Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

26.03.2024 р. [PERSON] , яка представляє інтереси позивача, засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 24.01.2014 р. по 25.03.2024 р. у розмірі 434599,75 грн. В обґрунтування вказує на ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання рішення суду, з січня 2014 р. аліменти не сплачує, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 24.01.2014 р. по 29.02.2024 р. у розмірі 434599,75 грн. З огляду на вищевикладене позивачем здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів за весь період наявності заборгованості, що становить 6223840,77 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.04.2024 р. позовну заяви залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2024 р. здійснено перехід з розгляду цивільної справи зі спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач правом подачі відзиву не скористався. У судовому засіданні позивач позов підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених у позові. У судовому засіданні відповідач заперечує проти позовних вимог, зазначаючи про те, що ним сплачувались аліменти, у період з 2018 р. по 2021 р. дитина за згодою позивача та відповідача проживала у родині батьків відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, доходить висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №830. Батьком дитини вказано [PERSON] , матір`ю [PERSON] . З матеріалів дослідженої судом справи №2-3079/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини встановлено наступне. 08.09.2010 р. рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08.09.2010 р. позов задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] [INFO] , ур. Черкаської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] не працюючого на користь [PERSON] , зареєстрованої [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , починаючи з 19 липня 2010 року і до повноліття дитини у твердій грошовій сумі в розмірі % частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 20.09.2010 р. Святошинським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №2-3079/10. Постановою державного виконавця Городнищенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області від 06.02.2019 р. виконавче провадження [NUMBER] закінчено у зв`язку із відмовою 10.03.2018 р. [PERSON] від аліментів. Виконавчий лист повернуто до суду і наразі знаходиться в матеріалах справи №2-3079/10. 24.11.2023 р. [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.12.2023 р. встановлено, що 06.02.2019 року постановою про закінчення виконавчого провадження у ВП [NUMBER] постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3079, виданого 01.10.2010 року, оскільки [PERSON] відмовилась від аліментів. Заявниця вказала, що оригінал виконавчого листа втрачено. За результатами розгляду заяви судом видано дублікат виконавчого листа №2-3079/2010, виданого Святошинським районним судом м. Києва 01.10.2010 року, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 15.01.2024 р. Святошинським районним судом м.Києва видано дублікат виконавчого листа №2-3079/10. 23.01.2024 р. постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві встановлено, що заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №2-3079/10 від 15.01.2024 р. за період з січня 2014 р. по лютий 2024 р. складає 434599,75 грн. Згідно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2014 р. по лютий 2024 р., проведеного позивачем, пеня по аліментах складає 6223840,77 грн. Як вбачається із наданих відповідачем доказів, [PERSON] своєю заявою від 10.03.2018 р. відмовилась від сплати аліментів від [PERSON] у зв`язку із тим, що донька [PERSON] тимчасово буде проживати з чоловіком з 10.03.2018 р. 07.03.2018 р. [PERSON] заявою, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М., надала згоду на тимчасове проживання неповнолітньої доньки [PERSON] разом з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] за адерсою: [ADDRESS] . Вказаний факт також підтверджується довідкою, виданою Мліївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №1, про зарахування [PERSON] до 6 класу Мліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Городнищенської районної ради Черкаської області. Вказаний факт проживання дитини разом із батьками відповідача підтверджено у судовому засіданні сторонами. Сторона позивача вказує, що дитина проживала з батьками колишнього чоловіка з 2018 по 2020 р., відповідач вказує, що з 2018 по 2021 рік. Зважаючи на те, що [PERSON] відмовилась від аліментів на утримання дитини, зважаючи на те, що дитина або у 2020 р., або у 2021 р. почала знову проживати з позивачем, зважаючи на те, що [PERSON] лише 24.11.2023 р. звернулась до суду про видачу дублікату виконавчого листа, суд робить висновок про те, що до листопада 2023 р. її задовільняли як регулярність, так і розмір аліментних виплат. Однак судом встановлено, що відповідачем сплачувались аліменти у січні 2023 р. - 10000,00 грн., у березні 2023 р. - 15000,00 грн., у квітні 2023 р. - 15000,00 грн., у жовтні 2023 р. - 22000,00 грн., у лютому 2024 р. - 7000,00 грн. Розрахунок заборгованості за аліментами державним виконавцем розрахований без урахування вищезазначених платежів та без урахування доходів, які отримував платник аліментів. Суд позбавлений можливості провести інший розрахунок. З наданих відповідачем банківських квитанцій АТ «Універсал Банк» вбачається перерахування ним коштів на банківську карту дитини [PERSON] у загальному розмірі 140000,00 грн. за період з грудня 2022 р. по березень 2023 р. Позивачем у судовому засіданні підтверджено, що вказана банківська карта належить [PERSON] . Суд не вважає такі виплати аліментами. Окремо [PERSON] здійснювався перерахунок грошових коштів на банківську карту [PERSON] . Зокрема: 10.02.2024 р. - 7000,00 грн., 14.01.2023 р. - 10000,00 грн., 15.03.2023 р. - 15000,00 грн., 14.04.2023 р. - 15000,00 грн., 04.10.2023 р. - 22000,00 грн. Остання заперечує, що вказані кошти є аліментами. З цього приводу суд зазначає наступне. У постановах від 18.11.2020 у справі № 648/1102/19 та від 26.05.2021 у справі № 569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Крім цього, постановою Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 199/2951/21 зроблено висновок про те, що між стягувачем і боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі N 661/905/19 (провадження N 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006 зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд звертає увагу, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. В даному випадку, суд враховує, що боржником грошові кошти сплачувались в добровільному порядку як виплати аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Зважаючи на те, що дублікат виконавчого листа видано 15.01.2024 р., а виконавче провадження зі стягнення аліментів відкрито державним виконавцем 23.01.2024 р. та приймаючи до уваги, що позивач своєю заявою відмовилась від стягнення аліментів з [PERSON] , певний період час дитина проживала разом із його батьками, у подальшому відповідачем здійснювалось добровільна сплата аліментів, суд доходить висновку, що наведений позивачем розрахунок заборгованості по неустойці зі сплати аліментів є не достовірним. У зв`язку із чим суд вважає, що відповідач довів належними доказами відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам за період з січня 2014 року по грудень 2023 року та доходить висновку, що покладення на відповідача обов`язку сплатити нейстойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за цей період не буде відповідати вимогам законності та справедливості. З розрахунку заборгованості державного виконавця вбачається, що за січень 2024 р. нараховано заборгованість по аліментах у розмірі 5336,75 грн., за лютий 2025 р. у розмірі 5336,75 грн. Окрім того, суд приймає до уваги вищезазначені квитанції про перерахунок [PERSON] на користь [PERSON] в якості сплати аліментів у загальному розмірі 69000,00 грн. Отже, у розрахунку заборгованості за аліментами, складеному державним виконавцем у ВП [NUMBER] за період з січня 2014 р. по лютий 2024 р. не враховано: існування ВП [NUMBER] у якому [PERSON] своєю заявою від 10.03.2018 р. відмовилась від отримання аліментів від [PERSON] , не враховано факту проживання дитини з березня 2018 р. у батьків [PERSON] у с.Мліїв Черкаської області, а також не враховано 69000,00 грн., які перераховувались [PERSON] на банківську картку [PERSON] як аліментні виплати у період з 14.01.2023 р. по 10.02.2024 р. Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, в даному випадку суд позбавлений можливості здійснювати обрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Першочергово, вирішуючи спір про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, розрахунок заборгованості за аліментами не має піддаватись сумнівам щодо суми заборгованості боржника. Щодо порядку нарахування пені у відповідності до ч.1. ст. 196 СК України в юридичній доктрині сформувалися декілька правових позицій. Одна з них викладена у Науково-практичному коментарі до Сімейного кодексу України автором проекту Сімейного кодексу України З. Ромовською (видавничий Дім «Ін Юре», 2006). Аліменти є періодичним щомісячним платежем, у зв`язку з чим пеня нараховується за кожен період (місяць) окремо в розмірі 1% від простроченої відповідного місяця суми несплачених аліментів з наступним складанням отриманих сум. Розмір неустойки за кожен місяць прострочення становить 30% (або 31% або 28% або 29%) суми несплачених аліментів. Причому сума боргу за попередній місяць не додається до заборгованості за наступний місяць з якого вираховується неустойка, а кількість прострочених днів у періоді (місячному платежі) не додається до наступного розрахункового періоду. Окрім того, існувала позиція Верховного суду України від 17.11.2010 р. за якою визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд повинен враховувати загальну кількість днів з початку прострочення до дня ухвалення рішення. Вказана позиція була змінена постановою №6-81/цс/3 від 11.09.2013 р. у якій зазначено, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Оскільки за такою позицією сума пені у рази перевищує суму самої заборгованості, сформувалась додаткова позиція за якою Верховний Суд вважає, що оскільки пеня - змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі якщо позивач з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (Постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21). Зважаючи на мінливість правових позицій, суд керується саме тією позицією, яка лягла в основу ст. 196 СК України. Отже, за логікою правової позиції З. Ромовської, пеня за несплату аліментів може бути нарахована судом за період від часу невиконання рішення суду (щодо сплати аліментів) боржником до повноліття дитини. А у разі невиконання цього грошового зобов`язання боржником (визначеного судом розміру пені), кредитор у подальшому набуває право звернення до суду про стягнення з боржника інфляційних та 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання (за ст. 625 ЦК України). Так, пеня за несплату аліментів відповідачем буде мати наступний вигляд. Формула розрахунку пені за несплату аліментів відповідачем виглядає наступним чином: сума аліментів, що підлягає до стягнення за місяць за який стягується пеня х кількість календарних днів у місяці х 1% = пеня за прострочення сплати аліментів. Таким чином, суд звертає увагу позивача на вірну формулу розрахунку пені за несплату аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed