Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання грошових коштів спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з відповідачем з 21.02.2013 року до травня 2015 року, грошові кошти на загальну суму 375000,00 доларів США та 50000,00 євро визнати спільним майном подружжя, яке відповідач приховав при поділі спільного майна та використав не на потреби та не в інтересах сім`ї, стягнути з відповідача на її користь частину коштів, а саме 187500,00 доларів США та 25000,00 євро, вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на те, що сторони з 29 листопада 1991 року по 02 грудня 1998 року та з 30 липня 1999 року по 21 лютого 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу, вони продовжили проживати разом однією сім`єю, фактичні шлюбні відносини припинилися влітку 2015 року. Сторони постійно працювали та вдвох дбали про матеріальне забезпечення сім`ї. З 2001 року позивач здійснювала підприємницьку діяльність та була зареєстрована фізичною особою підприємцем. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20 липня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року ( справа № 688/15156/13) проведений поділ спільного майна подружжя. У вересні 2021 року позивач дізналася, що за час спільного проживання подружжя, відповідач без відома та за відсутності згоди позивача надавав в борг третім особам грошові кошти, що підтверджується судовими рішеннями, постановленими у справах № 2-2131/09; № 2120/13621/12; № 766/6077/17. Вважає, що оскільки передача відповідачем у позику іншим особам грошей відбулася за рахунок спільних коштів подружжя, то вона має право на частину цих коштів, які просила стягнути на її користь. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач в режимі відеоконференції повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань не надала. Представник позивача в судовому засідання в режимі відеоконференції просила вимоги позивача задовільнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача надав заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з неможливістю відповідача з`явитись у судове засідання, причини поважності неявки відповідача в судове засідання не надала. Відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні вимог позивача, посилаючись на їх необґрунтованість та відсутність підстав щодо поділу майна подружжя, оскільки все належне сторонам майно було розподілено. Представник відповідача в судове засідання в режимі відеоконференції повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з неможливістю відповідача з`явитись у судове засідання, причини поважності неявки в судове засідання не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Судом встановлено, що у період з 29 листопада 1991 року по 02 грудня 1998 року та у період з 30 липня 1999 року по 21 лютого 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується. Відповідно до частини другої статті 3\~СК України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. \~ \~ \~ \~Нормою статті 74\~СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Статтею 60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена\~саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в\~період з 21.02.2013 року по травень 2015 року,\~суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки позивачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту, ведення сторонами у певний період спільного господарства, отримання розміру доходу сторонами від заробітку за кордоном. З урахуванням\~викладеного,\~оскільки вимоги\~про встановлення\~факту спільного\~проживання чоловіка\~та жінки\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу не\~підлягають задоволенню\~то і\~решта заявлених\~позовних вимог\~- про визнання грошових коштів спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя не підлягають задоволенню судом, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, суд відмовив.

Outcome: dismissed