Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

13 лютого 2025 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зокрема позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. № 14795 від 12.03.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 70606,83 грн. Позовні вимоги обґрунтовані\~ тим, що характер правовідносин позивача та відповідача щодо даної заборгованості не був безспірним, зокрема позивач не погоджується із сумою строкової заборгованості за штрафами і пенями. Крім того, позивач зазначає, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки договір із первісним кредитором не посвідчувався нотаріально. В зв`язку з цим, посилаючись на ЦК України та ЦПК України, позивач просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути на її користь понесені судові витрати у справі. Разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67677129 від 25 листопада 2021 року, відкритого для виконання спірного виконавчого напису. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року клопотання позивача про забезпечення позову задоволено та в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі вищезазначеного спірного виконавчого напису. Іншою ухвалою суду від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення\~ сторін. Копія позовної заяви з додатками, а також ухвала суду про відкриття провадження у справі були отримані відповідачем 21.02.2025, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відзиву на позовну\~ заяву відповідач не надав, однак у додаткових поясненнях від 14 березня 2025 року вказав про необґрунтованість заявленої позивачем суми судових витрат на\~ правничу допомогу в розмірі 18000 грн., оскільки її розмір є суттєво завищеним та неспівмірним фактично наданим послугам. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 14795 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в сумі 69406,83 грн. за кредитним договором № 869850978 від 21 березня 2018 року, укладеного між\~ ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] (а.с.11). При цьому з тексту виконавчого напису вбачається, що право вимоги за даним кредитним договором двічі переуступалось. Зокрема, первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 33 від 02.07.2019 право вимоги було переуступлено ТОВ «Таліон плюс», яке в свою чергу передало усі права і обов`язки за Договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05.08.2020, реєстр прав вимог № 3 від 29.01.2021 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (відповідачу у справі). 25 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. за заявою стягувача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відкрито виконавче провадження № 67677129 з виконання виконавчого напису № 14795 від 12.03.2021 (а.с.8). Зі змісту виконавчого напису та наданих суду доказів встановлено, що спірний кредитний договір № 869850978 від 21 березня 2018 року, укладений між\~ ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] у нотаріальному порядку не посвідчувався. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року\~ № 1172 затверджено Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622 даний Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватися розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вищевказаного Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, що не був посвідчений в нотаріальному порядку. Крім того, суд вважає, що характер правовідносин, які склались між боржником [PERSON] та стягувачем ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості, а отже в даному випадку неможливе стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса.\~ Так, у своїй постанові від 11.10.2018 у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд виклав наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Аналогічна правова позиція міститься в ряді інших постанов Верховного Суду. В супереч обов`язку доказування, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач повідомлявся ним та іншими кредитними установами про розмір наявної заборгованості, а також про перехід до відповідача, як до нового кредитора, права вимоги до позивача за кредитним договором, із зазначенням нових реквізитів для сплати існуючої заборгованості. При цьому позивач заперечує суму кредитної заборгованості перед відповідачем. Крім того, Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 не передбачено надання нотаріусу для видачі виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості договорів про відступлення права вимоги одним кредитором іншому.\~ З матеріалів справи також не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується судових витрат у справі, то суд робить наступні висновки. Позивач при поданні позову зазначив, що судові витрати у справі становлять 19816,80 грн. та складаються із сплати судового збору в сумі 1816,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат /встановлення їхньої дійсності та необхідності/, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін /додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Згідно частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи, зокрема платіжної інструкції, вбачається, що позивачем за надання правової допомоги сплачено адвокату Ходак В.В. 18000 грн. (а.с.34). На підтвердження надання правової допомоги суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000416, копію посвідчення адвоката України (а.с.37), копію ордеру серії АВ № 1182474 від 06.02.2025 про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Ходаком В.В. (а.с.36), копію договору № 472 від\~ 31.01.2025 про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Ходаком В.В. (а.с.32-33). У позовній заяві наведено опис роботи виконаної адвокатом, зокрема на аналіз документів та підготовку правової позиції витрачено одну годину,на підготовку, формування та подання позовної заяви 6 годин. (а.с.6). Як зазначено вище у додаткових поясненнях відповідач клопотав про відмову у стягненні з нього витрат на правничу допомогу в розмірі 18000 грн., оскільки такий розмір є суттєво завищеним та неспівмірним фактично наданим послугам. З такою позицією відповідача погоджується й суд. З огляду на предмет доказування у даній справі, яка є типовою та не вирізняється особливою складністю, оскільки зі спірних питань судами всіх інстанцій сформовано сталу судову практику, а також зважаючи на те, що справа розглядалась без проведення судових засідань, суд вважає наведений позивачем розмір витрат на правничу допомогу явно завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та співмірності, визначених ст. 137 ЦПК України. Зокрема, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). З огляду на вищевикладене, виходячи з критеріїв розумності,\~ співмірності, фактичності та неминучості\~ судових витрат на\~ професійну правничу допомогу, зважаючи на незначну складність справи та предмет позову, характер та обсяг дій вчинених особою, яка надавала професійну допомогу - адвокатом Ходаком В.В., суд вважає, що сума вищевказаних витрат підлягає зменшенню до 5000 грн.\~ Судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у загальному розмірі 1816,80 суд розподіляє відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України та покладає його на відповідача, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved