Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2021 між ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний», за умовами якого Товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 4900\~грн. 00\~коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1\~рік. Згідно з п. 1.4. Договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а)\~2\~% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б)\~починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64\~%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.\~1.4\~а); в)\~починаючи з 15\~дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38\~%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.\~1.4.\~б); г)\~починаючи з 30\~дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65\~%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.\~1.4.\~в); д)\~тип процентної ставки\~ фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4900\~грн. 00\~коп. Підписанням Договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Як зазначено, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому Кредитодавцем було перераховано грошові кошти. У позовній заяві також вказано, що 01.12.2021 між ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір №\~1-12, відповідно до якого ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема і за Договором №\~2107431697676 від 15.03.2021, що уклали ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та боржник, яким є\~ [PERSON] . Так,\~станом на\~30.11.2021\~(дата\~що передувала\~відступленню права\~вимоги від\~ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО\~КРЕДИТУВАННЯ» до\~ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»)\~загальна заборгованість\~з Договором\~№\~2107431697676\~від 15.03.2021,\~становила 93834\~грн.\~02\~коп.,\~з яких: заборгованість\~за кредитом\~(за\~тілом кредиту)\~\~4900\~грн.\~00\~коп.; заборгованість за процентами\~ 88934\~грн. 02\~коп. Водночас, відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №\~1-12 від 01.12.2021, ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 42483\~грн. 00\~коп., з яких: 4900\~грн. 00\~коп.\~- сума заборгованості за кредитом ; 37583\~грн. 00\~коп.\~- сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом. Таким чином, відповідно до умов Договору факторингу №\~1-12 від 01.12.2021, ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не у повному обсязі, лише у частині нарахованих процентів за період по 30.11.2021,\~- у розмірі 37583\~грн. 00\~коп. Право вимоги за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 51351\~грн. 02\~коп. не перейшло до ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Крім того, 10.03.2023 укладено договір №\~10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема і за Договором №\~2107431697676 від 15.03.2021, що уклали ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та боржник, яким є\~ [PERSON] . Відповідно до\~Реєстру боржників\~до Договору\~відступлення прав\~вимог,\~що укладений\~між ТОВ\~«ВЕРДИКТ\~КАПІТАЛ» та\~ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»,\~останнє набуло\~права грошової\~вимоги до\~відповідача по\~Договору №\~2107431697676\~від 15.03.2021\~у розмірі\~81569\~грн.\~32\~коп.,\~яка складається\~з: 4900\~грн.\~00\~коп.\~-\~сума заборгованості\~за кредитом; 37583\~грн.\~00\~коп.\~-\~сума заборгованості\~за нарахованими\~процентами за\~користування кредитом,\~станом на\~30.11.2021,\~право вимоги\~за якими\~перейшло до\~ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»; 39086\~грн. 32\~коп.\~- сума заборгованості за нарахованими, відповідно до умов Договору, процентами за користування кредитом, за період з 01.12.2021 по 14.03.2022. Таким чином, вважає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за Договором №\~2107431697676 від 15.03.2021. До того ж, зауважує, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», після набуття права вимоги за Договором, нарахування процентів не здійснював. Як зазначено, загальний розмір заборгованості за Договором №\~2107431697676 від 15.03.2021, що підлягає стягненню, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 81569\~грн. 32\~коп., з яких: заборгованість за\~основним зобов`язанням\~(за\~тілом кредиту)\~\~4900\~грн.\~00\~коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги\~ 76669\~грн. 32\~коп. Проте,\~враховуючи принцип\~розумності,\~співмірності і\~пропорційності ТОВ\~«КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» просить\~стягнути з\~відповідача на\~свою користь\~заборгованість у\~розмірі 49815\~грн.\~00\~коп.,\~з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту)\~ 4900\~грн. 00\~коп.; заборгованість за відсотками\~ 44915\~грн. 00\~коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 3028\~грн. 00\~коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000\~грн. 00\~коп. Ухвалою суду від 14.05.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 05.09.2024 відповідачем подано письмові пояснення. Вказує, що він не має власного примірника оригіналу Кредитного договору з додатками, не підписував електронним цифровим підписом і не отримував примірника оригіналу підписаного первісним кредитором. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний ним особисто. На його думку, дійсні правовідносини сторін можна встановити тільки з оригіналу кредитного договору та інших документів щодо його виконання, а паперові копії є недостовірними, виготовлені і надані зацікавленою особою\~- позивачем, без оригіналів, яких не існує. Таким чином, він не визнає позовні вимоги, оскільки: 1) позивачем не доведено факт укладання Договору з ним та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірника такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі\~- підписами сторін, згідно зі ст.\~100 ЦПК України та ч.\~1 ст.\~5, абз.\~1 ч.\~1 ст.\~7 та ч.\~4 ст.\~7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами договору і застосувати його умови до правовідносин сторін при прийнятті судом рішення; 2) позивачем не надано доказів надання йому його примірника оригіналу договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, він не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч.\~1 ст.\~8 Закону України\~«Про електронну комерцію», ч.\~2, 6 ст.\~12 Закону України\~«Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення обов`язків у відповідача, як споживача кредитних послуг; 3) позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі); 4) нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст.\~1048 ЦК України, ч.\~3 ст.\~21 Закону України «Про споживче кредитування» та заявленим самим позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин і правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Отже, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, судові витрати ним не понесені. 09.09.2024 позивачем подано до суду письмові пояснення, у порядку ст. 43 ЦПК України. Так, укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту, відповідно до Заявки-анкети, підписаної Позичальником, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Підписанням Акцепт оферти відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст.ст.\~641, 644 ЦК України. Ідентифікація відповідача здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надані. Таким чином вбачається, що укладений кредитний Договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст.ст.\~207, 208, 1047, 1055 ЦК України. З наданих документів вбачається, що Договір було підписано одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України\~«Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. До того ж, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін, не надано. Враховуючи наведене вище, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази, вважає, що між ТОВ\~«Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Крім того, зауважує, що відповідно до п.\~4.9 договору, позичальник підтвердив, що отримав підписану сторонами копію договору, доказів звернення із заявою про повторну видачу договору матеріали справи не містять. Таким чином, кредитодавець виконав свій обов`язок по наданню позичальнику підписаної сторонами копії договору. Також, стверджує, що на виконання умов укладеного договору, позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4900\~грн. 00\~коп. Враховуючи, що ТОВ\~«Служба миттєвого кредитування» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ\~«Вей фор пей», на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ\~Фінансова компанія «Вей фор пей». При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, який зазначений ним у Заяві-Анкеті (для отримання кредиту). Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Що стосується строку користування кредитом, вказує, що враховуючи ту обставину, що договір був укладений 12.03.2021, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 12.03.2022. Таким чином, період з 12.03.2021 по 11.03.2022 є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 12.03.2021 по 11.03.2022, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16\~днів становить 2% на день, з 17 по 30\~день\~-3,64% на день, з 31 по 46\~ 5,02% на день, в подальшому\~ 7,67% на день. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. Звертає особливу увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; Позичальник був ознайомлений з умовами Договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання Договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Крім того, вказує, що відповідач зазначив про те, що відповідно до ст.\~21 ЗУ\~«Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач також зазначив, що відповідно до ст.\~18 ЗУ\~«Про захист прав споживачів», Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Крім того згідно з п.\~18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею\~625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Проте, вказані норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом. Це ж саме стосується і нарахування відсотків у період карантину та під час воєнного стану. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги, відповідач зазначає, що йому не було повідомлено про відступлення прав вимоги. Водночас, повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Водночас, у прохальній частині позовної заяви заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Водночас, 09.10.2024 представник відповідача [PERSON] \~ адвокат Онисько\~М.М. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі відповідача за наявними у справі доказами. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, які наведені у письмових поясненнях. Враховуючи думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.03.2021 між ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний». ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» має у мережі Інтернет сторінку www.bistrozaim.ua з розміщеними «ПРАВИЛАМИ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, У ТОМУ ЧИСЛІ НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ". Так, відповідно до п.\~4.1 Договору, невід`ємною частиною цього договору є «ПРАВИЛА НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, У ТОМУ ЧИСЛІ НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ". Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua. Пунктами 1.5, 1.6 Договору визначено, що у разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом\~12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті\~11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею\~12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19, від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18, від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205, 207 ЦК України). На думку суду, без отримання відповідачем повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, у цьому випадку мало місце укладення Договору про надання фінансових послуг в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання фінансових послуг, що підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 15.03.2021, шляхом введення одноразового ідентифікатора у вигляді коду\~ D2, який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер/на адресу електронної пошти зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті кредитодавця). Одночасно з підписанням даного договору позичальником підписано Паспорт споживчого кредиту. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №\~2-1383/2010 (провадження №\~14-308цс18) зроблено висновок, що ст.\~204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до укладеного Договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 4900\~грн. 00\~коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (п.\~1.1 Договору). Пунктом 1.3 Договору визначено, що орієнтовний строк повернення кредиту\~ 16\~днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16\~днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі\~ «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а)\~2\~% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б)\~починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64\~% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.\~1.4.а); в)\~починаючи з 15\~дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38\~% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.\~1.4.6); г)\~починаючи з 30\~дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65\~% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.\~1.4.в). д)\~тип процентної ставки\~- фіксована. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16\~день з моменту отримання кредиту, у сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. У разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16\~днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Згідно з п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1\~рік. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Так, ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», через партнера ТОВ\~ФК\~«ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з яким укладено договір про організацію переказів грошових коштів, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем, чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та у повному обсязі (деталі транзакції: 15.03.2021 10:49:13 на суму 4900\~грн. 00\~коп., номер картки [NUMBER] , власник картки (емітент) банк COMMERCIAL BANK PRIVATBANK, номер договору згідно з інформацією від кредитора: 2107431697676), що підтверджується листом ТОВ\~ФК\~«ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 13.03.2024. На виконання ухвали суду від 27.01.2025, АТ КБ «Приватбанк» надані до суду відповідні матеріали і встановлено факт належності [PERSON] картки №\~ [NUMBER] , емітованої в АТ\~КБ\~«ПРИВАТБАНК» та зарахування на неї 15.03.2021 коштів у розмірі 4900\~грн. 00\~коп., що підтверджується інформацією, яка надана на запит суду АТ\~КБ\~«ПРИВАТБАНК» за №\~20.1.0.0.0/7-250205/90700-БТ від 13.02.2025, а також випискою за договором №\~б/н за період з 15.03.2021-30.03.2021, що спростовує доводи відповідача, що ним не отримувалися вказані кошти. Крім того, за випискою по рахунку, що надана банківською установою вбачається, що протягом вказаного часу відповідач користувався грошовими коштами. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування\~- спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №\~904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт\~81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №\~129/1033/13-ц, провадження №\~14-400цс19; пункт\~9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №\~904/2104/19, провадження №\~12-57гс21). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 15.03.2021 між ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] . Договору про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний», а також отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 4900\~грн. 00\~коп. на підставі вказаного вище договору. Таким чином, ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021, здійснивши переказ коштів відповідачу, однак свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів за користування кредитними коштами останній не виконав, в зв`язку з чим останній має заборгованість, станом на 30.11.2021, в загальному розмірі\~ 93834\~грн. 02\~коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту)\~ 4900\~грн. 00\~коп.; заборгованість за процентами\~ 88934\~грн. 02\~коп., що стверджується відповідним розрахунком. Слід зазначити, що зі всіма умовами кредитування [PERSON] був ознайомлений і прийняв умови Договору про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021. Навіть, після отримання кредитних коштів, він не відмовився від договору і не повернув отримані у кредит грошові кошти. До того ж, відповідно до п. 4.9 Договору позичальник підтвердив, що: - отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, у тому числі інформацію, що міститься у ч.\~2 ст.\~12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; - отримав підписаний сторонами екземпляр договору, графік платежів, паспорт кредиту; - ознайомлений з умовами Закону України «Про захист прав споживачів», повідомленням суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані та правилами; - отримав кредит не на споживчі цілі; - інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Таким чином, доводи відповідача про неотримання ним примірника кредитного договору є безпідставними, оскільки він особисто підтвердив факт отримання підписаного сторонами екземпляру договору, графіку платежів, паспорту кредиту. До того ж, як вбачається з умов Договору про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021 Товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником (п.\~2.1.1.7 Договору). Судом також встановлено, що 01.12.2021 ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу №\~1-12, згідно з яким ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ». На виконання умов Договору факторингу №\~1-12 від 01.12.2021, ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» сплатив ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» кошти у розмірі 5\~535\~543\~грн. 12\~коп., що підтверджується платіжним документом №\~307600018 від 03.12.2021. Як вбачається із Реєстру боржників від 03.12.2021 до Договору факторингу №\~1-12 від 01.12.2021, відбулося відступлення ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» до ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за Договором про надання фінансових послуг №\~2107431697676 від 15.03.2021, укладеним із [PERSON] , на загальну суму 42483\~грн. 00\~коп., що складається з наступного: заборгованість за основним боргом (тілом кредиту)\~ 4900\~грн. 00\~коп.; заборгованість по процентам\~ 37583\~грн. 00\~коп. (порядковий номер у реєстрі боржників\~ 20615). Таким чином, відповідно до умов Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не у повному обсязі, а лише у частині нарахованих процентів за період по 30.11.2021,\~- у розмірі 37583\~грн. 00\~коп. Право вимоги за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 51351\~грн. 02\~коп. не перейшло до ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», що і відображено у розрахунку заборгованості за Договором. Крім того, 10.03.2023 ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали Договір №\~10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким та відповідно до ст.ст.\~512-519 ЦК України, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Як вбачається із Реєстру боржників від 10.03.2023 до Договору №\~10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, відбулося відступлення ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за Договором про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021, укладеним із [PERSON] , на загальну суму 81569\~грн. 32\~коп., що складається з наступного: заборгованість за основним боргом\~ 4900\~грн. 00\~коп.; заборгованість за нарахованими процентами\~ 76669\~грн. 32\~коп. (порядковий номер у реєстрі боржників\~ 16215). Так, судом встановлено, що з моменту отримання кредиту відповідач допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки своєчасно не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення своїх договірних зобов`язань з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів, визначених умовами договору. Відповідно до ст.\~516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст.\~1082 ЦК України). Водночас, при умові, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст.\~516 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 23.09.2015 у справі №\~6-979цс15. Після придбання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за кредитним договором. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16.03.2021 у справі №\~906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт\~57). Відповідно до статті\~1077 ЦК України відступлення права вимоги може відбуватись і на підставі договору факторингу. Правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору. Вказана позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №\~910/16579/20 від 07.09.2022 (п.\~9.5). Слід також зазначити, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Вказані правові висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №\~909/968/16 від 11.09.2018 (п.\~59, 60). Отже, враховуючи зазначені вище обставини, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до укладеного Договору №\~10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021, укладеним із [PERSON] , на загальну суму 81569\~грн. 32\~коп., що складається з наступного: заборгованість за основним боргом\~ 4900\~грн. 00\~коп.; заборгованість за нарахованими процентами\~ 81569\~грн. 32\~коп. (37583\~грн. 00\~коп.\~- сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, станом на 30.11.2021, право вимоги за якими перейшло до ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»\~+ 39086\~грн. 32\~коп.\~- сума заборгованості за нарахованими, відповідно до умов Договору, процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 по 14.03.2022). Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ні на рахунки попередніх кредиторів (ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ»). На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного між сторонами кредитного договору. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.\~80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.\~203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом\~ІІ гл.\~52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19, від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18, від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205, 207 ЦК України). Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст.\~1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи Договір про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021, Договір факторингу №\~1-12 від 01.12.2021, Договір №\~10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.\~625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.\~610 ЦК України. Відповідно до положень ст.\~611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як уже зазначалось вище, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021, становить\~ 81569\~грн. 32\~коп., що складається з наступного: заборгованість за основним боргом\~ 4900\~грн. 00\~коп.; заборгованість за нарахованими процентами\~ 81569\~грн. 32\~коп. (37583\~грн. 00\~коп.\~- сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, станом на 30.11.2021, право вимоги за якими перейшло до ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»\~+ 39086\~грн. 32\~коп.\~- сума заборгованості за нарахованими, відповідно до умов Договору, процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 по 14.03.2022). Слід також зазначити, що нарахування відсотків здійснювалось за період з 12.03.2021 по 11.03.2022, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в кредитному договорі та в заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16\~днів становить 2\~% на день, з 17 по 30\~день\~-3,64\~% на день, з 31 по 46\~ 5,02\~% на день, в подальшому\~ 7,67\~% на день. Тож, вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. На переконання суду, доводи заперечень відповідача проти позову, не знайшли свого підтвердження жодними належними, допустимими та переконливими доказами. Суд вважає, що посилання [PERSON] у його поясненнях, на те, що він не підписував кредитний договір з ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», є безпідставними, необґрунтованими і спростовуються дослідженими доказами. Незважаючи на незгоду із визначеним позивачем розміром заборгованості,\~- жодних своїх розрахунків відповідачем наведено не було. Також, стороною відповідача не підтверджені будь-які факти здійсненої оплати на погашення боргу, які б не були враховані позивачем. Суд погоджується із позицією представника позивача про те, що наведений ним розрахунок заборгованості є нескладним, зрозумілим і прозорим. При цьому, жодних обставин про нарахування відповідачу позивачем пені, неустойки та/або інших штрафних санкцій за невиконання умов договору, не встановлено. Позивачем нараховано лише відсотки за користування кредитом, у розмірі, погодженому сторонами. Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 4900\~грн. 00\~коп. надавалися і отримані відповідачем [PERSON] зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом та інших платежів, визначених умовами договору. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, відповідач усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Слід зазначити, що при добросовісному виконанні відповідачем зобов`язання,\~- не настали б для останнього негативні наслідки, пов`язані з простроченням виконання зобов`язань. Установивши, що договір про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021 підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та був ознайомлений з сукупною вартістю кредиту. Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи у строк зобов`язання, відповідач не мав би наслідком постійне збільшення процентів за користування кредитом. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ\~«СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні останній не висловив. Крім того, і на час розгляду цієї справи відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення ним заборгованості за договором про надання фінансових послуг №\~2107431697676 «Стандартний» від 15.03.2021 у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт\~1 статті\~6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №\~4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи позицію відповідача, яка висвітлена ним у поясненнях, та норми ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме стягненню з відповідача на користь позивача, у межах заявлених позовних вимог, підлягає заборгованість за кредитним договором №\~2107431697676 від 15.03.2021 в загальному розмірі 49815\~грн. 00\~коп., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту\~ 4900\~грн. 00\~коп., заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом\~ 44915\~грн. 00\~коп., оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив. Слід зазначити, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених майнових прав. При цьому, позивачем пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості лише за тілом кредиту та частині нарахованих відсотків, а тому суд, враховуючи норми ч. 1 ст.\~13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч.\~1 ст.\~133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028\~грн. 00\~коп., що підтверджується платіжним документом №\~0428950033 від 23.04.2024. Тож, враховуючи те, що позовні вимоги ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено у повному обсязі, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає сума 3028\~грн. 00\~коп. (судовий збір). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч.ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.\~4, 5 ст.\~137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №\~379/1418/18 (провадження №\~61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано (в копіях): договір №\~02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, укладений між ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО\~«ЛІГАЛ АССІСТАНС»; прайс-лист АО\~«ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявку про надання юридичної допомоги №\~561 від 01.03.2024; платіжну інструкцію №\~0421270000 від 15.03.2024; акт №21 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024, відповідно до яких АО\~«ЛІГАЛ АССІСТАНС» надало ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» правничу допомогу по цивільній справі за позовом ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, відповідно до акту №\~2 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024, становить 13\~000\~грн. 00\~коп.: надання усної консультації (2\~год.\~ на суму 4\~000\~грн. 00\~коп.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (2\~год.\~ на суму 9\~000\~грн. 00\~коп.). Слід зауважити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №\~61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved