Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Вдовику О.М., звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить скасувати обтяження у вигляді арешту (архівний запис) № 1241869, що зареєстровано 17.08.2004 реєстратором Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори на підставі: не вказано, б/н, 05.07.2000, ДВС, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, що належить [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви вказано, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємицею за заповітом після померлої. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса отримала відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину в зв`язку з виявленням арешту нерухомого майна, який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.07.2000, виданої Державною виконавчою службою Білоцерківського міського суду на підставі ухвали від 02.08.2004. Вказує, що підстави накладення арешту їй невідомі та будь-які підстави для його збереження відсутні. З огляду на вказане позивач звернулась до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 14.10.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 11.11.2024. 04.12.2024 ухвалою суду за клопотанням адвоката Вдовики О.М. витребувано з архіву Білоцерківського міськрайонного суду Київської області матеріали судових справ: № 2-1505/2000, суддя Полянський А.Т.; 2-2941/2000; ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду про заміну сторони виконавчого провадження у справі 2-2941 2007 року, суддя Подрезова та всі наявні матеріали даної справи; № 357/149/13-ц, суддя Рябченко Л.А.; ухвалу суду від 01.10.2020 року у справі 2-1505/2000, суддя Кошель Б.І. та всі наявні матеріали даної справи. 05.12.2024 надійшли витребувані докази. 28.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. 05.03.2025 представник позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направили. Враховуючи неявку відповідачів в судове засідання та неподання відзиву (заперечення) на позов, суд ухвалив провести по справі заочний розгляд на підставі ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 2171. [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2024. [PERSON] за життя склала заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області 17.10.2020, зареєстрований у реєстрі за № 2-592. 22.11.2023 [PERSON] звернулась із заявою № 1526 про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , на підставі якої Третьою білоцерківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за № 487/2023. 19.06.2024 державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у оформленні спадкових прав, а саме видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . Вказана відмова обґрунтована тим, що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься арешт житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлій [INFO] [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 1241869. Вказаний арешт зареєстровано 02.08.2004 за № 1215948 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.07.2000, за № б/н, Державної виконавчої служби Білоцерківського міського суду, внесено 17.08.2004 за № 1241869 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою та реєстраційний номер обтяження 1215948, на підставі ухвали, виданої народним судом м. Біла Церква за № б/н. З матеріалів справи вбачається, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.07.2000 винесена Державною виконавчою службою на підстав виконавчого листа Білоцерківського міського суду № 2-1505 від 24.05.2000 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 63 612 грн. Згідно з ухвалою Білоцерківського міського суду від 20.04.2000 у справі № 2-1505 2000, клопотання позивача [PERSON] задоволено та накладено арешт на будинок [ADDRESS] , зареєстрованого на ім`я [PERSON] та майно яке в ньому знаходиться; автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] ; автомобіль ЛУАЗ д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Білоцерківського міського суду від 24.05.2000 у справі № 2-1505 2000, позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 63 612 грн. Постановою Президії Київського обласного суду від 27.08.2000 вказане рішення Білоцерківського міського суду від 24.05.2000 скасовано, а справу направлено на новий розгляд. В подальшому справа після апеляційного розгляду передана на новий розгляд до Білоцерківського міського суду Київської області з присвоєнням нового номеру № 2-2941/20. Рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 25.10.2000 у справі № 2-2941/2000 позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 66 889 грн. [INFO] [PERSON] помер, а його правонаступниками, відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 12.03.2007 у справі № 2-2941 2007 є [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Білоцерківського міського суду Київської області від 11.12.2013 у справі № 357/149/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] , відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту залишений без розгляду, з підстав того, що арешт накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 2-1505/2000. Ухвалою Білоцерківського міського суду Київської області від 01.10.2020 у справі № 2-1505/2000 скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білоцерківського міського суду Київської області від 20.04.2000 у справі 2-1505/2000. Вказаною ухвалою встановлено, що в матеріалах справи № 357/1429/13-ц містяться заяви правонаступників [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт відсутності в них претензій до [PERSON] , оскільки останній розрахувався у повному обсязі.\~ В матеріалах справи також міститься ухвала Білоцерківського міського суду Київської області від 07.08.2007 у справі № 2-5833/2007, якою затверджено мирову угоду між подружжям [PERSON] та [PERSON] від 07.08.2007 у справі про поділ майна, що є предметом спільної сумісної власності. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Разом з тим, за змістом пункту 3 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі смерті боржника. Судом в межах розгляду даної справи встановлено, що арешт на майно позивача у виконавчому провадженні накладено в порядку забезпечення рішення суду про стягнення з її чоловіка боргу. При цьому правонаступники померлого стягувача за вказаним рішенням підтвердили факт відсутності в них претензій до боржника (чоловіка позивача), оскільки останній розрахувався у повному обсязі. Ухвалою суду скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білоцерківського міського суду Київської області від 20.04.2000 у справі 2-1505/2000. Разом з тим, арешт на все майно продовжує свою чинність.\~ Таким чином, станом на час вирішення цієї справи відсутні будь-які підстави вважати, що збереження арешту нерухомого майна є доцільним та пропорційним тій меті, для якої він накладався. Будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном. Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на викладене, позивач має право на усунення перешкод у праві власності в порядку ст. 391 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 81, частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши доводи позивача та надані на обґрунтування заявлених позовних вимог докази, суд дійшов висновку про те, що наявність арешту на майно позивача є невиправданим втручанням у право на мирне володіння нею своїм майном, отже позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved