Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 29 вересня 2023 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 18532/112/2023 відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність Позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених Кредитним договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити проценти 64% річних за користування кредитом, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого має заборгованість у загальному розмірі 90 719 грн. 26 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 74 658,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 16 061,26 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив . Відповідачу направлено за адресою місця реєстрації копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву та додатки до неї. Конверт повернувся без вручення з позначкою за закінченням терміну зберігання. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29 вересня 2023 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та [PERSON] укладено кредитний договір № 18532/112/2023. Відповідно до п. 1.1 добговору Банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом; кредит надається у сумі 75 000 грн. з умовою повернення до 28.09.2027 року в порядку та відповідно до умов кредитного договору (п. 1.3 договору). Згідно із п. 3.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує Банку 64 % річних. Прийняті на себе зобов`язання по договору Банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит на суму, що зазначена в п. 1.3 кредитного договору. Факт отримання кредиту в сумі 75 000 грн. підтверджується копією меморіального ордеру №1463192 від 29.09.2023 року. Згідно з п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою згідно Додатку 1, що є невід`ємною частиною кредитного договору (п. 5.2 договору). Згідно п. 3.6 кредитного договору позичальник сплачує проценти щомісяця до дня повернення кредиту, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Як свідчать матеріали справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, передбачені умовами договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на відповідний рахунок відповідача, проте позичальник неналежним чином виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості, який не спростований відповідачем. Оскільки умови кредитного договору позичальником не виконувалися належним чином та з метою позасудового врегулювання спору, 14.03.2024 року Банк направив [PERSON] лист-вимогу з пропозицією в тридцяти денний термін повністю погасити прострочену кредитну заборгованість, яка становить 90 719,26 грн. (73019,83 строкова заборгованість по основному боргу; 1638,17 грн. строкова заборгованість за нарахованим відсоткам; 16 061,26 грн. прострочена заборгованість за нарахованим процентами) та попередив боржника про примусове стягнення всієї заборгованості у випадку невиконання зазначених вимог. Однак зазначені вимоги позивача залишились без відповідного реагування відповідача. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такі наслідки встановлені, зокрема, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, згідно з якою, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 2.3.2 кредитного договору Банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за Кредитним договором, у разі, зокрема, несвоєчасної сплати процентів та/або не повернення суми кредиту (частини кредиту). Згідно з п. 2.4 кредитного договору у випадку прийняття Банком рішення щодо вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, комісій та інших платежів, з підстав, обумовлених договором, Банк письмово повідомляє про це позичальника. В такому випадку, позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку повністю повернути суму кредиту та сплатити проценти на день повернення. Як вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, відповідачем порушені зобов`язання за кредитним договором щодо строків погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим у Банку Акціонерного товариства «Банк Львів» виникло право вимагати у позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів за користування ним. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства, відповідач не надав доказів повної або часткової сплати заборгованості за кредитним договором, не спростував розмір заборгованості, заявлений до стягнення позивачем, заперечень щодо розрахунку суми заборгованості та власного розрахунку суду не надав, а також не спростував наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду у цій справі. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення позичальником [PERSON] умов укладеного договору, у зв`язку з чим позов Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 90 719,26 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved