Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка), в особі представника, адвоката Живаги Олександра Васильовича, звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач), про розірвання шлюбу, в якому вказала, що між нею та відповідачем 28.04.2012 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис №33. Від спільного шлюбу подружжя мають доньку: [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивачка, фактично з моменту народження дитини їхні шлюбні сімейні відносини із відповідачем суттєво змінилися і погіршилися, через деякий час почали виникати певні неприязні стосунки, подружжя перестали розуміти один одного, що стало причиною розпаду сім`ї та припиненням шлюбних стосунків. На ґрунті цього виникла обстановка напруженості та дратівливості у їхніх стосунках. З середини 2018 року позивачка із неповнолітньою дочкою переїхали до будинку своїх батьків та стали проживати повністю окремо від відповідача. На даний час між ними склалися неприязні відносини, стосунки давно перестали бути як у подружжя, шлюбні відносини тривалий час припинені і не будуть відновлені. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя суперечить особистим інтересам кожного з нас. Тож, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №33. Ухвалою суду від 05.02.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.16-17). 17.02.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій останній зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив позов про розірвання шлюбу задовольнити (а.с.22). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 28.04.2012 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис №33; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.04.2012 року (а.с.7). У подружжя є спільна донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.01.2018 року (а.с.8). Як вказала позивачка, а відповідач визнав, що фактично з моменту народження дитини їхні шлюбні сімейні відносини суттєво змінилися і погіршилися, через деякий час почали виникати певні неприязні стосунки, подружжя перестали розуміти один одного, що стало причиною розпаду сім`ї та припиненням шлюбних стосунків. На ґрунті цього виникла обстановка напруженості та дратівливості у їхніх стосунках. З середини 2018 року позивачка із неповнолітньою дочкою переїхали до будинку своїх батьків та стали проживати повністю окремо. На даний час між ними склалися неприязні відносини, стосунки давно перестали бути як у подружжя, шлюбні відносини тривалий час припинені і не будуть відновлені. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя суперечить особистим інтересам кожного з нас. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивачки. При цьому решту 605,60 грн., згідно ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачці з бюджету, оскільки відповідач визнав позов. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved