Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

29 листопада 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа: Відділ захисту прав дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Матеріальну допомогу відповідачка не надає, участь у вихованні сина не приймає, а тому позивач просив суд розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачкою, позбавити відповідачку батьківських прав відносно дитини та стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на користь відповідача в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач надав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі, відзив на позовну заяву не подавала. Третя особа просили розглядати справу у відсутність представника, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони з 22 серпня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства припинені. На підставі наведеного, суд вважає, що сім`я сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис 438 від 25 березня 2014 року. Як зазначає позивач, син відвідує Комунальний заклад освіти «Навчально-виховний комплекс №100 «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - ліцей» Дніпровської міської ради. В навчальному закладі характеризується позитивно, батько приділяє увагу вихованню сина, в той час як матір життям та вихованням сина не цікавиться зовсім. Згідно висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, що батько з дитиною проживають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] згідно договору найму житлового приміщення від 17 червня 2024 року, що є територією Шевченківського району міста Дніпра. Мати проживає окремо, вихованням та утриманням дитини не займається. За довідкою сімейного лікаря загальної практики протягом час перебування дитини під наглядом лікаря, дитину завжди приводив батько, під час відвідувань лікарем дитини вдома, з дитиною перебував завжди батько. Згідно з довідкою Дніпровського ліцею № 100 «Лідер» ДМР, учнем якого є [PERSON] , в останній час батько самостійно виховує дитину та приділяє багато уваги його вихованню, привозить до школи та забирає, відвідує батьківські збори та цікавиться успіхами сина; мати останній рік до школи не з`являється, на будь-який зв`язок з класним керівником не виходила та не цікавилася навчанням сина. Мати дитина [PERSON] написала заяву, у якій зазначила, що згодна з позбавленням її батьківських прав. На підставі вищевикладеного, адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Оскільки неповнолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем та знаходиться на його матеріальному забезпеченні, відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає, позивач звернувся до суду з даним позовом. У відповідності з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності з принципами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, які виходячи з ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства: дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові і розумі Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батька усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати сина, матеріальну допомогу відповідачка також не надає, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 листопада 2024 року, є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved