Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

У грудні 2024 року представник ТОВ «ФК «Пінг-понг» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1445009 від 06.03.2020 у розмірі 29 380 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 06.03.2020 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 1445009, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 13 000 грн. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак останній кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. 09.10.2020 від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», а 24.01.2022 від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Пінг-понг» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 16.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 06.03.2025. 03.02.2025 від представника відповідача - адвоката Нестройного О.Г., на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 13 000 грн строком на 16 днів з 06.03.2020 до 22.03.2020. При цьому проценти за користування кредитом за 16 днів становлять 3 120 грн. Таким чином, з 23.03.2020 позивач мав припинити нарахування процентів за користування кредитом. Водночас, положення Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії «за надання кредиту», а передбачають сплату комісії кредитодавця, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, тому вказані положення договору є нікчемними. Вказано також, що строк виконання обов`язку за кредитним договором сплинув 23.03.2023, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 14.12.2024, тому вимоги не підлягають задоволенню. Вказано також, що розмір витрат на правничу допомогу є непропорційним (не співмірним) до ціни позову та не відповідає засадам розумності, необхідності та справедливості. Заявлено про понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 250 грн. Просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, а в разі наявності підстав для задоволення - застосувати строк позовної давності. 05.02.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої вказано, що сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 1,50% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. Оскільки позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість в загальному розмірі 29 380 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 13 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 14 820 грн, заборгованість за комісією в розмірі 1 560 грн. Вказано про продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022. Позивач проаналізувавши ринкову вартість надання юридичними компаніями юридичних послуг встановив, що ринкова вартість за складання позовної заяви у цивільних справах становить в середньому 6 150 грн, тому витрати підлягають задоволенню в повному обсязі. Просив задовольнити в повному обсязі позові вимоги. 10.02.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначені аналогічні до вказаних у відзиві доводи, повторно до попереднього просив відмовити у задоволенні позову. 05.03.2025 від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення з обґрунтуваннями позиції сторони позивача, які вже зазначені у документах по суті. Крім того, представником позивача заявлено клопотання про витребування додаткових доказів. Вказане клопотання не підлягає задоволенню з підстав порушенням строку заявлення такого клопотання (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України) та відсутністю поважних причин для поновлення відповідного строку, враховуючи, що представники сторін є користувачами системи «Електронний суд», наявні у справі докази щодо укладення кредитного договору та відсутність будь-яких відомостей щодо неможливості позивачем отримання вказаних документів, зокрема у первісного кредитора. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи містяться документи по суті, з яких суду зрозуміла позиція сторони відповідача, а також обізнаність представника відповідача про час і місце розгляду справи, який у відзиві на позов просив суд про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 06.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено електронний договір про споживчий кредит № 1445009 шляхом подання відповідачем анкети-заяви на кредит та направлення позичальнику електронним повідомленням (SMS) одноразового ідентифікатора, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Відповідно до п. 1.1-1.4 договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 13 000 грн на 16 днів з 06.03.2020 по 22.03.2020, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом. Вказаним договором встановлені загальні витрати за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту), що складають 4 680 грн в грошовому виразі та 821% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), а також включаючи складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору (п. 1.5 договору). Згідно із п. 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 1 560 грн, яка нараховується за ставкою 12% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом становлять 3 120 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Поряд з цим, згідно з п. 1.6. договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору. Згідно п. 2.2.3 кредитного договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем, визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору (1,50%) протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства. Згідно із п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. На підставі платіжного доручення № 16210907 від 06.03.2020, відповідачу були перераховані кредитні кошти за договором на картковий рахунок в сумі 13 000 грн. 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу № 03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 1445009 від 06.03.2020 до [PERSON] . 24.01.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладений договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» передало ТОВ «ФК «Пінг-Понг» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 1445009 від 06.03.2020 до [PERSON] . В матеріалах справи міститься також графік розрахунків, анкета-заява на кредит, відомості про щоденні нарахування та погашення та досудова вимога № 1445009-АВ від 02.09.2024 про сплату боргу. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи вбачається, що позичальник та відповідач узгодили розміри кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому встановлюється воля останніх. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи вбачається, що кредитор свої зобов`язання за договором № 1445009 від 06.03.2020 виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушив взяті зобов`язання, оскільки за ним рахується заборгованість в розмірі 29 380 грн, яка складається з: 13 000 грн - тіло кредиту; 14 820 грн - відсотки; 1 560 грн - комісія. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (№ 202/4494/16-ц). За умовами кредитного договору № 1445009 від 06.03.2020 передбачено надання кредиту в розмірі 13 000 грн строком на 16 днів з 06.03.2020 по 22.03.2020. Поряд з цим, сторони кредитного договору погодили у підпункті 2.2.3 кредитного договору, що у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти продовжують нараховуватись за ставкою 1,50% протягом 60 днів. Отже позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором загалом на 76 днів, що виходячи із установленої в договорі процентної ставки (1,50% на день) становить 14 820 грн (13 000х1,50/100х76). Саме ця заборгованість по процентам та тілу кредиту мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Позичальником за умовами договору передбачена також комісія за кредитним договором, яка становить 1 560 грн. Так, 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Встановивши у кредитному договорі комісійну плату, позивач, як правонаступник позичальника, має зазначити та надати докази наявності, переліку оплатних послуг з обслуговування кредитної заборгованості та їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Поряд з цим, положення договору в частині комісії не містить розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містить найменування цих послуг, що суперечить частині першій та другій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за якими надання конкретних послуг передбачено безоплатно. Враховуючи викладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Суд відхиляє доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки такий строк продовжено на строк дії карантину на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та на період дії воєнного стану в Україні на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (триває). Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 293,77 грн (2 422,40 х 94,69%). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: 1) копію договору про надання правової допомоги № 43657029 від 07.08.2024, укладеної між позивачем та адвокатом Білецьким Б.М.; 2) копію додаткової угоди № 1445009 від 11.11.2024 до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024; 3) копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5618/10, виданого адвокату Білецькому Б.М. 17.03.2016; 4) детальний опис робіт (надання послуг) від 11.11.2024, виконаних адвокатом Білецьким Б.М., за договором про надання правничої допомоги № 43657029 від 07.08.2024; 5) акт від 11.11.2024 виконаних робіт. Відповідно до вказаних документів, адвокатом Білецьким Б.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 07.08.2024 № 43657029 надано ТОВ «ФК «Пінг-Понг» наступні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Пінг-Понг» - 2 250 грн (1,5 год.); складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості - 3 000 грн (3 год.); формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750 грн (1 год.). Всього послуг на 6 000 грн. Відповідачем заявлено про неспівмірність заявлених витрат ціні позову. Поряд з цим, суд зауважує, що такі витрати стали можливими саме через порушення взятих на себе зобов`язань відповідачем, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (ст. 137 ЦПК України). Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, незначну складність справи, ціну позову, обсяг наданої адвокатом правової допомоги та витраченого часу в межах даної справи, враховуючи велику кількість однотипних позовів в провадженні суду, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу на суму 4 000 грн., що на думку суду відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, є доцільним та справедливим.

Outcome: partial