Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області, в якому просить визнати за нею право власності на 14/75 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 139,10 кв.м, житловою площею 76,0 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; та скасувати арешт нерухомого майна № 3725646, зареєстрований Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 22.09.1999 року за № 98, на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 22.09.1999 року, щодо 14/75 часток в праві спільної часткової власності на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , [INFO] . Після смерті брата залишилась спадщина у вигляді 14/75 частин в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. 26.07.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1026, після смерті їхньої матері [PERSON] . Після смерті брата [PERSON] інших спадкоємців немає. В 2020 році позивач звернулась до Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] , оскільки в державних реєстрах було виявлено щодо об`єкта нерухомого майна № 23683391 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрований арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3725646, зареєстрований Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області (колишня Перша ДНК Харківського району Харківської області) 13.09.2006 року, на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 22.09.1999 року, щодо будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) № 98 від 22.09.1999 року. Вказана ухвала суду була винесена в рамках цивільної справи № 2-1696/1999, яка в 2000 році пройшла перереєстрацію та набула № 2-14/2000, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач звертає увагу, що дане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна через 7 років після винесення ухвали суду про накладення арешту на будинок, на момент накладення арешту на спірний будинок право власності на 14/75 часток вказаного будинку було зареєстровано за матір`ю позивача та спадкодавця [PERSON] . Її брат [PERSON] набув право власності на спірну частину житлового будинку лише в 2012 році (тобто протягом дії арешту нерухомого майна) і ніяких перешкод в оформленні спадкових прав, в тому числі на частину спірного будинку, не було. На час звернення позивача до суду з цим позовом і на момент постановлення ухвали про накладення арешту на житловий будинок, в тому числі на частину будинку, яка належала матері позивача, а в подальшому і її покійному братові, законних підстав для накладення арешту на це майно не було і немає. При цьому позивач звертає увагу, що обтяження стосувалося майна [PERSON] , яка не мала права власності на спірний житловий будинок, а мала лиш зареєстроване місце проживання за цією адресою, незважаючи на що, ухвалою суду було накладено арешт на весь житловий будинок, в тому числі і на частину будинку, яка спочатку належала матері позивача [PERSON] , а потім її брату [PERSON] .. При цьому позивач зазначає, що її брат [PERSON] не є боржником та стороною у вищевказаній цивільній справі, не мав боргових зобов`язань перед [PERSON] , відповідно позбавлення його майна в рахунок погашення боргових зобов`язань третьої особи є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Наявність арешту на нерухоме майно, яке належало брату позивача, при відсутності його невиконаних зобов`язань, порушує право власності позивача та право на спадщину, оскільки вона не може через наявність заборони відчуження майна оформити свої спадкові права на нього, тому змушена звертатися до суду за захистом таких своїх прав. Аргументи інших учасників справ. Представник позивача [PERSON] - адвокат Скробот В.А., надала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, на підставі наданих суду письмових доказів, також у заяві зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, відзовів на позов не подавали. Відповідач Височанська селищна рада Харківського району Харківської області надала заяву про розгляд справи у відсутність її представника, також в заяві зазначили про розгляд справи на розсуд суду, згідно вимог діючого законодавства. Третя особа Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, пояснень по суті справи не надала. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Скробот В.А., надала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідач Височанська селищна\~рада Харківського\~району Харківської\~областінадала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи Харківської районної\~державної нотаріальної\~контори Харківської\~областів судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Височанської селищної ради, третя особа Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та звільнення майна з-під арешту. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ цього суду Полтавському районному суду Полтавської області. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 17.11.2022 року за № 65 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальна підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області відновлена з 23.11.2022 року. Зазначена цивільна справа надійшла з Полтавського районного суду Полтавської області згідно ухвали від 14 листопада 2023 року. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 32 ЦПК України , повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 29\~січня 2024\~року було прийнято в провадження судді Назаренка О.В. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Височанської селищної ради, третя особа Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та звільнення майна з-під арешту за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого засідання. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 23\~квітня 2024\~року підготовче\~провадження у\~цивільній справі\~за позовом[PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Височанської селищної ради, третя особа Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та звільнення майна з-під арешт закрито. Призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Височанської селищної ради, третя особа Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та звільнення майна з-під арешт до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 233890955 від 24.11.2020 року вбачається, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером майна: 23683391, зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 139,10 кв.м, житловою площею 76,0 кв.м, номер запису: 138 в книзі 1, таким чином: 28/75 частин житлового будинку за [PERSON] , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.11.1989 року, справа № 2-71/89р., дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 19.06.2008 року; 33/75 частин житлового будинку за [PERSON] , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.11.1989 року, справа № 2-71/89р., дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 19.06.2008 року; 14/75 частин житлового будинку за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою держнотконторою Харківського району Харківської області 26.07.2012 року, реєстр № 2-1026, дата внесення запису: 30.07.2012 року. Згідно довідки КП «ХРБТІ» № 393 від 20.07.2020 року, згідно архівних матеріалів КП «ХРБТІ» станом на 31.12.2012 року право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ) зареєстрований в бюро в 14/75 частках за гр. [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою держнотконторою Харківського району Харківської області 26.07.2012 року, реєстр № 2-1026, що записано в реєстрову книгу БТІ № 1, реєстр № 138 30.07.2012 року; в 28/75 частках за гр. [PERSON] та в 33/75 частках за гр. [PERSON] , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.11.1989 року, справа № 2-71/89р., про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ № 1, реєстр № 138 02.04.1996 року. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою держнотконторою Харківського району Харківської області 26.07.2012 року, реєстр № 2-1026, [PERSON] набув право власності на 14/75 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ) в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , якій це майно належало на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.11.1989 року, справа № 2-71/89р., зареєстрованого в ХМБТІ 02.04.1996 року, в книзі № 1, номер запису № 138, реєстраційний номер майна 23682291. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 07.05.2020 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 14/75 частин вищевказаного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За своє життя [PERSON] заповіту не залишив, тому у разі відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, згідно вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України позивач [PERSON] , рідна сестра померлого, є його єдиним спадкоємцем другої черги за законом та має намір оформити свої спадкові права на 14/75 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За оформленням своїх спадкових прав після смерті [PERSON] позивач звернулася до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, де на підставі її заяви була відкрита спадкова справа № 458/2020. Після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини позивач [PERSON] 24.11.2020 року отримала свідоцтва про право на спадщину на інше майно померлого (квартиру та грошові рахунки в банківських установах). У разі прийняття позивачем спадщини після смерті свого рідного брата [PERSON] позивач [PERSON] набуває право власності на все майно, що належало спадкодавцю, в тому числі і на 14/75 частин вищевказаного житлового будинку. Але в процесі збору документів для оформлення спадщини на спірну частину вищевказаного житлового будинку було з`ясовано про існуючі перешкоди для цього, у зв`язку з чим Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 4048/02-31 від 26.12.202о року державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховською Л.М. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 14/75 частин в праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , з тих підстав, що нотаріусом в державних реєстрах був виявлений арешт нерухомого майна, а саме вищезазначеного житлового будинку, з посиланням на приписи ст. 49 Закону України «Про нотаріат», пп. 4.15, пп. 4.17 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, в яких мова йде про те, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття такого арешту, тому нотаріус вважає неможливим видати свідоцтво про право на спадщину. Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (адреса - [ADDRESS] ) було отримано Інформаційну довідку № 233890955 від 24.11.2020 року, з якої вбачається актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 3725646; зареєстровано: 13.09.2006 року; реєстратором: Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області (колишня Перша ДНК Харківського району Харківської області, 61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Котляра Євгена, 4, (057) 712-15-05, (057) 741-21-43; підстава обтяження: ухвала, 22.09.1999, Харківський районний суд Харківської області; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) № 98 від 22.09.1999 р.; заявник: Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області. Існування таких обставин перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Таким чином було встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під арештом на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 22.09.1999 року. Судом встановлено,\~що в\~провадженні Харківського\~районного суду\~Харківської області\~знаходилась цивільна\~справа № 2-1696/1999, яка в 2000 році пройшла перереєстрацію та набула № 2-14/2000, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 13.08.1999\~року по цій справі було накладено арешт на будинок по [ADDRESS] , а також на майно [PERSON] , яка проживає за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.03.2000 року позов [PERSON] було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 18 489 (вісімнадцять тисяч чотиреста вісімдесят дев`ять) гривень 50 копійок. Таке рішення суду набрало законної сили. \~ \~ \~ \~Як вбачається з листів Харківського районного суду Харківської області від 02.12.2020 року та від 17.02.2022 року № 08-09/44/2022, згідно журналу реєстрації цивільних справ за 1999 рік дійсно зареєстрована справа № 2-1696/1999 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в 2000 році справа пройшла перереєстрацію та набула № 2-14/2000; згідно обліково-статистичної картки, цивільну справу було розглянуто 07.03.2000 року з винесенням рішення про задоволення позовних вимог. На підставі службової записки від 25.01.2021 року, яка перебуває в матеріалах цивільної справи № 2-14/2000, провадження 2-зз/635/3/2021, справу знищено. В архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області зберігається тільки оригінал рішення по вищезазначеній справі. \~ \~ \~ \~Таким чином, на цей час відсутні достовірні відомості про те, чи в подальшому вирішувалося судом питання про скасування заходів забезпечення позову, чи було знято судом накладений арешт на вищевказане майно. На запит Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області № 180/02-32 від 10.02.2022 року Харківським обласним державним нотаріальним архівом була надана відповідь № 557/01-18 від 18.02.2022 року, до якої долучені копія виписки з реєстру заборон (запису № 98 від 22.09.1999 року про реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, належного [PERSON] ), копія супроводжувального листа суду від 13.08.1999 року та копія ухвали суду від 13.08.1999 року, на підставі яких ще 22.09.1999 року був зареєстрований арешт майна, який 13.09.2006 року був перенесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (адреса - [ADDRESS] ). Отже, у разі накладення арешту Харківським районним судом Харківської області на будинок по [ADDRESS] , а також на майно [PERSON] , яка проживає за вказаною адресою, відсутні будь-які правові підстави для перебування під арештом спірного нерухомого майна, а саме 14/75 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ), яке спочатку належало гр. [PERSON] , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.11.1989 року, справа № 2-71/89р., зареєстрованого в ХМБТІ 02.04.1996 року, в книзі № 1, номер запису № 138, реєстраційний номер майна 23682291, а після її смерті її сину [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою держнотконторою Харківського району Харківської області 26.07.2012 року, реєстр № 2-1026, дата внесення запису: 30.07.2012 року. При цьому\~судом встановлено,\~що а\~ні [PERSON] ,\~а ні\~її спадкоємець\~ [PERSON] ,\~які були\~власниками 14/75\~частин вищезазначеного\~житлового будинку,\~ніколи не\~були боржником\~в будь-яких\~зобов`язаннях,\~не були\~боржниками у вищевказаній цивільній справі, не мали боргових зобов`язань перед [PERSON] , відповідно позбавлення їх майна в рахунок погашення боргових зобов`язань третьої особи є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Наявність арешту на нерухоме майно, яке належало спочатку матері, а після її смерті брату позивача, при відсутності їхніх невиконаних зобов`язань, порушує право власності позивача та право на спадщину, а відповідно і відсутні підстави для існування арешту на їхнє майно, тому слід дійти висновку про безпідставність арешту спірного майна. Сама позивач, яка є правонаступником [PERSON] , що помер [INFO] , також не є стороною будь-яких судової справи або виконавчого провадження, відповідно вона не може звертатись до суду в порядку, передбаченому розділом І глава 10, або розділом VІІ ЦПК. При відсутності достовірних відомостей щодо будь-яких боргових зобов`язань [PERSON] накладенням арешту на майно, а саме на 14/75 частин житлового будинку, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ), та його подальшим існуванням порушуються його права, як власника, а тепер і спадкові права [PERSON] на таке майно. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані судом норми права За змістом ст. ст. 4, 5\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Все належне спадкодавцю майно, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входить до складу спадщини, є об`єктом спадкування після його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Згідно вимог\~ч.ч.\~1,\~2\~ст. 1258\~ЦК України\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування\~почергово. За правилами ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на\~спадкування\~за законом\~мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті\~1268, статті\~1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Після смерті свого рідного брата [PERSON] позивач спадщину прийняла, згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки в шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України).\~Спадкові права\~є майновим\~об`єктом\~цивільного права,\~оскільки вони\~надають спадкоємцям\~можливість успадкувати\~майно (прийняти\~спадщину),\~але право\~розпорядження нею\~виникає після\~оформлення успадкованого\~права власності\~у встановленому\~законом порядку. Так, згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 року за N 282/20595,\~видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Відповідно до положень ст.ст.\~55,\~124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення нею права на спадщину у нотаріуса з тих причин, що існує арешт на спадкове майно, що не дає можливості нотаріусу оформити спадкові права на спірне майно. Слід також вказати, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, квартиру, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем [PERSON] за законом, набула право на спадкування після його смерті, оскільки прийняла спадщину у встановлений законом строк, шляхом подачі нотаріусу заяви про це. Однак, через існування арешту на вищевказане нерухоме майно, які не дають можливості нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину на спірне нерухоме майно, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на належне спадкодавцю майно. За таких обставин позивач і звернулась до суду з цим позовом. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Відповідно до п. 2 вищевказаної Постанови позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Верховний Суд у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Згідно із\~ст. 41 Конституції України\~право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного\~ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі\~статтею 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Згідно із\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам\~Конституції України\~та Конвенції. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України),\~\~а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд враховує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту і в цьому випадку підтвердження в суді права власності, що складає предмет спору, здійснюється, зокрема, шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності. При цьому, якщо майно знаходиться у володінні позивача, його право на майно захищається презумпцією правомірності фактичного володіння. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі наведені позивачем обставини не спростували, будь-яких заперечень, відзовів на позов не подали. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що на сьогоднішній день відсутні будь-які підстави для існування в подальшому накладеного арешту на нерухоме майно, а саме на 14/75 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ). Зняття арешту зі спірного майна, тобто скасування існуючого обтяження, не буде порушувати прав та інтересів будь-яких осіб, оскільки вже протягом двадцяти п`яти років жодна особа не намагалася звернути стягнення на це майно, виконавчого документу щодо звернення стягнення на арештоване майно немає, тим більше, що спірне майно ніколи не було об`єктом права власності боржника (відповідача [PERSON] ). За таких обставин, з метою не порушення права спадкоємця на прийняття спадщини, що прямо встановлено\~ЦК України, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд вважає позовні вимоги цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом визнання права власності на спадкове майно та зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного і

Outcome: approved