Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

у січні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості: за Кредитним договором №31595-06/2023 в розмірі 15 319,02грн, з яких: 15 228,58 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 90,44 грн - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором № 26348-07/2023 в розмірі 3 535,57 грн, з яких: 3 514,29 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21,28 грн - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором № 19083-06/2023 в розмірі 3 533,77 грн, з яких: 3 512,40 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21,37 грн - сума заборгованості за відсотками; за Договором позики № 4648622 в розмірі 7 155,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 155,00 грн - сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.06.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і [PERSON] укладено Кредитний договір № 19083-06/2023, який підписаний електронним підписом позичальника. При цьому, 24.06.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і [PERSON] укладено Кредитний договір № 31595-06/2023, який підписаний електронним підписом позичальника. Також 19.07.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і [PERSON] укладено Кредитний договір № 26348-07/2023, який підписаний електронним підписом позичальника. 21.03.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 21032024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаними Кредитними договорами. Згідно з Реєстром боржників від 21.03.2024 року до Договору факторингу № 21032024 від 21.03.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суми 15 319,02 грн, 3 535,57 грн і 3 533,77 грн, відповідно. 10.09.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики № 4648622, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланий на номер мобільного телефону. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 7 155,00грн. На підставі викладеного, та з огляду на той факт, що відповідач отримав кошти в борг, але своїх зобов`язань за Кредитними договорами та Договором позики в повному обсязі не виконав, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 22.01.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.68). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що14.06.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і [PERSON] укладено Кредитний договір № 19083-06/2023 шляхом підписання електронним підписом, відтвореним за допомогою використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого відповідач отримав3 500,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 360 днів. Процентна ставка за вказаним Договором становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.4.1. цього Договору). Згідно з п. 1.6. цього Кредитного договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 5457 - 08хх - хххх - 1211, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. 24.06.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і [PERSON] укладено Кредитний договір № 31595-06/2023 шляхом підписання електронним підписом, відтвореним за допомогою використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого відповідач отримав 13 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 360 днів. Процентна ставка за вказаним Договором становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.4.1. цього Договору). Згідно з п. 1.6. цього Кредитного договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 5457 - 08хх - хххх - 1211, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Крім того, 19.07.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і [PERSON] укладено Кредитний договір № 26348-07/2023 шляхом підписання електронним підписом, відтвореним за допомогою використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого відповідач отримав 3 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 360 днів. Процентна ставка за вказаним Договором становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.4.1. цього Договору). Згідно з п. 1.6. цього Кредитного договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 5457 - 08хх - хххх - 1211, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. 21.03.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 21032024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаними Кредитними договорами. Згідно з Реєстром боржників від 21.03.2024 року до Договору факторингу № 21032024від 21.03.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за вказаними Кредитними договорами на суми15 319,02 грн, 3 535,57 грн і 3 533,77 грн, відповідно. Також судом з`ясовано, що 10.09.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 4648622. За умовами цього Договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2 000,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою базової процентної ставки - 2,50 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70%, орієнтована реальна річна процентна ставка 1 081,20 %, орієнтована вартість позики за весь строк, на який видано позику 2 450,00 грн. Згідно з п. 1 вказаного Договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Договір позики підписаний електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Так, відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього ж Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1Закону України «Про споживче кредитування» від15.11.2016року №1734-VIIIдоговір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4, 6, 7 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що Кредитні договори №№ 31595-06/2023, 26348-07/2023 та 19083-06/2023, а також Договір позики № 4648622 підписані електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а отже матеріали справи свідчать про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов зазначених договорів, як того вимагають положення ст.638 ЦК України. Разом з тим, виходячи з наведених умов вказаних вище договорів, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта, в тому числі, шляхом використання реквізитів платіжної картки № 5457 - 08хх - хххх - 1211. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року в справі № 755/2284/16-ц. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що позивачем не надало жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів на рахунок [PERSON] на виконання умов вказаних Кредитних договорів та Договору позики. У той же час, надані позивачем розрахунки заборгованості не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є односторонніми арифметичними розрахунками стягуваних сум, які відповідно повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року в справі № 6-16цс15. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Однак, всупереч вказаним положенням закону позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог щодо факту перерахування коштів відповідачу, існування заборгованості та її розміру, а також виконаних банківських операцій, в зв`язку із чим, суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідних Договорів, отже, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитними договорами та Договором позики необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed