Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінпром\~маркет» про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 20.05.2021 року відкрито виконавче провадження №65483662 з примусового виконання виконавчого напису №5644, вчиненого 04.02.2021 року приватним нотаріусом Київської області Остапенко Є.М. про стягнення коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Постановою державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 09.11.2021 року закінчено виконавче провадження №65483662 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з його виконанням. Згідно інформаційної довідки з АСВП про ВП № 65483662, всього в рамках виконавчого провадження стягнуто заборгованості в розмірі 9932 грн., зазначене також підтверджується довідкою про доходи ВЧ [NUMBER] МО України від 09.02.2022 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04.02.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, за реєстровим №5644, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», заборгованості за кредитним договором. Рішення набрало законної сили 04.02.2021 року. Зазначив, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, отримані на його підставі кошти підлягають поверненню згідно вимог ст. 1212 ЦК України, так як підстава на якій вони були отримані, відпала. Враховуючи викладене, положення ст. 1212 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на свою корить в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом від 04.02.2021 року, р.н. 5644, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. безпідставно набутих коштів у розмірі 9932 грн. Рух справи Ухвалою суду від 20.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався. Через систему «Електроний суд» надійшла заява представника відповідача Ґедзь О.В., в якій остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті в рамках виконавчого провадження як заборгованість за кредитним договором, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Справу просила розглянути у відсутність представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет». Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 04.02.2021 року вчинено виконавчий напис №5644, за яким з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» стягнуто заборгованість за кредитним договором №1-20181009-55815 від 09.10.2018 року, укладеним між ТОВ «ФК «Бізнескапітал» та [PERSON] \~за період з 27.02.2019 року по 04.02.2021 року в сумі 9932 грн. Постановою державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 20.05.2021 року відкрито виконавче провадження №65483662 з примусового виконання виконавчого напису №5644, вчиненого 04.02.2021 року приватним нотаріусом Київської області Остапенко Є.М. про стягнення коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Постановою державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 09.11.2021 року закінчено виконавче провадження №65483662 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з його виконанням. Згідно інформаційної довідки з АСВП про ВП № 65483662, всього в рамках виконавчого провадження стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпромаркет» заборгованості в розмірі 9932 грн., зазначене також підтверджується довідкою про доходи ВЧ [NUMBER] МО України від 09.02.2022 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04.02.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, за реєстровим №5644, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», заборгованості за кредитним договором. Рішення набрало законної сили 04.02.2021 року. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 6 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 1 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Згідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, з урахуванням того, що виконавчий напис за реєстровим номером №5644 від 04.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] визнано недійсним, а отже - відпала підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 9932 грн., вимоги позивача про повернення зазначених коштів, у розмірі 9932 грн., як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем і позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно п.п.13, п.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України- у справах ,пов`язаних з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно доч.ч.1,2,8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п.13, п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, установленого за звернення позивача до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України з врахуванням ст.7 ЗУ «Про судовий збір». Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. На підставі викладеного,

Outcome: approved