Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , треті особи - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщеннямта просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою. що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 23 червня 2023 року [PERSON] - є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1488. До 23.06.2024 року будинок належав [PERSON] . Як згодом з`ясувалось, з 19.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] була заресстрована [PERSON] , [INFO] , яка є донькою [PERSON] , якого за рішенням Малиновського районного м. Одеси від 24.06.2021 року по справі № 521/2011/21 визнало таким, що втратив право користування, будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи від 17.11.2021 року [PERSON] був визнаний таким що втратив право користування житлом. Разом з [PERSON] було знято з реєстрації [PERSON] [INFO] , без будь-яких підстав. В день здійснення угоди (23 червня 2023 року) зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] не було виявлено, що було підтверджено нотаріусом та відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про відсутність зареєстрованих осіб. Але 13.07.2023 року Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської надіслав [PERSON] повідомлення, про скасування рішення про зняття з реєстрації [PERSON] [INFO] , яку було проведено 14.09.2022 року - оскільки вона проведена з порушенням вимог законодавства. Повідомленням від 13.07.2023 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, фактично визнано порушення і також визнано порушення вимог законодавства співробітником Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, що нанесло збитки та шкоду. власнику будинку за адресою [ADDRESS] . 06 червня 2024 року [PERSON] було складено заяву власника житла про зняття особи із задекларованого місця проживання, однак на підставі вищевказаної заяви було отримано відмову про зняття [PERSON] з місця проживання. Відповідні обставини слугували причиною звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу у відсутності представника позивача, про що надала письмове клопотання. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило. Представник Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в призначене судове засідання не з`явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Третя особа - [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідност.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, відзив, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 23 червня 2023 року [PERSON] - є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1488. (а.с. 10-11) Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.2023 року, продавець [PERSON] продав [PERSON] , будинок за адресою: [ADDRESS] . При ньому відповідно до п.5.2. Договору - продавець свідчить що права і охоронювані законом інтереси дітей, недієздатних, обмежено дієздатних осіб при продажу житлового будинку не порушуються. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 336739042 від 23.06.2023 року позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , загальна площа (кв.м): 49.8, житлова площа (кв.м): 27, Опис: А - житловий будинок, Д - літня кухня, В, Б, Ж - сарай, Г - вбиральня, И - баня, Е - котельня, Л, М - навіс, 3 - гараж, № 1-5 - огорожа, І - мостіння. (а.с. 12) До 23.06.2024 року будинок належав [PERSON] та відповідно до довідки про місце реєстрації № К4-143155-ф/л від 15.09.2022 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 17.06.1988 року. (а.с. 14) Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 391 ЦК України. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст.ст.379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Як згодом з`ясувалось, з 19.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є донькою [PERSON] , якого за рішенням Малиновського районного м. Одеси від 24.06.2021 року по справі № 521/2011/21 визнало таким, що втратив право користування, будинком за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13, 18-21) Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи від 17.11.2021 року [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житлом. Разом з [PERSON] було знято з реєстрації [PERSON] , [INFO] , без будь-яких підстав. (а.с. 22) Як вбачається з матеріалів справи, в день здійснення угоди зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] не було виявлено, що було підтверджено нотаріусом та відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про відсутність зареєстрованих осіб. 13.07.2023 року Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської надіслав [PERSON] повідомлення, про скасування рішення про зняття з реєстрації [PERSON] , [INFO] , яку було проведено 14.09.2022 року - оскільки вона проведена з порушением вимог законодавства. (а.с. 15,16) Повідомленням від 13.07.2023 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, фактично визнано порушення і також визнано порушення вимог законодавства співробітником Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, що нанесло збитки та шкоду, власнику будинку за адресою: [ADDRESS] . 30 грудня 2023 року Позивачем на ім?я Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради було направлено скаргу про притягнення до відповідальності посадової особи Департамента, а також вказано запит повідомити чи були при знятті та рестрації [PERSON] повідомлені орган опіки та піклування. (а.с. 23) 05 лютого 2024 року за №Г-8/01-34 Департаментом було надано відповідь, що відповідно до норм чинного законодавства не передбачено повідомлення Департаментом органу опіки та піклування під час здійснення процедури зняття з зареєстрованого місця проживання малолітньої особи, крім того повідомлено, що адміністратор Департаменту, який здійснював зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , був звільнений з Департаменту 17 липня 2023 року. (а.с. 17) 13 липня 2024 року [PERSON] було складено заяву власника житла про зняття особи із задекларованого місця проживання. (а.с. 24-25) 10 червня 2024 року позивачем було подано заяву з проханням надати розгорнуту відповідь щодо відмови. (а.с. 26) Листом Департаменту надання адміністративних послуг ОМР № Г-201/01-34 від 08.07.2024 року повідомлено [PERSON] , що відмова у знятті з реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з адреси: [ADDRESS] надана у відповідності до вимог чинного законодавства. Додатково проінформовано позивача про те, що відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Таким чином, у разі отримання позивачем рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житлом або про зняття зареєстрованого місця проживання малолітньої [PERSON] , позивач зможе звернутися до Департаменту для отримання відповідної адміністративної послуги. (а.с. 51) Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 19.07.2024 року, який складено та підписано в присутності свідків (сусідів), вбачається, що за адресою: [ADDRESS] громадянка України - [PERSON] [INFO] зареєстрована, але фактично не проживає, починаючи з 2021 року та по теперішній час. (а.с. 50) Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного колексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Так будинок за адресою: [ADDRESS] не є місцем проживання відповідача [PERSON] , тому будинок не може бути і місцем проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , який проживає фактично разом з батьком. [PERSON] , [INFO] , тривалий час фактично не проживає в квартирі, реєстрація малолітньої доньки відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення позивачем своїх прав як власника, користуватися та розпоряджатися будинком. Відповідачем [PERSON] по справі до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Встановлені судом обставини свідчать про те, що у позивача виникло право власності на житловий будинок, розашований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований в реєстрі за №1488, що є чинним і сторонами не оспорюється. Таким чином позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , треті особи - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Задовольняючи позов про визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved