Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

У грудні 2024 року представник позивача адвокат Васюта Д.К., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою та, уточнивши, свої вимоги мотивує тим, що сторони з 28.09.2002 по 02.02.2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість сплачувати аліменти. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що після припинення подружніх стосунків з позивачем продовжує брати участь в утриманні та вихованні спільних дітей. Не заперечував та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини доходів. Сторони в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлені належним чином, відповідач у відзиві просив розгляд справи здійснювати без його участі. Ухвалою від 13.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 28.09.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 02.02.2022 року у справі № 591/9310/21 шлюб між сторонами розірваний (а.с.14-15). Мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10,13). З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьком дітей є [PERSON] . Син сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Вказана обставина сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров`я і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, суд визначає необхідним стягувати на утримання дитини аліменти в у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 16 грудня 2024 року. У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті суд застосовує положення частини 1 статті 142 ЦПК України, відповідно до змісту якої у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачка звільнена від сплати судового збору пункту 2 частини1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Тому на підставі положень частини 1 статті 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню 50% судового збору, що підлягають сплаті при поданні позову в частині вимоги про сплату аліментів на дитину.

Outcome: approved