Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Агбонгале Л.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві Державної адміністрації, Шевченківська районна в м. Києві Державна адміністрація як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що 09 липня 2021 року між [PERSON] (далі Позивач) та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] . 29 березня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб було розірвано. Малолітній [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо з 24 вересня 2022 року, добровільно приймає участь у фінансовому забезпечені сина та надає фінансову допомогу на свій розсуд. Дитина забезпечена гідними умовами проживання та гармонійною атмосферою оточення. Між матір`ю та сином склались доброзичливі, дружні стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Просить суд: визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 31.12.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача, адвокат Агбонгале Л.С. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача, адвоката Агбонгале Л.С. 10.02.2025 року надійшла заява, в якій крім іншого, представник просила розгляд справи проводити на підставі наданих письмових доказів, без фізичної участі позивача та представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився. 16.01.2025 року надіслав до суду заяву про визнання позову, в якій вказав, що спільний син [PERSON] дійсно проживає разом з матір`ю - [PERSON] , позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. Розгляд справи просить провести за його відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представника позивача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] - 09.07.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] (а.с.16). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року, справа №761/27124/22 - Шлюб, зареєстрований 09 липня 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за актовим записом №927 між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача змінити на « [PERSON] » (а.с.17-18). Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] - [INFO] народився [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 19). Згідно копії Довідки від 10.12.2024 року №224 виданої Гімназією №163 - [PERSON] навчається на очній формі в 3-А класі гімназії №163 Шевченківського району м. Києва (а.с.22). Згідно копії Акту обстеження умов проживання, складеного 24.01.2025 року спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, наявні всі комунальні зручності, необхідні предмети побуту. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини наявна окрема кімната, ліжко, стіл, комп`ютер, книги, сезонний одяг. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: мати - [PERSON] , син - [PERSON] .. Стосунки, традиції сім`ї зі слів матері стосунки з дитиною добрі та дружні. Разом проводять відпочинок та дозвілля. В квартирі створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. Дитина до батька відноситься дружньо, проживати хоче з матір`ю (а.с. 61-62). Згідно копії Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] - малолітньому [PERSON] [INFO] доцільно проживати з матір`ю, гр. [PERSON] однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини (а.с. 70-71). Норми права та мотиви їх застосування. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М. С. проти України» йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини у разі існування спору щодо опіки на нею, а вже тільки потім - права її батьків. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з матір`ю (проти чого не заперечує відповідач), яка забезпечує їй повний гармонійний, фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; дитина відвідує школу та позашкільні гуртки, а мати має постійну роботу, здатна забезпечити дитину усім необхідним. Згідно Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] - малолітньому [PERSON] [INFO] доцільно проживати з матір`ю, гр. [PERSON] однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини (а.с. 70-71). У постанові Верховного Суду від 30 серпня 2021 року в справі №640/475/20 зроблено висновок, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Таким чином, оскільки самі по собі вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та для фізичного та розумового розвитку дитини, забезпечення її фізіологічного та психічного здоров`я буде раціональним аби дитина надалі проживала разом з матір`ю. При цьому, суд бере до уваги вік дитини та враховує, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні дочки. При таких обставинах позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved