Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «АРКС» 14.10.2024 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 22336,43 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є страховиком транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак « [NUMBER] », на підставі укладеного 24.06.2020 року з [PERSON] договору добровільного страхування наземного транспорту № 81776а0о, у відповідності до умов якого, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 17.05.2021 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «HYUNDAI», державний номерний знак « [NUMBER] », допустив зіткнення з транспортним «Volkswagen», державний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Позивач вказує, що з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав усі необхідні документи, за наслідком чого було складено страховий акт, на підставі якого АТ «СК «АРКС» виплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 50429,20 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СК «ТАС», вказаною компанією у відповідності до положень ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було відшкодовано AT «СК «АРКС» страхове відшкодування у розмірі 28 092,77 грн. Приймаючи викладене, позивач зазначає, що невідшкодована різниця між страховим відшкодуванням, яке позивач сплатив потерпілій стороні, та відшкодованим з боку страховика винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, становить в сумі 22 336,43 грн., яка у відповідності до приписів ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Відповідачем в добровільному порядку вказані кошти позивачеві не відшкодовані. Дані обставини, зумовили звернення позивача до суду з даним позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 15.10.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. 13.11.2024 року до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності шляхом відмови у задоволенні позову. Представник відповідача вказує, що при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - моментом здійснення відповідної виплати страхового відшкодування. У зв`язку з чим, представник вказує, що оскільки страхове відшкодування за регресною вимогою АТ «СТ «ТАС» сплатила АТ «СК «АРКС» 30 вересня 2021 року, тому в даній справі перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати, а відтак строк позовної давності щодо відшкодування регресної вимоги сплинув 30.09.2024 року. Звернувшись до суду з даним позовом 14.10.2024 року позивачем пропущено строки позовної давності, що є наслідком відмова у задоволенні позову. 11.12.2024 року до суду надійшли письмові пояснення від представника позивача, в яких останній вважає безпідставними доводи сторони відповідача про пропуск строків позовної давності, з посиланням на неврахування відповідачем положень пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У судове засідання призначене на 03.03.2025 року з`явились відповідач та його представник, які заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити у його задоволенні з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак у позові позивачем зазначено про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 03.03.2025 року за наявною явкою учасників справи. За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення в судовому засіданні до 10.03.2025 року о 10 год. 00 хв. Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, сторони повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позов ПрАТ «СК «АРКС» підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» №81776а0о, предметом якого є майнові інтереси страхувальника - [PERSON] , що не сукперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними у пунктах 5 та 6 цього договору, а саме транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер [NUMBER] , з визначеною сумою страхової суми - 360 000,00 грн., зі строком дії договору з 23.07.2020 року по 22.07.2021 року. 17 травня 2021 року о 13 годині 50 хвилини у м. Одесі по вул. Інглезі, 9-а, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , виїжджаючи з прилеглої території на вул. Інглезі, не надав дорогу транспортному засобу «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , що рухався по ній, та скоїв з ним зіткнення. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою судді Малиновського районного суду міста Одеси Сегеда О.М. від 17.06.2021 року по справі №521/7612/21, за вказаним фактом [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850,00 грн. Постанова не оскаржувалась, та набрала законної сили 30.06.2021 року. Судом в рамках перевірки наданих до суду доказів, за допомогою сервісу ЄДРСР встановлено наявність та відповідність поданої до суду копії постанови оприлюдненому тексту судового рішення. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.05.2021 року, додатковому доказуванню не підлягає. У насідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Як вбачається у вказаній дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , під час дії Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» від 24.06.2020 року, який належав станом на час скоєної події [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 12.07.2016 року. 17.05.2021 року [PERSON] , як власник вказаного пошкодженого транспортного засобу, звернулась до ПрАТ «СК «АРКС» з заявою про подію та на виплату відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. 17.05.2021 року уповноваженою особою - [PERSON] було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , за наслідком чого складено акт огляду транспортного засобу та у відповідності до ремонтної калькуляції №1.003.21.0 від 20.05.2021 року визначена вартість відновлювального ремонту в сумі 50429,20 грн. Згідно зі страховим актом ПрАТ «СК «АРКС» №ARX2780528 від 21.05.2021 року вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , становить в сумі 50429,20 грн. 24.05.2021 року ПрАТ «СК «АРКС», на виконання страхового акту №ARX2780528 від 21.05.2021 року на користь [PERSON] , здійснено виплату суми страхового відшкодування в сумі 50429,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №781948 від 24.05.2021 року. Також судом встановлено, що станом на час настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.05.2021 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , якого визнано винним у вказаній події, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в АТ «СГ «ТАС» за полісом №201764384. Приймаючи дані обставини, ПрАТ «СК «АРКС» звернулась до АТ «СГ «ТАС», як страховика винної особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, з заявою про виплату суми страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] . 23.09.2021 року, АТ «СК «ТАС» видрано страховий акт №26778/21/921, яким визнано страховою сумою до відшкодування, за наслідком пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , з вини страхувальника - [PERSON] , за умовами договору страхування ЕР №201764384 від 04.11.2020 року, у розмірі 28092,77 грн. 30.09.2021 року АТ «СК «ТАС» на підставі вказаного страхового акту сплачено ПрАТ «СК «АРКС» суму страхового відшкодування в сумі 28092,77 грн. На підставі викладеного вбачається, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням та відшкодованим страховим платежом з боку страховика винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, становить у розмірі 22336,43 грн. (50429,20 - 28092,77 = 22336,43 грн.) Відповідачем вказана сума коштів позивачеві в добровільному порядку не відшкодована, що стало підставою для звернення ПрАТ «СК «АРКС» до суду з даним позовом. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до позивача - ПрАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Приймаючи викладені обставини, у відповідача в даній справі, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перед позивачем, який за наслідком виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат набув право вимоги до останнього, виник обов`язок з відшкодування різниці суми, між сумою відшкодованого відшкодування за договором страхування та розміром страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Доказів на підтвердження відшкодування відповідачем позивачеві вказаної різниці суми виплаченого страхового відшкодування, однак не відшкодованого страховиком винної особи, матеріали справи не містять. Також відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не оспорювалась сума завданої матеріальної шкоди власникові пошкодженого транспортного засобу, як і право позивача на відповідне відшкодування у заявленому розмірі. Приймаючи викладене, суд доходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає у відшкодування шкода у порядку суброгації в розмірі 22336,43 грн. Вказані вимоги позивача є доведеним належними доказами у справі та обґрунтовані страховою компанією нормами матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 753/2541/16-ц (провадження № 6-1365цс17). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд приходить до висновку, що право вимоги у позивача при суброгації виникло з моменту настання страхового випадку, а тому в розумінні частини першої статті 261 ЦК України саме з цього моменту починається перебіг строку позовної давності. Позивач звернувся з позовом до суду 14.10.2024 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, який обчислюється з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.06.2020 року. Разом з тим, 17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє по теперішній час. Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви про відшкодування шкоди в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачем не пропущено позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, у зв`язку з чим заява відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Ухвалюючи рішення суду по даній справі, судом враховується, що у відповідності до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи викладене, досліджуючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування сплаченого останнім судового збору підлягає 3028,00 грн.

Outcome: approved