Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці серпня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона працювала в ДАП «Україна» на посаді інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного обслуговування центру організації та контролю польотів. Наказом генерального директора ДАП «Україна» №283/о від 26 липня 2024 року позивач була звільнена з роботи у зв`язку з прогулом без поважних причин (відсутністю на роботі з 9.00 по 10.30 годину 1 годину 30 хвилини та з 18.10 по 21.20 годину 3 години 10 хвилин), на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення з роботи позивач вважає незаконним, оскільки з урахуванням перерви для відпочинку та харчування, 10 липня 2024 року вона не була відсутня на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин та належним чином виконувала свою роботу. Тому [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДАП «Україна» №283/о від 26 липня 2024 року, яким її було звільнено з роботи з 26 липня 2024 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України; поновити її на посаді інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного обслуговування центру організації та контролю польотів; стягнути з ДАП «Україна» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2024 року та по день ухвалення рішення суду, а також стягнути з ДАП «Україна» завдану моральну шкоду у розмірі 30000 гривень. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.40-41). 3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представники позивача [PERSON] та Кириченко Б.Б. підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі. ДАП «Україна» надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказав на те, що 10 липня 2024 року [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин з 9.00 по 10.30 год. (1 год. 30 хв.) та з 18.10 по 21.20 год. (3 год. 10 хв.), чим порушила п.5 Робочої інструкції провідного інженера з передпольотного інформаційного обслуговування та інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування ЦОКП, затвердженої генеральним директором ДАП «Україна» 01 квітня 2024 року, що призвело до невиконання диспетчерського забезпечення польотів повітряних суден, відсутності оперативної комунікації між головним офісом і членами екіпажу та іншими співробітниками, які виконували літерний рейс за кордоном. Представник відповідача вказав на те, що доводи позивача щодо перенесення обідньої перерви є необґрунтованими, оскільки не є тією об`єктивною та незалежною від волі працівника обставиною, яка б повністю виключала вину працівника. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] працювала в ДАП «Україна» на посаді інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного обслуговування центру організації та контролю польотів. Наказом генерального директора ДАП «Україна» №283/о від 26 липня 2024 року [PERSON] була звільнена з роботи у зв`язку з прогулом (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.9). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІІ «Трудовий договір», главою ХV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. 5. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. За змістом ч.6 ст.43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У відповідності\~до ч.1,\~ч.2\~ст.235\~КЗпП України\~у разі\~звільнення без\~законної підстави\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Згідно з ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою законом прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі №235/5659/20 (провадження №61-10432св21) зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Крім цього, відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази, зокрема згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 11 березня 2020 року у справі №459/2618/17 (провадження №61-47902св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі №161/14225/19 (провадження №61-8917св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2023 року у справі №760/22937/20 (провадження №61-5863св23). 5.2. норми процесуального права. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами\~ч.1,\~ч.2\~ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту службової записки начальника ЦОКП Чугуй І.В. (а.с.49) вбачається, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 9.00 до 10.30. год., тобто протягом 1 год. 30 хв. Крім цього, зі змісту пояснювальних записок інспекторів відділу охорони [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.52-55) [PERSON] залишила територію підприємства о 18 год. 10 хв. та повернулася приблизно о 21 год. 20 хв. Згідно акту про відсутність на роботі від 15 липня 2024 року (а.с.56) 10 липня 2024 року з 9.00 год. до 10.30 год. (1 год. 30 хв.) та з 18.10 год. до 21.20 го. (3 год. 10 хв.) [PERSON] перебувала за межами території підприємства, де вона відповідно до графіку роботи мала виконувати свої посадові обов`язки. Згідно п.1.6 посадової інструкції інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування центру організації та контролю польотів від 20 червня 2024 року №112, затвердженої генеральним директором ДАП «України», інженер з ПІО 1-ї категорії є працівником з ненормованим робочим днем з режимом роботи відповідно до Положення про робочий час працівників ДАП «Україна» (а.с.93-97). Як закріплено в пп.25.1 п.25 Додатку 14 до Колективного договору від 31 жовтня 2023 року №1, укладеного на 2023-2026 роки між роботодавцем, в особі генерального директора, та трудовим колективом ДАП «Україна» (а.с.172-177) цілодобовий графік роботи встановлений, зокрема для інженера з передпольотного обслуговування 1-ї категорії, а саме: кількість змін 4, початок роботи 8.00 год., перерва для відпочинку та харчування 2 години, тривалість зміни 22 години, тривалість міжзмінного відпочинку 24 години, тривалість щотижневого відпочинку 72 години. Згідно п.5 Робочої інструкції провідного інженера з передпольотного інформаційного обслуговування та інженера з перед польотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування ЦОКП, затвердженої генеральним директором ДАП «Україна» 01 квітня 2024 року, під час денного чергування, перерва для відпочинку та харчування складає 1 годину та надається в проміжок часу з 12.00 до 14.00 години з обов`язковим узгодженням з начальником зміни ЦОКП. В разі неможливості надання перерви у встановлений час у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, пов`язаних з організацією та забезпеченням авіарейсів, за рішенням начальника зміни ЦОКП, перерва переноситься на інший час протягом робочого часу (а.с.57-74). Таким чином період відсутності позивача на роботі не відповідає встановленій в ДАП «Україні» тривалості перерви для відпочину та харчування під час денного чергування, а саме тривалістю 1 година в проміжок з 12.00 до 14.00 години. Крім цього, встановлення часу початку та тривалості перерви для відпочинку та харчування повинна узгоджуватись з начальником зміни центру організації та контролю польотів. Проте, в матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що позивач узгоджувала час своєї перерви для відпочинку та харчування, крім цього час такої перерви повинен складати 1 годину, натомість позивач була відсутньою на робочому місці протягом 3 год. 10 хв. Зі змісту довідки про проходження медичного огляду лікаря-стоматолога від 10 липня 2024 року вбачається, що [PERSON] відвідала стоматолога з донькою [PERSON] з приводу лікування 54-го зуба. Вказана обставина підтверджується копією довідки, виданою ФОП [PERSON] (а.с.198), а також копією свідоцтва про народження, виданого на ім`я [PERSON] (а.с.199). Разом з цим судом критично сприймається вказана довідка від 10 липня 2024 року, видана ФОП [PERSON] , в якості достовірного доказу у розумінні ст.79 ЦПК України. Зважаючи на те, що під час надання пояснень причин відсутності на роботі позивач не повідомляла про візит до лікаря-стоматолога з малолітньою дочкою та про необхідність лікування дитини. Крім цього, за змістом вказаної довідки неможливо встановити час відвідування лікаря-стоматолога та тривалість проведеного ним медичного огляду, що позбавляє суд об`єктивно співставити час відсутності позивача на роботі з часом відвідування лікаря. Зазначені обставини в їх сукупності вказують на те, що всупереч вимога ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем та її представниками не надано жодного доказу на підтвердження поважності причини відсутності позивача на роботі з об`єктивних, незалежних від її волі обставин, які б виключали її вину. З цих міркувань суд вважає, що [PERSON] була законно звільнена з роботи у зв`язку з прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Тому підстави для визнання незаконним та скасування наказу генерального директора ДАП «Україна» №283/о від 26 липня 2024 року та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких [PERSON] відмовлено. Тому підстави для стягнення з ДАП «Україна» на користь [PERSON] середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~за період\~з 26\~липня 2024\~року по\~день ухвалення\~рішення суду,\~а також\~моральної шкоди\~у розмірі\~30000\~гривень, відсутні. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату від 16 вересня 2024 року (а.с.37) вбачається, що [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок за пред`явлення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених нею позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed