Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги наступним. 28.07.2004 між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, від якого народились доньки: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжями не склалось, сімейні стосунки остаточно припинені. Сторони не ведуть спільне гсподарство, у кожного із сторін своє життя. Позивач не має наміфру зберігати шлюб, оскільки подальше спільне життя суперечить інтересам [PERSON] . За таких обставин, представник [PERSON] просить розірвати шлюб укладений між сторонами. Провадження в справі відкрито 25.09.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Також зазначила, що баєа повернути дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідач також просив розглянути справу за його відсутності. Зазначив про недоцільність надання строку для примирення. Також відповідачем подано заяву про визнання позову. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 28 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Приазовського районного управління юстиції Запорізькій області України, зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 34, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, копія якого долучена до матеріалів справи. Після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище чоловіка - « [PERSON] ». В шлюбі у подружжя народились дві доньки: [PERSON] , [INFO] [PERSON] [INFO] , про що свідчать відповідні свідоцтва про народження, копії яких долучено до матиеріалів справи. Позивач вказує, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились та спільне господарство не ведеться. Примирення між позивачем та відповідачем не є можливим. Викладені позивачем [PERSON] обставини визнаються [PERSON] . Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про спільне проживання сторін, ведення спільного господарства. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача та відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Також не було отримано доказів, які б свідчили про те, що розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу, оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з заяви [PERSON] , позивач просить повернути їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 142 ЦПК України, відповідно до яких у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України снші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України. За положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем подано додаткової угоди № 1 від 06.08.2024 до Договору про надання правової допомоги № 005/2024 від 06.08.2024, а також Акт примання-передачі послуг № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 005/2024 від 06.08.2024 з описом виконаних робіт. Як вбачається з п. 2.2. Додаткової угоди № 1, після завершення періоду надання послуг за цією угодоюсторони підписують Акт прийому-передання послуг. Акт приймання-передачі послуг № 1 за договором про надання правової допомоги № 005/2024 від 06.08.2024 , складений та підписаний сторонами 12.08.2024 свідчить про те, що надані послуги прийняті клієнтом та сплачені в повному обсязі у розмірі 20 000,00 грн. Разом з тим, Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу та предмет позову, з огляду на те, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично наданих послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати представником позивача у розмірі 20 000,00 грн. не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер, а тому суд вважає, що є підстави для зменшення цієї суми до 1 000,00 грн., яка має бути стягнута з відповідача. Також , зважаючи на положення ст. 142 ЦПК України , позивачу має бути повернуто 50% судового збору, сплаченого за подачу позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved