Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення опіки та призначення опікуна над недієздатною фізичною особою. Заява обґрунтована тим, що 25.11.2014 року Комінтернівським районним судом Одеської області було прийняте рішення, яким визнано громадянина [PERSON] , [INFO] , недієздатним. [PERSON] має тяжку хворобу, яка привела до потреби постійному сторонньому догляді. Наразі догляд за [PERSON] здійснює [PERSON] , [INFO] яка приходиться його матір`ю. 18.02.2022 року Виконавчим комітетом Южненської міської ради Одеського району Одеської області прийнято рішення № 621 «Про затвердження висновку Опікунської ради щодо клопотання в суді про призначення опікуном [PERSON] , [INFO] , його матір - [PERSON] , [INFO] », яким затверджено висновок Опікунської ради виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області з питань соціально правового захисту недієздатних та обмежено дієздатних громадян щодо доцільності клопотати в суді про признгачення [PERSON] , [INFO] , опікуном недієздатного, опікуном [PERSON] , [INFO] . Представник заявника Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Воробко Тетяна Григорівна в судове засідання не з`явилась надавши до суду заяву якою просила проводити розгляд справи без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Опікунська рада виконавчого комітету Южненської міської ради з питань соціально правового захисту недієздатних та обмежено дієздатних громадян просив розгляд справи проводити без участі представника. Заінтересована особа [PERSON] надала до суду заяву якою просила проводити розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.11.2014 року визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатним. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 травня 1987 року заінтересована особа [PERSON] , [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] . 18.02.2022 року Виконавчим комітетом Южненської міської ради Одеського району Одеської області прийнято рішення № 621 «Про затвердження висновку Опікунської ради щодо клопотання в суді про призначення опікуном [PERSON] , [INFO] , його матір - [PERSON] , [INFO] », яким затверджено висновок Опікунської ради виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області з питань соціально правового захисту недієздатних та обмежено дієздатних громадян щодо доцільності клопотати в суді про признгачення [PERSON] , [INFO] , опікуном недієздатного, опікуном [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку №483 судово-психіатричного експерта Одеської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» від 20.09.2023 року [PERSON] , [INFO] , на теперішний час страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, у вигляді «Важка розумова відсталість, внаслідок раннього органічного ураження ЦНС», що теж є кваліфікуючою ознакою як медичного критерію формули «дієздатність - недієздатність» у вигляді хронічного стійкого психічного розладу - «Важкої розумової відсталості, резидуально-органічного генезу» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F72 за МКХ-10), так і юридичної складовою цього поняття, що виключає його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і є підставою для встановлення над ним опіки, виключає його здатність давати особисті пояснення у ході судових розглядів по справі, правильно сприймати обставини, які мають значення по справі, та давати про них відповідні покази. Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України). У статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. У відповідних положеннях підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг. Згідно із ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. В частині першій статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоч за станом здоров`я недієздатні особи неспроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. У статті 55 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 63 ЦК України, опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. Згідно із ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 712/10043/20). Установлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.11.2014 року визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатним. Глава 2 «Розгляд судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності» Розділу IV ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення судового рішення про визнання [PERSON] недієздатним, не містила вказівки про обмеження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною. Змінами, внесеними до Цивільного процесуального законодавства Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, які набрали законної сили 15.12.2017, в імперативному порядку був унормований максимальний строк дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною шляхом встановлення обмеження строку його дії двома роками. А відтак такими змінами, вочевидь, покращується стан осіб, яких у судовому порядку визнано недієздатними, позаяк з 15.12.2017 їм гарантується державою перегляд такого судового рішення кожні два роки, а не закріплює за такими особами статус недієздатної на невизначений строк, як це було за дії Цивільного процесуального законодавства України в редакції, яка діяла до 15.12.2017. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Європейський суд неодноразово вказував та не, що якщо особа за рішенням суду визнається недієздатною на невизначений термін, тобто національне законодавство не передбачає відповідних гарантій того, що питання поновлення цивільної дієздатності переглядатимуться судами з певною регулярною періодичністю, це становить серйозне втручання у приватне життя такої особи. У рішенні від 30.05.2013 (справа «Наталія Михайленко проти України» № 49069/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що право звертатися до суду щодо перегляду рішення про визнання недієздатності є одним із найважливіших прав для відповідних осіб, адже в разі ініціювання такої процедури вона буде вирішальною для всіх прав і свобод, на які впливає визнання недієздатності. У цій справі не було доведено, що відповідні державні органи здійснювали ефективний нагляд за ситуацією заявниці, включаючи виконання обов`язків її опікуном, або що вони вживали необхідних заходів для захисту її інтересів (§§ 29, 37, 39). Питання доступу до суду недієздатних осіб також розглядалось Конституційним Судом України. У конституційному поданні Уповноважений Верховної Ради України з прав людини вказував, що положення частини першої статті 39, частини першої статті 207, частини першої статті 240, частини четвертої статті 241 ЦПК України не відповідають Конституції України. На їх підставі можливе прийняття судом рішення про визнання фізичної особи недієздатною, заснованого лише на висновку судово-психіатричної експертизи, без надання цій особі, навіть якщо її участь у судовому засіданні не несе загрози її здоров`ю чи здоров`ю інших осіб, можливості висловити свою позицію особисто або через обраного представника. Також, у разі наявності висновку судово-психіатричної експертизи про нездатність фізичної особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд може не викликати таку особу в судове засідання, тобто не повідомити її про розгляд справи щодо визнання її недієздатною. Вказані положення ЦПК України не передбачають права фізичної особи, визнаної судом недієздатною, оскаржити судове рішення про визнання її недієздатною у випадку, коли суд першої інстанції не повідомив її про розгляд справи і, таким чином, не надав їй можливості особисто або через обраного нею представника висловити свою власну позицію по суті. Крім того, відсутня законодавчо закріплена вимога обов`язкового періодичного перегляду судового рішення про визнання фізичної соби недієздатною або обов`язкового зазначення строку дії такого рішення. А положення частини першої статті 42, частини четвертої статті 241 ЦПК унеможливлюють звернення недієздатної особи безпосередньо до суду із заявою про поновлення її дієздатності, що суперечить статті 55 Конституції України. Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1 та 3 Конституції України). Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Важливим елементом держави є захист особистих немайнових та майнових прав осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Законом закріплена особлива форма державної турботи про нужденних осіб, які потребують сторонньої допомоги. Оскільки положення частини шостої статті 300 ЦПК України в чинній на даний час редакції є більш сприятливими для [PERSON] , ніж положення ст. 241 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення про визнання особи недієздатною, суд вважає, що застосуванню щодо визначення строку дії рішення про визнання особи недієздатною у даному випадку підлягає частина шоста статті 300 ЦПК України в редакції, що діє на даний час. У протилежному випадку встановлений статус [PERSON] як недієздатного на невизначений строк становить серйозне втручання у приватне життя такої особи. Таким чином, суд вважає, що строк дії рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.11.2014 року про визнання [PERSON] , [INFO] недієздатним закінчився на час подання заяви, разом із тим у зв`язку із отриманими судом відомостями, зокрема вискоком №483 судово-психіатричного експерта Одеської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» від 20.09.2023 року, підтверджено, що [PERSON] продовжує страждати на захворювання які перешкоджають йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є підстави на даний час визнати його недієздатним строком на два роки, призначивши йому опікуна з урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування, Положеннями ст. 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно з ч.6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підставдля задоволення заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved