Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] 16.01.2025 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на утримання її як матері, з якою проживає спільна дитина, до досягнення сином трирічного віку. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем протягом декількох років проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] , який проживає разом з нею. Домовленості щодо утримання спільної дитини сторони не дійшли. Крім того, оскільки позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі. Відповідач працездатний, офіційно працює, але ніякої матеріальної допомоги на їх утримання не надає. 21.01.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позов. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі частини відповідач визнав, проти позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку заперечив, зазначивши, що вони з позивачкою ніколи не перебували в офіційному шлюбі, а отже вона не має права на такий вид утримання. Крім того, у відзиві вказав, що має лише один вид постійного доходу, а саме заробітну плату у розмірі 1500 грн. за основним місцем роботи в КНП "Диканська лікарня планового лікування", де працює лікарем. При цьому, він у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання іншої неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , та відповідно до ст. 202 ч. 1 СК України несе витрати по утриманню непрацездатних батьків. 19.02.2025 позивачка надала відповідь на відзив зазначивши, що відповідач не допомагає їй виховувати та доглядати спільну дитину, тому вона не має змоги працювати, а отже не може утримувати себе та дитину. 04.03.2025 відповідач надав заперечення та просив відмовити у задоволенні позовної вимоги позивачки щодо стягнення на аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. З огляду на неявку сторін в судове засідання, суд провів розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ЦНАП Диканської селищної ради № 2012/09.1 від 18.11.2024 малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки № 08.1-12/1195 від 18.11.2024, виданої відділом № 1 з питань призначення та виплати державної соціальної допомоги та надання інших видів соціальної підтримки населенню Управління соціального захисту Полтавської районної військової адміністрації, [PERSON] перебуває на обліку і отримує соціальну допомогу при народженні дитини (а.с. 6). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року (далі- Конвенція), Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини . Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.\~183\~СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст.\~91\~СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та ст.ст. 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2, 4 ст.84\~СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст.\~80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 1 ст.\~79\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд враховує, що відповідач є батьком дитини сторін [PERSON] , [INFO] , яка на даний час не досягла трирічного віку та проживає з позивачкою. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, а також матері їхньої спільної дитини, з якою проживає син не надає. Будь-яких доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу відповідач суду не надав. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним чоловіком, має іншу неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , непрацездатних батьків. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає, що розмір аліментів у вигляді 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину є справедливим та таким, що враховує право дитини на належне матеріальне утримання від батька. При вирішенні питання в частині стягнення аліментів з батька дитини на утримання матері їхньої спільної дитини, суд додатково враховує, що згідно з цим рішенням відповідач буде зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини. Зважаючи на те, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому не має змоги працювати та отримувати доходи, з огляду на те, що відповідач має змогу надавати таку допомогу, але не надає у добровільному порядку, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/8 частини від усіх доходів відповідача, зазначений розмір є справедливим та таким, що враховує як право матері, з якою проживає дитина віком до трьох років, на належне матеріальне утримання від чоловіка, так і вік та працездатність чоловіка, наявність у нього двох малолітніх дітей, непрацездатних батьків. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та беручи до уваги, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за дві вимоги даної категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у загальному розмірі 2422,40 гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК Україн, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial