Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 08.08.2024 із Широківського районного суду Дніпропетровської області до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу надійшла вказана цивільна справа. Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку [ADDRESS] , який було укладено між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Апостолівською філією Товарної біржі «Українська» 14 липня 1999 року під реєстраційним №48773. Понесені судові витрати просить не відшкодовувати. Позов обґрунтовано обставинами: \~ \~ \~ \~14.07.1999 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Вказаний договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано Апостолівською філією Товарної біржі «Українська» 14.07.1999 року за реєстраційним №48773. Договір було підписано позивачем та відповідачем, а сам житловий будинок відразу після цього в установленому порядку був переданий позивачу в фактичне володіння та користування. Продавець прийняв обумовлену грошову суму від покупця. На підставі цього договору право особистої власності на зазначене домоволодіння було зареєстровано в комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №16, сторінка №267, запис №1762. Позивач, бажаючи відчужити зазначене нерухоме майно, звернувся до державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2024 у зв`язку із недотриманням вимог щодо нотаріальної форми укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Позиція відповідача \~ \~ \~ \~05.02.2025 від відповідача надійшла письмова заява про визнання позову, в якій [PERSON] зазначає, що отримав від [PERSON] грошові кошти за вказаний будинок, заперечень не має, просить розглядати справу за його відсутності. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 10.07.2024 позивач звернувся до Широківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою. 31.07.2024 на підставі розпорядження №1543 в.о. голови суду цивільну справу було передано до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 13.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву було залишено без руху. 24.09.2024 позивачем надано уточнену позовну заяву. 30.09.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву повторно було залишено без руху. 14.11.2024 позивачем надано уточнену позовну заяву. 19.11.2024 ухвалою судді у справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.02.2025 від відповідача надійшла заява про визнання позову, просить розгляд справи проводити за його відсутності. 04.03.2025 від позивача надійшла заява, в якій останній просить залишити без розгляду його заяву про виклик свідків, просить справу розглядати за його відсутності. Інших заяв, клопотань від учасників не надходило. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Позивач надав суду заяву від 04.03.2025, в якій просить справу розглядати без його участі. Відповідач надав суду заяву від 05.02.2025 про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. \~ \~ \~ \~14.07.1999 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Вказаний договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано Апостолівською філією Товарної біржі «Українська» 14.07.1999 року за реєстраційним №48773. Договір було підписано позивачем та відповідачем, а сам житловий будинок відразу після цього в установленому порядку був переданий позивачу в фактичне володіння та користування. Продавець прийняв обумовлену грошову суму від покупця. На підставі цього договору право особистої власності на зазначене домоволодіння було зареєстровано в комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №16, сторінка №267, запис №1762. Позивач, бажаючи відчужити зазначене нерухоме майно, звернувся до державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2024 у зв`язку із недотриманням вимог щодо нотаріальної форми укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідач відмовляється посвідчувати нотаріально вказаний договір, про що зазначив у письмовій заяві від 05.02.2025. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст.57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року(далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Приписами ст.224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч.2ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч.2ст.47ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному 11.04.2001 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2ст. 220 ЦК України(2003), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки, позивач повністю виконав умови договору, сплативши за придбане майно грошові кошти, у результаті чого набув право власності на нього, фактично володіє даним майном, угода купівлі-продажу недійсною не визнавалась, суд вважає, що сторони договору домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу. Проте, відповідач відмовляється посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, тому зареєструвати право власності на майно у встановленому законом порядку та розпорядитися ним позивач не може. Оскільки позивачем доведена наявність майна щодо якого сторони домовилися про продаж, повністю виконали його умови, однак не оформили нотаріально письмовий договір, укладений ними на біржі, з метою захисту прав позивача як власника майна, суд визнає його позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved