начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Андрія Гончаренко та відповідно до вимог просила суд: Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняти арешту з майна та розшуку з усього рухомого та нерухомого майна [PERSON] , які накладені в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №6/755/7974/2014, виданого 23.10.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва. Зобов`язати Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса) зняти арешт та розшук із всього нерухомого та рухомого майна [PERSON] які накладені в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №6/755/7974/2014, виданого 23.10.2013 р. Дніпровським районним судом м.Києва. Вимого скаржника обґрунтовані тим, що на виконанні Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа які накладені в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №6/755/7974/2014, виданого 23.10.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення постійно діючого третейського суду за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На час звернення до суду з даною скаргою виконавче провадження , що було відкрито на підставі вказаного виконавчого листа було завершено, а саме на підставі заяви стягувача в порядку п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» Як убачається з відповіді Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса), що скаржник зверталася до суб`єкта оскарження щодо скасування арешту з майна та розшуку з усього рухомого та нерухомого майна, що належить [PERSON] , але останній було відмовлено в задоволенні її клопотання, але при цьому не оспорювали того факту, що виконавче провадження [NUMBER] закрито. З врахуванням викладеного скаржник просить задовольнити його скаргу з обставин викладених в його скарзі. В судове засіданні скаржник подала заяву про слухання справи у її відсутність при цьому наполягала на задоволені скарги з вище викладених обставин, а також обґрунтовуючи свою позицію посиланням на практику ВС. Представник стягувача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про розгляд даної справи в суді, будь - яких заперечень, заяв, клопотань з приводу заявлених вимог до суду не надавав.. Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як убачається з матеріалів справи, що в провадженні Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса),перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №6/755/7974/2014, виданого 23.10.2013 р. Дніпровським районним судом м.Києва на підставі рішення постійно діючого третейського суду за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] . По вказаному виконавчому провадження завершені виконавчі дії 11.05.2021 р. на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» . Ч.1 п.1. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв станом на 11.05.2021р . передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу в разі , якщо стягувач подав заяву про повернення виконавчого документу. Як убачається з матеріалів справи, що в послідуючому вказаний виконавчий лист не був повторно скерований на виконання . Відповідно до відомостей з Державного Реєстру речових прав відділ «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» вбачається, що міститься запис про обтяження 5240423 дата та час державної реєстрації 04.04.2014 р. о 18:07:17 постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42537290, виданий 1.04.2014 р., видавник : другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, старший державний виконавець Демченко О.В. Скаржником було направлена відповідна заява до органу виконавчої служби про скасування арешту нерухомого майна, але арешт скасовано не було. Частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом Виходячи зі змісту п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.10.2020 року (справа № 204/2494/20), в якій зазначено, що повернення державним виконавцем своєю постановою виконавчого документу стягувану не змінює характеру правовідносин та вимоги боржника про скасування арешту майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст. ст. 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18). Так, відповідно до ст.ст. 447-449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до пункту 4.10.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, - якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. З аналізу вказаних норм законодавства слідує логічний висновок про те, що повернення виконавчого листа стягувачу є однією із форм закінчення виконавчого провадження, що у розумінні вимог вказаного Закону передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що не зняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право заявника підлягає захисту. А тому, з урахуванням наведеного вище та приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства щодо необхідності застосування судом ефективного способу захисту та поновлення прав сторони заявника, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови про арешт майна боржника. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42537290, виданий 1.04.2014 р., видавник: другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, старший державний виконавець Демченко О.В. З урахування викладеного вище суд приходить до висновку про часткове задоволення поданої скарги.

Outcome: partial