Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] через представника, адвоката Левочка Ярослава Андрійовича звернулися до Макарівського районного суду Київської області з таким позовом. Свої вимоги обґрунтовували тим, що їхня баба [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, що складалася з цього житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянка загальною площею 0,60 га, з яких 0,35 для ведення підсобного господарства, 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Оскільки на час смерті [PERSON] з нею проживав її чоловік [PERSON] , який належав до спадкоємців за законом першої черги, то фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Також до спадкоємців за законом першої черги належала їхня дочка [PERSON] , спадщину після смерті матері не прийняла, до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталась. [PERSON] заповіту не склала. Дід позивачів [PERSON] помер [INFO] . Заповіту за час життя не склав. Після його смерті відкрилась спадщина, що складалась з житлового будинку та земельної ділянки. Донька померлого та мати позивачів [PERSON] , як спадкоємиця за законом першої черги відповідно до чинного на той час законодавства прийняла спадщину та фактично вступила в управління й володіння спадковим майном. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка прийнята та неоформлена після смерті її батька [PERSON] , а саме: житлового будинку та земельної ділянки. [PERSON] заповіту не склала. Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги є позивачі, які на час смерті проживали разом із спадкодавцем та вважаються такими, що прийняли спадщину. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не мають можливості через відсутність правовстановлюючих документів житлового будинку на ім`я баби [PERSON] та діда [PERSON] . Крім того, позивачі зазначили, що земельна ділянка, загальною площею 0,60 га була передана у власність їхній бабі [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Забуянської сільської ради від 15 листопада 1997 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не видавався, процедуру приватизації не завершила, а тому вони мають право на завершення процесу приватизації цієї земельної ділянки. Суд ухвалою від 29 жовтня 2024 року позов [PERSON] ,\~ [PERSON] до\~Макарівської селищної\~ради про\~встановлення факту\~прийняття спадщини,\~спільного проживання\~на час\~відкриття спадщини,\~визнання права\~власності на\~спадкове майно\~та на\~завершення процесу\~приватизації земельної\~ділянки прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 25 листопада 2024 року. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Суд ухвалою від 29 листопада 2024 року задовольнив клопотання позивачів про витребування у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського Володимира Степановича спадкову справу після померлої [PERSON] . Від відповідача 04 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Рішення у справі прийняти за наявними в ній матеріалами. Підготовче судове засідання призначене на 13 січня 2025 року. Від представника позивачів, адвоката Левочка Я.А. 13 січня 2025 року надійшла заява про розгляд підготовчого судового засідання без участі позивачів та представника, не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. Також клопотали про виклик у судове засідання свідків. Суд ухвалою від 13 січня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25 лютого 2025 року, задовольнив клопотання про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивачі та їхній представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Так у судовому засіданні допитана свідок [PERSON] повідомила, що у дитинстві дружила з позивачами, проживала у [ADDRESS] , що по сусідству з житловим будинком, в якому проживали [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] постійно проживав у своєму житловому будинку, який прийняв у фактичне управління та володіння, а після смерті [PERSON] у цьому будинку проживала мати позивачів [PERSON] . Свідок за життя знала їхню бабу [PERSON] , діда [PERSON] та матір [PERSON] . Підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з мамою [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що є чоловіком позивачки [PERSON] . До одруження знав бабу, діда та тещу, оскільки у дитинстві приїздив у село Забуяння на канікули. Баба та дід проживали у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті баби, дід фактично прийняв у своє володіння цей житловий будинок. Мати дружини [PERSON] проживала разом з батьком, доглядала за ним, фактично прийняла майно у своє володіння. Оскільки через вік та стан здоров`я матері потребувала стороннього догляду, [PERSON] та її сестра [PERSON] проживали разом із своєю матірю. До правовідносин, які виникли між сторонами, необхідно застосувати, зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР). Правовідносини на момент відкриття спадщини регулювалися такими нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, що були чинними на той момент. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (стаття 524 Цивільного кодексу Української РСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 Цивільного кодексу Української РСР). Згідно із статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема,\~якщо він\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд встановив на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 квітня 1998 року, актовий запис 13. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина належного їй майна: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги № 2 Забуянської сільської ради села Забуяння Макарівського району Київської області від 19 вересня 2024 року № 254/76-08. Будинок побудований у 1979 році. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] від 21 серпня 1990 року, володільцем якого є [PERSON] . Крім того, [PERSON] Забуянська сільська Рада народних депутатів Макарівського району Київської області 15 листопада 1997 року надала дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,60 га, з яких: 0,35 га для особистого підсобного господарства, 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] не видавався. Процес приватизації за життя не завершила. Спадкоємцем [PERSON] був її чоловік [PERSON] (шлюб укладений 25 жовтня 1959 року, зареєстрований Виконавчим комітетом Красятицької селищної ради Поліського району Київської області, актовий запис 21), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00047088976 від 20 вересня 2024 року. [PERSON] проживав на день смерті дружини та був зареєстрованим у цьому житловому будинку, що підтверджується довідкою старости Забуянського старостинського округу від 09 вересня 2024 року № 238/17.6-08, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (зазначеним житловим будинок і земельною ділянкою). Відповідно до витребуваної судом інформації у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського Володимира Степановича вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (лист від 08 січня 2025 року № 3/01-16). Після смерті [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 лютого 2000 року, актовий запис № 7, відкрилась спадщина на належне йому майно прийняте після смерті дружини [PERSON] , спадкоємицею якого стала дочка [PERSON] (свідоцтво про народження [PERSON] від 22 травня 1961 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 15). [PERSON] проживала разом з батьком до його смерті у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (довідка старости Забуянського старостинського округу від 09 вересня 2024 року № 239/17.6-08), а тому фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після його смерті. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2005 року, актовий запис № 23418. Після її смерті відкрилась спадщина щодо майна, яке складалось із майна, яке вона прийняла, але не оформила після смерті батька [PERSON] . Отже, з урахуванням зазначених норм законодавства та встановлених обставин, суд дійшов обґрунтованого переконання про наявність достатніх підстав вважати доведеність фактів прийняття [PERSON] у спадок житловий будинок та земельну ділянку після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] прийняття спадщини його дочкою [PERSON] , яка складалась із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,60 га, процес приватизації, якої спадкодавець не завершив. [PERSON] заповіту за життя не склала. Спадкоємицями за законом першої черги є її діти, позивачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується такими доказами. Так, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 березня 1981 року, актовий запис № 851. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 18 березня 1986 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29 серпня 1989 року, актовий запис № 239). Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] присвоєно «Швець». Також до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про шлюб, 08 серпня 2010 року укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , серія [NUMBER] , актовий запис № 1409. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . На підтвердження, що [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 29 серпня 1986 року, актовий запис № 2856. Батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . Перелік юридичних фактів, що необхідно установити в судовому порядку, визначені у частині перші статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Водночас, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання позивачів разом із їхньою матір`ю [PERSON] на час її смерті підтвердилось безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків. Так, суд встановив, що місце реєстрації [PERSON] є: [ADDRESS] (копія паспорта серії [NUMBER] , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 17 березня 2011 року. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (копія паспорта серії [NUMBER] , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві). До матеріалів справи також долучені довідки старости Забуянського старостинського округу від 06 серпня 2024 року № 204/17.6-98 та № 203/17.6-08 зі змісту, яких вбачається, що позивачі не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, місце фактичного проживання особи не ставиться в залежність від місця реєстрації, мати позивачів померла у місті Києві, а тому, суд дійшов обґрунтованого переконання про наявність достатніх підстав вважати доведеність факту спільного проживання позивачів з матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно до статей 12161218 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Не\~допускається прийняття\~спадщини з\~умовою чи\~із застереженням (частини перша, друга статті 1268 Цивільного кодексу України). За частиною\~третьою,\~п`ятою статті\~1268\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо протягом\~строку,\~встановленого статтею\~1270\~цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 Цивільного кодексу України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 Цивільного кодексу України). Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із статтею 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку із смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (пункт 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Статтею 392 Цивільного кодекс України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, ураховуючи, що позивачі є спадкоємцями після смерті [INFO] матері [PERSON] , однак через відсутність документа, який би підтверджував право власності на житловий будинок і земельної ділянки, процес приватизації якої спадкодавець за життя не завершив та не мають можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому їх необхідно задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved