Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У лютому 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №\~б/н від 08 вересня 2011 року в загальному розмірі 79687 грн. 84 коп. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ\~КБ\~ПриватБанк або Банк), у зв`язку з чим відповідач підписала анкету-заяву №\~б/н від 08 вересня 2011 року, відповідно до якої вона отримала кредит у розмірі 75000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням анкети-заяви відповідач [PERSON] (далі Позичальник або Клієнт) підтвердила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір). Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за даним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29 січня 2023 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за вказаним вище договором на загальну суму 79687 грн. 84 коп., з яких: 69217\~грн. 04 коп. заборгованість за тілом кредиту та 10470 грн. 80 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача Андрійченко В.М. у судовому засіданні позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов до суду теж не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 08 вересня 2011 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернулася до АТ\~КБ\~ПриватБанк, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №\~б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно із якою Банк надав їй кредит у розмірі 75000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг. При укладенні цього договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивачем АТ\~КБ\~ПриватБанк свої зобов`язання за кредитним договором виконано, відкрито відповідачу [PERSON] картковий рахунок та встановлено їй кредитний ліміт у розмірі 75000 грн., про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформлена на ім`я Позичальника та довідка про надані кредитні картки. Відповідно до наданої Банком виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] користувалася отриманими кредитними коштами, здійснювала відповідні платежі та періодично частково погашала кредит. Разом з тим, у порушення умов договору та вимог закону свої зобов`язання за вказаним вище кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала. Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~б/н від 08 вересня 2011 року вбачається, що станом на 29 січня 2023 року внаслідок невиконання належним чином відповідачем своїх зобов`язань за цим договором, [PERSON] має перед АТ\~КБ\~ПриватБанк заборгованість за даним договором на загальну суму 79687 грн. 84 коп., з яких: 69217 грн. 04 коп. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 69217 грн. 04 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 10470 грн. 80 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). У ч. 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, у даному випадку позивач АТ\~КБ\~ПриватБанк. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку з чим Банк має підтвердити, що на момент укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). АТ\~КБ\~ПриватБанк, звертаючись до суду з цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім тіла кредиту в розмірі 69217 грн. 04 коп., просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 10470 грн. 80 коп. Судом встановлено, що АТ\~КБ\~ПриватБанк свої зобов`язання за укладеним сторонами кредитним договором №\~б/н від 08 вересня 2011 року виконало, надало [PERSON] кредит у визначеному договором розмірі, проте остання у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує. Тіло кредиту це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник своєчасно не повернув. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №\~342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Враховуючи, що фактично отримані та використані Позичальником кошти добровільно АТ\~КБ\~ПриватБанк не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання та повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними ним у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №\~365/159/19 та постанові від 02 грудня 2020 року у справі №\~161/5267/20. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що вимоги АТ\~КБ\~ПриватБанк про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 69217 грн. 04 коп., у тому числі: 69217 грн. 04 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, ґрунтуються на вимогах закону та умовах кредитного договору, тому підлягають задоволенню. Що стосується заявлених позивачем АТ\~КБ\~ПриватБанк вимог щодо стягнення із Позичальника на користь Банку заборгованості за простроченими відсотками, суд дійшов таких висновків. У підписаній сторонами анкеті-заяві №\~б/н від 08 вересня 2011 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Банк, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~б/н від 08 вересня 2011 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, які є невід`ємними частинами цього кредитного договору, виписку по рахунку Позичальника, довідку про видачу кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування, а також паспорт споживчого кредиту від 23 грудня 2021\~року. Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Умови та правила і витяг із Тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані Банком до позовної заяви. Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі №\~6-16цс15 вказав на те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що у даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ\~КБ\~ПриватБанк з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення Банку до суду із даним позовом. Кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів і Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги із Тарифів і Умов та правил не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ\~КБ\~ПриватБанк за посиланням https://privatbank.ua/terms/ Архів договорів не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки вони не містять інформації щодо особистого підпису Позичальника на документах, якими Банк обґрунтовує свої вимоги. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка, Стандарт), якщо такі Умови не містять підпису Позичальника, викладена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі №\~6-16цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про споживче кредитування кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. За змістом ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.. Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України Про споживче кредитування у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №\~393/126/20 зазначив, що тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 червня 2022 року у справі №\~383/418/20. Доказів того, що долучений Банком до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту від 23 грудня 2021 року відповідачем [PERSON] був підписаний, позивачем суду не надано. Підписана Позичальником анкета-заява №\~б/н від 08 вересня 2011 року містить лише анкетні дані відповідача та її контактну інформацію. Даний кредитний договір, укладений між сторонами у вигляді підписаної сторонами заяви-анкети, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №\~342/180/17 за аналогічним позовом АТ\~КБ\~ПриватБанк до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом викладено правовий висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд вважає, що правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь АТ\~КБ\~ПриватБанк заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10470 грн. 80 коп. відсутні, тому позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] за кредитним договором №\~б/н від 08 вересня 2011 року грошові кошти Банку добровільно не повернуті, суд дійшов висновку, що позов АТ\~КБ\~ПриватБанк підлягає задоволенню лише частково, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №\~б/н від 08 вересня 2011 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 69217 грн. 04 коп., у тому числі 69217 грн. 04 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений Банком при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial