Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», третя особа: Приватний виконавець м. Києва Журид С.М, за яким просить зняти арешт, накладений на земельну ділянку, площею 0,0529 за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №58404872 Приватним виконавцем Журидом С.М., обґрунтовуючи свої вимоги таким. На час звернення з позовною заявою до суду за наявності арештів (обтяжень), накладених на майно, порушується право позивача вільно користуватися та розпоряджатися майном, підстави для продовження обтяження на майно відсутні, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» Солоненко Н.С. надав до суду 03 лютого 2025 року письмові пояснення, за якими не заперечував проти зняття з майна [PERSON] арешту, вказуючи, що ТОВ «Інфокс» не має відношення до накладення або зняття арешту з майна боржників, оскільки вчинення таких дій є функцією виключно виконавчої служби. Позивач [PERSON] надала до суду клопотання, в якому просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» Солоненко Н.С. надав до суду заяву про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку з участю представника позивача і іншій справі в Суворовському районному суді м. Одеса. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» по справі є відповідачем, а не позивачем, як вказує представник, жодного доказу участі представника ТОВ «Інфокс» Солоненко Н.С. в іншому процесі до суду не надано, суд ухвалює рішення на підставі представлених сторонами доказів. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №1930. [INFO] чоловік позивача [PERSON] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 січня 2024 року, актовий запис №53. За життя [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку належала земельна ділянка, площею 0,0529 за адресою: [ADDRESS] . Державний акт було отримано на підставі рішення Одеської міської ради від 04 липня 2007 року № 1567-V. В рамках виконавчих проваджень, відкритих відносно [PERSON] , було накладено арешт на нерухоме майно. У зв`язку з наявністю арештів, позивач унеможливлена реалізувати своє право спадкоємця. У приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журида С.М. на виконанні перебувало виконавче провадження ВП № 58404872, яке було відкрите на підставі судового наказу по справі 522/10786/15-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс». 22 березня 2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Галій Т.С. із заявою про прийняття спадщини, про що внесено інформацію в Єдиний спадковий реєстр за номером 72188585, де їй повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала чоловіку позивача, оскільки на земельну площею 0,0529 за адресою: [ADDRESS] було накладено арешт на підставі постанови приватного виконавця Журида С.М., у виконавчому провадженні № 58404872 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» на підставі судового наказу по справі 522/10786/15-ц, який видано Приморським районним судом м. Одеси від 27 травня 2015 року. Приватним виконавцем Журид С.М. позивача повідомлено, що на теперішній час він не працює приватним виконавцем, тому можливості для зняття арешту, який був накладений в рамках ВП № 58404872 в нього немає. Позивачем 31 жовтня 2024 року на адресу Міністерства юстицію рекомендованим листом було направлено заяву про зняття арешту з земельної ділянки площею 0,0529 за адресою: [ADDRESS] . Протягом строку відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» відповідь позивач не отримала та станом на момент звернення до суду відповіді на її заяву не надходило. Згідно з перевіркою даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено, що на теперішній час виконавче провадження було завершено. Зняття арешту необхідне для оформлення позивачем спадщини на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави - учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на вільне користуватися та розпоряджатися майном, підстави для продовження обтяження на майно відсутні, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, на час звернення з позовною заявою виконавче провадження № 58404872 завершено, обтяження з майна не знято, цим в свою чергу порушується право позивача та внаслідок чого позивач позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для збереження обтяження у вигляді арешту, а вимога позивача про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню. Рішення про зняття арешту з майна є підставою для зняття його заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved