Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] в якому просять зобов`язати відповідача демонтувати встановлену ним камеру відеоспостереження, яка розташована на стіні гаражу, власником якого є [PERSON] , та розташований на прибудинковій території багатоквартирного будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вони проживають в багатоквартирному будинку [ADDRESS] . Даний будинок перебуває в комунальній власності Яворівської міської ради Львівської області. В даному житловому будинку проживає [PERSON] . Приблизно в\~кінці червня\~2022\~року,\~ [PERSON] \~встановив камери\~відеофіксації,\~які встановлені\~у вікні\~своєї квартири\~та на\~стіні власного\~гаражу,\~що розташований\~на прибудинковій\~території багатоквартирного.\~03\~квітня 2024\~року [PERSON] \~звернулася до\~Яворівського районного\~відділу поліції\~ГУ НП\~у Львівській\~області із\~заявою про\~вчинення [PERSON] \~кримінального правопорушення\~щодо незаконного\~встановлення відеоспостереження.\~16\~квітня 2024\~року позивачу\~надійшла відповідь\~із Яворівського\~районного відділу\~поліції ГУ\~НП у\~Львівській області,\~у відповідності\~до якої\~зазначено,\~що у\~діях [PERSON] \~відсутні ознаки\~кримінального та\~адміністративного правопорушення,\~однак вбачаються\~цивільно-правові\~відносини,\~які розглядаються\~в суді\~в порядку\~цивільного судочинства.\~Рекомендовано звернутися\~із скаргою\~до органу\~місцевого самоврядування\~чи суду.\~23\~квітня 2024\~року [PERSON] \~звернулася до\~Яворівської міської\~ради Львівської\~області із\~заявою в\~тому числі\~щодо незаконного\~встановлення відеоспостереження\~сусідом [PERSON] \~16\~травня 2024\~року винесено\~Акт комісійного\~обстеження,\~який затверджено\~Яворівським міським\~головою,\~однак в\~даному випадку\~фактично комісія\~не встановила\~того,\~чи правомірно\~відповідач [PERSON] \~встановив камеру\~відеоспостереження на\~прибудинковій території,\~яка не\~являється приватною\~власністю відповідача,\~а відноситься\~до комунальної\~власності Яворівської\~міської ради\~Львівської області\~та чи\~було відповідачем\~отримано згоду\~на встановлення\~такої камери\~від інших\~жителів багатоквартирного\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~адже така\~згода є\~обов`язковою з\~врахуванням того,\~що прибудинковою\~територію користуються\~в першу\~чергу і\~інші жителі\~багатоквартирного будинку.Оскільки Яворівська міська рада самоусунулась від вирішення питання неправомірного встановлення відповідачем [PERSON] камери відеоспостереження на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , тому просить з наведених підстав задовольнити позов в повному обсязі. 18.02.2025 відповідач [PERSON] скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачами не надано доказів, що ним було встановлено камеру відеоспостереження на гаражі, так і тих доказів, що дана будівля (гараж чи квартира) являється його власністю. Дані обставини він заперечує, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Крім цього, він тривалий час, орієнтовно з 2021 року не проживає за зазначеною адресою, а тому просив в задоволенні заяви відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили такі задовольнити. Крім цього зазначили, що [PERSON] є власником гаража, який збудований на прибудинковій території будинку та там таємно налагодив виробництво плівки. Наголосили, що камера спрямована на вхід у будинок, що порушує їх право на особисте життя, питання встановлення такої відповідачем із сусідами не погоджувалось. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивачів [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Нормами статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1\~статті 82 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №179761482 від 04.09.2019. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), виданим 12 квітня 2000 року Яворівською міською радою. 23.04.2024 [PERSON] звернулась до Яворівської міської ради Львівської області із заявою, в якій просила створити комісію щодо незаконного встановлення відеоспостереження сусідом [PERSON] по [ADDRESS] , а також неправильно облаштованого водовідведення стічних вод, які при випаданні дощу течуть у підвал та про звільнення загального в`їзду в двір, оскільки його машина постійно перегороджує заїзд на подвір`я. З акту комісійного обстеження, затвердженого Яворівським міським головою І.Грабовським від 16 травня 2024 року встановлено, що під час роботи 13 травня 2024 року проведено обстеження будинку за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] скаржиться, що [PERSON] встановив камери відеофіксації у вікні своєї квартири та на стіні власного гаражу, що розташований на прибудинковій території, однак згідно ЦК України, дозвільних документів на встановлення пристроїв домашнього відеоспостереження не потрібно, за умов, якщо майбутній власник не збирається використовувати спеціальні приховані камери. Крім цього, позивачами долучено до матеріалів справи фотосвітлини, в яких відображається факт наявності на стіні гаражу камери відеоспостереження. Водночас суд зауважує, що визначення відповідача є виключним правом позивача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі №523/9076/16-ц). Таким же суверенним є право позивача щодо визначення предмета та підстав позову. Суд зазначає, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права чи охоронюваного законом інтересу. Зміст добросусідства, на порушення правил якого покликаються позивачі, розкрито у статті 103 ЗК України, згідно з нормами якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам\~сусідніх земельних ділянок\~завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Ще однією підставою позову позивачі називають порушення права на особисте життя, посилаючись при цьому на загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи, а також на норми цивільного законодавства, що регулюють питання захисту інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відеозйомок. Відповідно до\~статті 32 Конституції України,\~статті 301 ЦК України\~ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої\~статті 32 Конституції України, зазначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи\~це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування (пункт 3.3\~рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012). Згідно з нормами\~статті 307 ЦК України\~фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Разом з тим статтею 55\~Конституції України передбачене право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У цьому зв`язку суд зауважує, що позивачі не навели норму закону, яка забороняє встановлення відеокамери або вимагає отримання від позивачів чи інших мешканців будинку або міської ради дозвіл на їх установлення. Отже, особа не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їхньої згоди. Проте використовувати технічні засоби, зокрема й відеокамери (відеореєстратори), що встановлюються для контролю та спостереження з метою охорони власного майна, власник житлового приміщення має право, але без фіксації, тобто без зберігання інформації для її використання. За твердженням позивачів, незаконно встановлена камера відеоспостереження постійно фіксує спільне подвір`я та вхідні двері під`їзду будинку. З даних фотознімків не вбачається, що спільне подвір`я та будинок [ADDRESS] фіксуються камерою, що розташована на стіні гаражу. Надані позивачами фотознімки не дають змоги встановити, в яку саме сторону та під яким кутом нахилу направлена ця камера, та яким є граничний кут її огляду. Суд не приймає до уваги покликання позивачів, що встановлена відповідачем відеокамера здійснює функцію по запису інформації, підключена до будь-якого інформаційного носія, яка має функцію накопичення та збереження інформації з подальшим її відтворенням, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження такого. Щодо незаконного, а саме без отримання відповідного дозволу від компетентного органу на встановлення відповідачем камери відеоспостереження на стіні гаражу, то суд вважає, що дане твердження позивачів є помилковим, оскільки на час розгляду справи в суді чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинків, гаражах чи у під`їздах, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності, в даному випадку гаража. Крім того, суд звертає увагу, що камери, які фіксують місця загального користування, не можуть вказувати на персоналізацію відеоспостереження лише щодо певної особи. Суд погоджується з тим, що встановлення відеоспостереження в багатоквартирному будинку може передбачати узгодження між співвласниками проте законодавство не забороняє захищати свою власність та забезпечувати особисту безпеку за допомогою власних технічних засобів. \~ \~ \~ \~Крім цього, відповідач [PERSON] заперечує факт встановлення ним камери відеоспостереження на зовнішній стіні гаражу та заперечує, що даний гараж знаходиться у його приватній власності. Доказів протилежного позивачами суду не надано. Таким чином, позивачами не доведено, що саме відповідач відповідальний за встановлення відеокамери, що гараж перебуває у приватній власності [PERSON] , а також не надано належних доказів того, що камера, яка розташована на стіні гаражу здійснювала відеофіксацію особистого життя позивачів, відповідно обов`язок демонтажу відеокамери, не може бути покладений на відповідача. Тому, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії слід відмовити. Судові витрати зі сплати судового збору на підставі ст.141\~ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed