Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16.10.2023 року надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування заявлених вимог, сторона позивача посилається на те, що з 04 лютого 1995 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі, за спільною згодою та в інтересах сім`ї, подружжя придбало наступне майно: - житлову трикімнатну квартиру, загальною площею 60,70 м2, розташовану в [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявком І.М., реєстраційний номер 1120; вартість об`єкта становить 482 476,69 (Чотириста вісімдесят дві тисячі чотириста сімдесят шість гривень 69 копійок); - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 58,20 м2, розташований в [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В., реєстраційний номер 1654; вартість поліпшень, без урахування вартості земельної ділянки (право власності на яку не оформлене), 233 660,61 (двісті тридцять три тисячі шістсот шістдесят гривень 61 копійки); - нежитлову будівлю магазину, загальною площею 151,60 м2, розташовану в [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2006 року; вартість поліпшень, без урахування вартості земельної ділянки (право власності на яку не оформлене), 2 894 636,51 (два мільйона вісімсот дев`яносто чотири тисячі шістсот тридцять шість гривень 51 копійка); - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 160,40 м2, розташований в [ADDRESS] , побудований у 1999 році на земельній ділянці, площею 0,26 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, відповідно до погосподарської книги № 1, номер об`єкта погосподарського обліку 01-0073-1, власником якого зареєстрована [PERSON] ; ринкова вартість, без урахування вартості земельної ділянки (право власності на яку не оформлене), 2 504 030,06 (Два мільйона п`ятсот чотири тисячі тридцять гривень 06 копійок); - обладнання сонячної електричної станції (яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт.), розташоване в Дніпропетровській області, Нікопольському районі, в с.Чкалове по вулиця Центральній, 66а, ринковою вартістю 676 823,40 (шістсот сімдесят шість тисяч вісімсот двадцять три гривень 40 копійок); - транспортний засіб RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційним номером [NUMBER] , 2015 року випуску, зареєстрований за [PERSON] , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартість автомобіля 457 125,00 грн. (чотириста п`ятдесят сім тисяч сто двадцять п`ят ь гривень 00 копійок). Навесні 2020 року на фірмі ECO TECH UKRAINE в м.Кривий Ріг по вул.Генерала Радієвського, буд.19 подружжя придбало сонячні монокристалічні панелі Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук та мережевий інвертор Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВ в кількості 1 шт., які вподальшому було встановлено на металевій конструкції під панелі за адресою: [ADDRESS] . З 08 липня 2020 року вказане обладнання сонячної електричної станції використовується, як єдиний об`єкт та його використання приносить певний дохід. А саме: 08 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» та [PERSON] («Споживач») укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, за яким споживач взяла на себе зобов`язання продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг взяв на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим тарифом», встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим договором, місце знаходження приватного домогосподарства: [ADDRESS] , про що свідчить Договір 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладений між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та [PERSON] , сонячного випромінювання 30,0 кВт. Та, за період з дня укладення договору по теперішній час, відповідач отримує дохід за даним договором, який теж є доходом від використання спільного майна, право на яке має кожен із його співвласників. Тому, вважають, що з відповідачки слід стягнути 1/2 частку грошових коштів, отриманих нею, згідно вказаного договору від 08.07.2020 року, за період з лютого 2022 року (фактично шлюбні відносини припинені, сторони проживали окремо) по теперішній час. Таким чином, враховуючи зазначене, вважає, що вище перелічене майно, на час спільного проживання, належали позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності та підлягають розподілу. Окрім цього, оригінали правовстановлюючих документів на зазначену нерухомість знаходяться у відповідача, яка не надає зазначені документи і не допускає до житлового будинку, не звертаючи уваги, навіть, на те, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і має право проживати за вказаною адресою та користуватись зазначеним майном. 31.07.2023 року позивач намагався забрати свої речі, але між подружжям виникла сварка, була викликана поліція і відносно обох сторін складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, після чого у позивача поліція забрала ключі від житлового будинку і передала відповідачу. На даний час позивач не має можливості проживати за своїм місцем реєстрації. Крім того, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1999 році на земельній ділянці, площею 0,26 га, яка виділена для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, відповідно до погосподарської книги № 1, номер об`єкта погосподарського обліку 01-0073-1, власником якого зареєстрована [PERSON] , збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно технічного паспорту на зазначене нерухоме майно, будинок, станом на грудень 1999 року, був готовий на 100 %. Родина проживала в указаному будинку, який забезпечений електро-, газо- й водопостачанням та іншими необхідними побутовими умовами, тобто, його будівництво фактично закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не прийнятий в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, яка, маючи на руках всі відповідні документи, ухиляється це робити, поки перебуває у шлюбі, а позивач позбавлений можливості оформити право власності, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна. Хоча, подружжя офіційно зареєстроване в спірному будинку. Разом з тим, вважає за необхідне зазначити, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак, до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто, речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому, такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Таким чином, враховуючи вищевикладене, представник позивача, з урахуванням уточнених позовних вимог (Том 1, а.с.204-211), просить суд визнати майно, яке підлягає розподілу та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : -житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 160,40 м2, що розташований в [ADDRESS] ; -трикімнатна квартира, загальною площею 60,70 м2, що розташована в [ADDRESS] ; - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 58,20 м2, що розташований в [ADDRESS] ; - нежитлова будівля магазину, загальною площею 151,60 м2, що розташована в [ADDRESS] ; - обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин (яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевої конструкції під панелі, комунікаційних дротів, трьохфазного лічильника до сонячної електростанції), що розташоване в Дніпропетровській області, Нікопольському районі, в с.Чкалове по вулиці Центральній, 66а; - транспортний засіб RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційним номером [NUMBER] , 2015 року випуску. А тому, просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину: - житлового будинку з надвірними будівлями (який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 160,4 кв.м., житловою площею 81,7 кв.м.; вбиральні (літ.В), гаражу (літ.Г), № 1-3,І спорудження), що розташований в [ADDRESS] ; -трикімнатної квартири, загальною площею 60,70 м2, житловою площею 46,2 м2, що розташована в [ADDRESS] ; - житлового будинку з надвірними будівлями (який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 58,20 м2, житловою площею 29,9 м2; вбиральні (літ.Г), № 1-3,І спорудження), що розташований в [ADDRESS] ; -нежитлової будівлі магазину, загальною площею 151,60 м2, розташованої в [ADDRESS] ; -обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин (яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевої конструкції під панелі, комунікаційних дротів, трьохфазного лічильника до сонячної електростанції), що розташоване в Дніпропетровській області, в Нікопольському районі, в с.Чкалове по вулиці Центральній, 66а; - транспортного засобу RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску. А також стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти, що становить 1/2 частку грошових коштів в розмірі 265 954 грн. 97 коп., отриманих [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , згідно Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладеним між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та [PERSON] , сонячного випромінювання 30,0 кВт за період з 01 лютого 2022 року по дату вирішення справи у суді. Крім того, усунути [PERSON] , [INFO] , перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, розташованим в [ADDRESS] , шляхом вселення його до вказаного житлового будинку. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (Том 1, а.с.90-91). Відповідачка, скориставшись своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, 14.02.2024 року подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила наступне. Так, стороною позивача та її представником заявлено позовні вимоги щодо визнання майна, яке підлягає розподілу та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . А також позивач просить суд визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину спірного майна та стягнути на його користь 1/2 частину грошових коштів, отриманих, згідно Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладеного між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та [PERSON] , сонячного випромінювання 30 кВт за період з 01 лютого 2022 року по дату вирішення справи у суді. Крім цього, просить суд ухвалити рішення, яким усунути [PERSON] перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення його до вказаного житлового будинку. Натомість, відповідачка просить суд звернути увагу на те, що вказівка позивача в позовній заяві про те, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору та пропонувалось декілька варіантів поділу майна подружжя, але вона відмовилась вирішувати зазначене питання в позасудовому порядку, не відповідає дійсності. Так, як вона жодним чином не була проти позасудового врегулювання спору і готова була на нотаріальне посвідчення договору про поділ спільного з [PERSON] майна, оскільки в такий спосіб вони б з позивачем уникнули б понесення судових витрат. Зазначає, що заявлені вимоги визнає частково. Так, частково нею визнається позовна вимога [PERSON] № 1 щодо майна, яке підлягає розподілу та є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: 1) житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] ; 2) трикімнатна квартира, розташована по [ADDRESS] ; 3) нежитлова будівля магазину, розташована по [ADDRESS] та транспортний засіб RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, дійсно, були придбані ними з позивачем в зареєстрованому шлюбі та є їх спільною сумісною власністю. Проте, щодо визнання спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин (яка складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440M в кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВТ в кількості 1 шт., металевих конструкцій під панелі, комунікаційних дротів, трьох фазного лічильника до сонячної електростанції), розташованого за адресою: [ADDRESS] , вона категорично заперечує. І з цього приводу зазначає, що земельна ділянка для будівництва житлового будинку та його обслуговування за адресою: [ADDRESS] , дійсно, виділялась в користування на її ім`я та саме нею було розпочато будівництво житлового будинку з надвірними будівлями на цій земельній ділянці, яке до цього часу не закінчено. Технічні характеристики об`єкта нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] визначені в Технічному паспорті станом на 10.12.1999 року, копія якого долучена позивачем до позовної заяви, не відповідають нинішнім технічним характеристикам об`єкта. На теперішній час житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , не введений в експлуатацію, право власності на нього не зареєстроване. Твердження позивача про те, що право власності на будинок не оформлюється з її вини, не відповідає дійсності, оскільки, по-перше: необхідно закінчити будівництво будинку; по-друге, необхідно приватизувати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями; по-третє, відсутні грошові кошти для закінчення будівництва, приватизації землі, введення в експлуатацію будинку, що обумовлено війною в країні. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Сам же позивач в своєму позові зазначає, що спірний об`єкт незавершеного будівництва є саме новоствореним нерухомим майном, а, згідно, ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. І в цей же час позивач просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 160,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 160,4 кв.м., житловою площею 81,7 кв.м.; вбиральні (літ.В), гаражу (літ.Г), спорудження № 1-3, І, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що судом не може бути задоволено цю позовну вимогу, оскільки, по-перше, позивачем не надано суду доказів завершення будівництва житлового будинку з надвірними будівлями (технічного паспорта, довідки-характеристики) станом на час звернення до суду, а по-друге, суд не має права перейняти на себе повноваження органів державного будівельного контролю в питанні прийняття об`єкта нерухомого в експлуатацію. Що стосується вимоги про визнання спільним сумісним майном подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин, яка складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440M в кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВТ в кількості 1 шт., металевих конструкцій під панелі, комунікаційних дротів, трьох фазного лічильника до сонячної електростанції, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зазначає наступне. Обладнання для домашньої сонячної електричної станції було придбано в 2020 році на суму приблизно 300 000 грн. 00 коп., що вдвічі менше від вартості цього обладнання, яку зазначає позивач в своєму позові, а саме 676 823,40 грн. На даний час у неї відсутні документи, що підтверджують вартість придбаного обладнання. Зважаючи, що позивачем були долучені до позовної заяви копія пакету документів на монтаж сонячної електростанції, вважає, що й документи на оплату обладнання також знаходяться у нього, але через значно меншу суму вартості обладнання він не долучив їх до позовної заяви. Вона, після отримання позовної заяви з додатками, звернулась до підприємства-продавця обладнання сонячної електростанції з проханням надати дублікати документів на його придбання та оплату. Згідно Договору № 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, укладеним 08.07.2020 року між нею та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», сторони уклали договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, який є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальника універсальних послуг за місцезнаходженням приватного домогосподарства Споживача, на якому електрична енергія використовується для задоволення побутових потреб та/або потреб особистого селянського господарства. Місцезнаходження приватного домогосподарства: [ADDRESS] . Згідно п.2 зазначеного Договору (Предмет договору), постачальник бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим Регулятором, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Зазначене вказує на те, що основною метою функціонування домашньої сонячної електростанції є забезпечення електроенергією самого приватного домогосподарства, а вже залишок електричної енергії може бути проданий ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». При цьому, вироблення електричної енергії сонячною електростанцією має мінливий, нерегулярний характер, який залежить від багатьох чинників, пов`язаних з погодними умовами. Вважає, що обладнання сонячної електростанції, з урахуванням його конструкцій, які стаціонарно змонтовані в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] та використовується для забезпечення потреб приватного домогосподарства електричної енергією, є невід`ємною частиною даного житлового будинку з надвірними будівлями, тому, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за позивачем не може бути визнано право власності на 1/2 частину цього майна. До того ж, обладнання сонячної електростанції складається з певної кількості обладнання сонячних панелей, металевих конструкцій, лічильника, інвертора, які через певний проміжок часу потребуватимуть заміни, ремонту, обслуговування. Щодо позовних вимог № 3, № 4, № 5 та № 7, то вона не проти визнання за [PERSON] права власності, в порядку поділу спільного майна подружжя, на 1/2 частину трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 частину транспортного засобу RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, але вважає, що, в даному випадку, з метою ефективного способу захисту майнових прав та уникнення в подальшому спорів щодо майна, яке перебуває в спільній частковій власності, було б доцільним та справедливим розподілити зазначене майно наступним чином: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який фактично перебуває в користуванні позивача та відносно якого він є титульним володільцем, в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на цей об`єкт нерухомого майна; трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка фактично перебуває в її користуванні та відносно якої вона являється титульним володільцем, в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити їй, [PERSON] , та визнати за нею право власності на цей об`єкт нерухомого майна, оскільки вищевказана квартира після цього буде подарована їхній спільній з позивачем доньці. Що стосується нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя, який фактично використовується нею для здійснення підприємницької діяльності та відносно якого вона являється титульним володільцем, в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити їй, [PERSON] , та визнати за нею право власності на цей об`єкт нерухомого майна, а транспортний засіб RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, який фактично перебуває в користуванні позивача та відносно якого він є титульним володільцем, в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на цей транспортний засіб. Також, зазначає, що позовну вимогу [PERSON] № 7 про стягнення з неї на його користь грошових коштів, що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих нею, згідно Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладеного між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та [PERSON] , сонячного випромінювання 30 кВт за період з 01 лютого 2022 року по дату вирішення справи у суді, вона не визнає, оскільки як нею вже зазначалось вище, вироблення електроенергії домашньою сонячною електростанцією має мінливий характер та залежить від багатьох чинників, в тому числі, й погодних умов. За наявністю більшої кількості сонячних днів, продуктивність електростанції вища і, відповідно, залишок виробленої електроенергії може бути проданий приватним домогосподарством за «зеленим» тарифом, а у випадку малої кількості сонячних днів, продуктивність електростанції нижча і, у випадку нестачі виробленої електроенергії для власного споживання або поломки електростанції, електрична енергія вже купується у ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за тарифом більшим, ніж для звичайного споживача. До того ж зазначає, що з початку війни між Україною та російською федерацією, а саме: з 24 лютого 2022 року виплати приватним домогосподарствам за «зеленим» тарифом покупець електричної енергії не здійснював. Щодо вимоги [PERSON] № 9 про усунення йому перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення його до вказаного житлового будинку, то вона ці вимоги не визнає, оскільки, враховуючи, що зазначений житловий будинок не введений в експлуатацію та існує спір щодо права позивача на цей об`єкт як частину спільного майна подружжя, вважає дану вимогу передчасною, як і не визнає вимогу щодо стягнення з неї судових витрат (Том 1 а.с.177-183). 22 лютого 2024 року на адресу суду від [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , надійшла відповідь на відзив, згідно якої посилається на обставини, викладені в позовній заяві та, окрім цього, зазначає наступне. Відповідач намагається ввести суд в оману, зловживаючи своїми процесуальними правами, оскільки у своєму відзиві відповідачка зазначала: «Одразу звертаю увагу суду на те, що вказівка позивача в позовній заяві про те, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, мені пропонувалось декілька варіантів поділу майна подружжя, але я відмовилась вирішувати зазначене питання в позасудовому порядку, не відповідає дійсності». Зазначеним твердженням відповідач обманює суд, так як, по перше, сама відповідачка зазначила у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу від 08 серпня 2023 року (суддя Рунчева О.В., справа №182/3871/23), що спір щодо поділу майна подружжя буде вирішувати в судовому порядку; по друге, позивач намагався декілька разів в досудовому порядку вирішити зазначений спір, але все закінчилось адміністративними протоколами у відношенні обох сторін по справі за вчинення домашнього насильства за ч.1 ст.173-2 КУпАП України. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ 854908 від 31.07.2023 року, 31.07.2023 року, близько 19-10 год., відповідач вчинила домашнє насильство відносно чоловіка, а саме: висловлювала погрози фізичною розправою та пошкодила спільне майно (телевізор), чим могла завдати шкоди психологічному здоров`ю. Згідно протоколом про адміністративне правопорушення ВАВ № 854941 від 31.07.2023 року, 31.07.2023 року, близько 19-10 год., позивач вчинив домашнє насильство відносно дружини фізичного та психологічного характеру, а саме: вдарив по руці, штовхався, висловлював погрози та розбив спільне майно, чим міг завдати шкоду її фізичному та психічному здоров`ю (постанови суду від 05.09.2023 року додаються). Після зазначеної події поліція забрала у позивача ключі від житлового будинку за адресою: [ADDRESS] і віддала відповідачці, відповідно, позивач позбавлений можливості проживати у цьому будинку, незважаючи на свою реєстрацію і право власності, яке не визнає відповідачка. По-третє, представник позивача за первісним позовом вказує на те, що вона безпосередньо сама декілька разів особисто дзвонила до відповідачки і пропонувала не один варіант поділу майна подружжя, на що було отримано відповідь, що цей спір буде вирішуватись тільки судом. При цьому, всі документи на нерухомість залишились у житловому будинку у відповідачки і вона відмовилась їх надати. Відповідно, відповідачка не прийняла жодного запропонованого варіанту поділу майна подружжя, так як вважає, що новий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який родина побудувала спільно, зробила євроремонт та оздобила меблями, технікою, сонячними батареями і всім іншим за 28 років їх спільного проживання, належить їй особисто; квартира, придбана у шлюбі за адресою: [ADDRESS] , повинна залишитись дочці, так як вона там живе з родиною, а відповідачу старий будинок, не придатний для проживання, придбаний тільки для того, щоб поставити сонячні панелі. Крім того, відповідач стверджує, що до зареєстрованого шлюбу з позивачем, вона розпочала будівництво житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , яке до цього часу не закінчено і право власності до цих пір не зареєстровано. Стосовно цього варто зазначити наступне. Вказаний спірний будинок було побудовано подружжям в період їхнього браку і завершено у 1999 році, про що свідчить технічний паспорт на житловий будинок, в якому, відповідно, зазначено рік побудови. Щодо самого будівництва, позивач надає власноруч написані письмові пояснення, які додаються до відповіді. Позивач був впевнений, що вони зареєстрували право власності на цей будинок, але всі документи були у відповідача і він спочатку звернувся до КП НМБТІ з запитом про право власності, а потім до державного реєстратора, але отримав відповідь, що право власності не зареєстровано. В це неможливо повірити, оскільки сам позивач був прописаний у вказаному будинку і крім того, документи про право власності надавались для укладання Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладений між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» надали відповідь № 123 від 19.01.2024 року на Ухвалу суду про витребування доказів, згідно якого до суду надано копію Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.05.2020 року, видане на ім`я відповідача, зареєстровано в КП НМБТІ 10.05.2000 року в реєстровій книзі № 5, за реєстровим №5. Відповідач особисто отримувала вказане Свідоцтво про право власності на житловий будинок, має на руках оригінал, надавала його до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на укладання договору, а у своєму відзиві пише, що право власності на спірний будинок не зареєстровано. На повторний запит з цього питання, КП НРБТІ ДОР повідомило своїм листом №88 від 21.02.2024 року, що право власності на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.05.2020 року. Довідку № 186 від 11.08.2023 року вважати помилковою. Щодо обладнання сонячної електричної станції, яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт., розташованого за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість обладнання сонячної електричної станції становить 676 823,40 (шістсот сімдесят шість тисяч вісімсот двадцять три гривень 40 копійок), яке встановлено сертифікованим оцінщиком і позивач не просить стягнення компенсації за 1/2 частину обладнання, тому незгода відповідачки з вказаною сумою не є предметом спору по суті. Відповідачка підтвердила, що це обладнання було придбано і встановлено у 2020 році, тобто, у шлюбі сторін і, відповідно, міркування відповідача, що це її особиста приватна власність, є незаконним твердженням без жодного правового обґрунтування. З питання стягнення з відповідача грошових коштів, а саме: 1/2 частки грошових коштів, отриманих нею, згідно Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладеного за період з 01 лютого 2022 року по дату вирішення справи у суді, відповідач знову ж таки у своєму відзиві пише, що не погоджується з цим, оскільки вироблення електроенергії має мінливий характер, зазначена електростанція придбана для особистого споживання, а решта буде використатись на утримання житлового будинку. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» надали відповідь № 123 від 19.01.2024 року на Ухвалу суду про витребування доказів, згідно якого відповідачці нараховано за період з лютого 2022 року по грудень 2023 року 343 933,59 гривень, сплачено 243 590,55 гривень. Тому, з вищевикладених підстав, вважає, що 1/2 частина отриманого догоду повинна бути стягнена з відповідачки на користь її довірителя. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (Том 1 а.с.216-220). 14 березня 2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ майна подружжя (Том.2, а.с.2-6). В обгрунтування\~своїх вимог\~посилається на\~обставини,\~викладені у\~відзиві на\~позовну заяву.\~Окрім цього,\~зазначає,\~що серед\~переліку майна,\~зазначеного позивачем\~в позовній\~заяві,\~є два\~об`єкта,\~право власності\~на які\~в державних\~електронних реєстрах\~зареєстровано за\~ним,\~а саме:\~об`єкт нерухомого\~майна \~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та об`єкт\~рухомого майна\~-\~транспортний засіб\~RENAULT\~TRAFIC,\~спеціалізований вантажний\~фургон,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~2015\~року випуску.\~Житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~був придбаний\~ними в\~період зареєстрованого\~шлюбу з\~ [PERSON] ,\~а саме:\~17\~вересня 2020\~року і\~зареєстровано на\~його ім`я\~за Договором\~купівлі-продажу\~житлового будинку,\~реєстровий №\~1654,\~посвідченим приватним\~нотаріусом Нікопольського\~районного нотаріального\~округу Гульбандян\~Л.В.\~Транспортний засіб\~RENAULT\~TRAFIC,\~спеціалізований вантажний\~фургон,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~2015\~року випуску,\~також був\~придбаний нами\~в період\~зареєстрованого шлюбу\~з [PERSON] і зареєстрований на його ім`я. Реєстрація транспортного засобу відбулась 06.03.2018 року в ТСЦ 1245 (м.Нікополь Дніпропетровської області), на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] . З приводу транспортного засобу RENAULT TRAFIC, вважає за доцільне залишити його у власності [PERSON] , так як це майно є неподільною річчю, яке знаходиться у користуванні та володінні позивача, і, в разі його поділу, не вирішить спірного питання щодо спільного використання цього майна між ними в майбутньому. Задоволенням вимог щодо розподілу транспортного засобу між ними в подальшому стане приводом звернення до суду з позовом про визначення порядку користування спірним транспортним засобом, а тому позовна вимога про встановлення саме судом порядку користування спірним транспортним засобом не ґрунтується на вимогах закону, оскільки буде неправомірним втручанням у права як позивача, так і відповідача як власників майна на вільне володіння, розпорядження та користування майном. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права чи інтересу має бути таким, щоб у сторін не виникала необхідність повторного звернення до суду (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (п.58). Тому, з приводу вище викладеного, просить суд в процесі розподілу майна, що перебуває в спільній сумісній власності, транспортний засіб RENAULT TRAFIC, спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, залишити у власності [PERSON] , а на її користь стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 1/2 частину його вартості, що складає 273 279 (двісті сімдесят три тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також вимоги чинного законодавства, просить суд прийняти її зустрічну позовну заяву та ухвали рішення про визнання житлового будинку (літ.А), загальною площею 58,2 к.в.м, житловою площею 29,9 кв.м., з надвірними будівлями (вбиральнею (літ.Г), спорудження 1-3,І), розташований за адресою: [ADDRESS] - об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частку житлового будинку (літ.А), загальною площею 58,2 к.в.м, житловою площею 29,9 кв.м., з надвірними будівлями (вбиральнею (літ.Г), спорудження 1-3,І), розташованого за адресою: [ADDRESS] . А також визнати транспортний засіб RENAULT TRAFIC, спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску - об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і, в порядку поділу спільного майна подружжя, залишити транспортний засіб RENAULT TRAFIC, спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, у власності [PERSON] , а на її користь стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсації 1/2 частини його вартості, що складає 273 279 (двісті сімдесят три тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду в цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а також вирішено питання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з признанням справи до підготовчого засідання (Том 2, а.с.13-14). 02 квітня 2024 року на адресу суду від [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , надійшов відзив на зустрічний позов, згідно якого зазначає наступне. Щодо змісту зустрічної позовної заяви, відповідач визнає спільним майном подружжя тільки майно, придбане на ім`я позивача. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 7 лютого 2018 року у справі №654/5243/ 14-ц, якщо спірне майно набуто учасниками справи в період перебування в шлюбі, але зареєстровано на одного з подружжя, це не позбавляє іншого з подружжя права на частку в такому майні. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. До зустрічної позовної заяви відповідач надає довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 19.03.2023 року, яка є простроченою, оскільки для визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості Єдиною базою даних звітів про оцінку формується електронна довідка про його оціночну вартість (е-довідка), яка є чинною впродовж 30 календарних днів з дня її формування Єдиною базою даних звітів про оцінку. Крім того, вона не визначає ринкової вартості такого об`єкта. З огляду на зазначене, вважають, що такий доказ не може бути прийнятий до уваги судом. Крім того, відповідач в обґрунтування оцінки спірного автомобіля, надає одне оголошення з сайту авто.рио., де зазначена ціна авто, яке бажає отримати продавець 14 200 доларів США. Вважають, що це не є підтвердженням ринкової вартості спірного автомобіля, так як Незалежна оцінка автомобіля проводиться, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (Наказ Міністерства Юстиції України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159). Вартість поширених моделей автомобілів розраховується на підставі даних, наведених у довіднику «Бюлетень автотоварознавця» (Періодичний довідник. Міністерство юстиції України, Науково-дослідний інститут судових експертиз, Інформаційно- обчислювальний центр Союзу експертів України). Так, для прикладу, надають оголошення однакового автомобіля теж з сайту Авто.рио, але ціна авто - 12 300 доларів США, відповідно, різниця 2 000 доларів США. З огляду на зазначене, вважають, що відповідач пропустила строк звернення з зустрічною позовною заявою, вибравши подання відзиву, надані докази оцінки майна прострочені, не обґрунтовані і не можуть бути прийняті до уваги, в рамках розуміння офіційної оцінки майна. Тому, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволені позову відмовити (Том 2, а.с.18-20). 22 квітня 2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якої посилається на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, та на задоволенні позову наполягає (Том 2, а.с.39-40). В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не прибув, від його представника на адресу суду надійшла заява, в якій вона на задоволенні позовних вимог наполягає та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Що стосується зустрічної позовної заяви, то позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити. Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, однак, в призначене судове засідання не прибула, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Суд, враховуючи той факт, що відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, фактично своїми правами, визначеним ст.193 ЦПК України, скористалась, приходить до висновку про можливість ухвалення рішення по даній справі, оскільки, як зазначено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов, з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави; сторона, в розумні інтервалу часу, має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк, обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та, власне, необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд, у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатись з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного. Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними у шлюбі. Відповідно до\~ч.1 ст.69 СК України, дружина\~і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у\~добровільному або судовому\~порядку.\~ Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК України,\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які, згідно із законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Частиною 1 ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1\~ст.70 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз`яснень, наданих у п.22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,\~вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання подружжя придбало за спільні кошти наступне майно: -житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 160,40 м2, розташований в [ADDRESS] ; -трикімнатна квартира, загальною площею 60,70 м2, розташована в [ADDRESS] ; - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 58,20 м2, розташований в [ADDRESS] ; - нежитлова будівля магазину, загальною площею 151,60 м2, розташована в [ADDRESS] ; - обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин (яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевої конструкції під панелі, комунікаційних дротів, трьохфазного лічильника до сонячної електростанції), розташоване в Дніпропетровській області, Нікопольському районі, с.Чкалове по вулиці Центральній, 66а; - транспортний засіб RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску. Судом, при огляді правовстановлюючих документів, було встановлено, що спірне майно, а саме: - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 160,40 м2, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - трикімнатна квартира, загальною площею 60,70 м2, розташована за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 58,20 м2, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлова будівля магазину, загальною площею 151,60 м2, розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , що фактично сторонами і не заперечується. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доведення позовних вимог, цивільним процесуальним законом покладено на позивача. За загальними правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~ передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тому, враховуючи вимоги чинного законодавства, а також той факт, що сторони в добровільному порядку не можуть домовитись про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов`язки подружжя не були визначені, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя, майна у вигляді: житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 160,40 м2 (розташованого за адресою: [ADDRESS] ); трикімнатної квартири, загальною площею 60,70 м2 (розташованої за адресою: [ADDRESS] ); житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 58,20 м2 (розташованого за адресою: [ADDRESS] ); нежитлової будівлі магазину, загальною площею 151,60 м2 (розташованого за адресою: [ADDRESS] ) знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог в частині визнання обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин, яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевої конструкції під панелі, комунікаційних дротів, трьохфазного лічильника до сонячної електростанції (розташоване за адресою: [ADDRESS] ) спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із частинами першою та другою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із зібраними у справі доказами, та з урахуванням вимог\~статті 89 ЦПК України, суд вважає доведеним, що подружжя в період з 04 лютого 1995 року перебувало в зареєстрованому шлюбі та, на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року, шлюб між ними було розірвано. В період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а саме: 08 липня 2020 року, між [PERSON] та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «Зеленим» тарифом приватним домогосподарством (Том 1, а.с.99-118). За умовами цього договору, споживач взяв на себе зобов`язання продавати постачальнику ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» електричну енергію, вироблену з сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного господарства, величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30 кВт, з енергії вітру - 0 кВт, а Постачальник універсальних послуг взяв на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим договором (пункт 1.1 Договору). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Стороною відповідача за первісним позовом докази того факту, що обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин (яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевої конструкції під панелі, комунікаційних дротів, трьохфазного лічильника до сонячної електростанції), розташоване за адресою: [ADDRESS] , було придбано та встановлено за власні кошти відповідачки, надано не було. Твердження [PERSON] , що вищевказане обладнання (сонячна електростанція), розташоване за адресою: [ADDRESS] , було встановлено з метою поліпшення умов житлового будинку, в тому числі, для власного споживання, судом до уваги не приймається, оскільки дане твердження спростовується матеріалами справи. Тому, з урахуванням вимог закону, суд приходить до висновку, що обладнання сонячної електричної станції, 30 кіловат годин (яке складається з: сонячних монокристалічних панелей Risen RSM130-8-440М у кількості 112 штук, мережевого інвертора Huawei SUN2000-33KTL-A 30 кВт в кількості 1 шт., металевої конструкції під панелі, комунікаційних дротів, трьохфазного лічильника до сонячної електростанції), розташоване за адресою: [ADDRESS] , слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Окрім цього, похідною позовної вимогою за первісним позовом була вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, що становить 1/2 частку грошових коштів в розмірі 265 954 грн. 97 коп., отриманих [PERSON] , згідно Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладеним між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та [PERSON] , сонячного випромінювання 30,0 кВт за період з 01 лютого 2022 року по дату вирішення справи у суді. Однак, суд враховує той факт, що відповідачкою, згідно Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом», було отримано дохід за період з січня 2022 року по грудень 2023 року в розмірі 343\~933 грн. 59 коп. та з січня 2024 року по вересень 2024 року в розмірі 187\~976 грн. 36 00 коп., тобто, загальна сума доходу за вищевказаний період складає 531\~909 грн. 95 коп., про що свідчать довідки, які були витребувані судом, на підставі Ухвали суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума доходу підлягає поділу в рівних частках між [PERSON] та [PERSON] , що становить суму в розмірі 265\~954 грн. 97 коп., яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Окрім цього, стороною позивача за первісним позовом заявлено вимогу щодо усунення [PERSON] , [INFO] , перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення його до вказаного житлового будинку. З приводу заявлених вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 ст.368\~ЦК України передбачено, що\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями ч.1\~ст.369 ЦК України\~закріплено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Згідно ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої\~статті 16 ЦК України). Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Відповідно до частин другої, третьої\~ статті 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) зазначено, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України,\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи те, що судом було встановлено та не викликає сумніву той факт, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, хоча, позивач за первісним позовом житловим приміщенням не користується, оскільки відповідачка чинить перешкоди, суд вважає, що усунення [PERSON] перешкод в користуванні спірним житловим будинком, шляхом його вселення, без визначення порядку користування, є засобом захисту прав, свобод та інтересів [PERSON] . З урахуванням даних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. При цьому, щодо заявленої вимоги про поділ спільного майна у вигляді транспортного засобу RENAULT TRAFIC спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, суд приходить до висновку, що вищевказане рухоме майно підлягає поділу між сторонами, з огляду на наступне. Так, стороною позивача за зустрічним позовом заявлено вимогу щодо поділу спільного майна подружжя, в тому числі, визнання транспортного засобу RENAULT TRAFIC, спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску - об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і, в порядку поділу спільного майна подружжя, залишити транспортний засіб RENAULT TRAFIC, спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску у власності [PERSON] , а на користь [PERSON] стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсації 1/2 частини його вартості, що складає, за твердженням [PERSON] , 273 279 (двісті сімдесят три тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок. Відповідно до ч.1, 2\~ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1.3\~ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З наведеного вище, судом встановлено, що автомобіль RENAULT TRAFIC, спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, зареєстрований на ім`я [PERSON] , придбаний в період шлюбу між сторонами та в період їх спільного проживання, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Виходячи із положень\~ст.69-72 СК України,\~370-372 ЦК України,\~виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту не надав. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, автомобіль RENAULT TRAFIC, спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, в зв`язку з чим вищевказане майно підлягає поділу. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивачка за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості зазначеного вище транспортного засобу. Відповідно до ч.1\~ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70\~СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень\~ статті 71 СК України,\~ майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень\~статті 71 СК України\~дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу, застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у\~статті 7 СК України\~ засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Стаття 364\~ЦК України передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення частини п`ятої\~статті 71 СК України,\~як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про те, що зазначене майно набуте сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу в порядку статей\~70,\~71 СК України. З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні [PERSON] , позивачка за зустрічним позовом ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає, за можливе спірний автомобіль залишити у власності [PERSON] , зі стягненням з нього на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля в сумі 273 279 (двісті сімдесят три тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок., яка була визначена позивачкою за зустрічним позовом при подачі зустрічного позову до суду та стороною відповідача оспорена не була. Крім цього, відповідні клопотання, в тому числі, про проведення експертизи для визначення реальної вартості автомобіля, сторонами по справі заявлено не було. Тому, суд при вирішені питання щодо стягнення відповідної суми, виходить з поданих документів та заявленої суми позивачкою за зустрічним позовом і вважає, що дана сума в 273 279 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд зауважує, що внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя, а просить залишити транспортний засіб у користуванні відповідача та погоджується на грошову компенсацію вартості частки. Окрім цього, стороною позивача за зустрічним позовом заявлена вимога щодо поділу майна подружжя в частині визнання житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Думку суду щодо цього майна було викладено вище. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги у зустрічній позовній заяві знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачки за первісним позовом на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 8 052 грн. 00 коп. які були сплачені останнім при подачі позову до суду (Том 1 а.с.11). Також, суд враховує ту обставину, що стороною позивача за зустрічним позовом, також при подачі позову до суду, були понесені судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 944 грн. 00 коп., які також підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] (Том 2, а.с.1). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved