Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Придніпровська Товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житлове приміщення. У своєму позові позивач, просить суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 31 жовтня 1977 між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , як продавець, з одного боку, та [PERSON] , як покупець, з другого боку, та у Дніпродзержинському філіалі Придніпровської Товарної біржі за реєстраційним №103. - визнати за [PERSON] , право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ,житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 67,5 кв.м. В обґрунтуванні позову позивач, зазначила, що 31.10.1997 року між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , як продавець, з одного боку, та [PERSON] , як покупець, з другого боку, був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований у Дніпродзержинському філіалі Придніпровської Товарної біржі №103. В обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності на будинок на ім`я позивача було зареєстровано 24 листопада 1998 року в реєстрову книгу №111 за реєстровим №20701. Про що видано реєстраційне посвідченню. Зазначає, що в придбаному будинку стала постійно мешкати та зареєстровалась. Звернувшись до нотаріальної контори 23 листопада 20223 року з бажанням відчуження належного будинку, приватним нотаріусом Кам`янського району нотаріальної дії, а саме у посвідченні договору дарування житлового будинку під [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів на житловий будинок та підтвердження права власності. Зазначає, що не знала про обов`язкове нотаріальне посвідчення правочинів при відчуженні нерухомого майна. Між продавцем та покупцем було повне взаєморозуміння, всі умови договору сторонами були виконані і ніяких претензій один до одного не мали, та не мають на теперішній час. Позивач зазначає, що не може відчужити належний їй будинок. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Придніпровської товарної біржі не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду від 15 липня 2024 року відкрито провадження по справі. 12 вересня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 31.10.1997 р. [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] продав, а [PERSON] купила будинок житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 67,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований у Дніпродзержинському філіалі Придніпровської Товарної біржі за реєстраційним №103 (а.с.8). Технічний паспорт на будинок за адресою: [ADDRESS] виданий на ім`я [PERSON] (а.с.17). Постановою Приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ялової Ольги Миколаївни відмовлено у посвідченні договору дарування житлового будинку під [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок та підтвердження права власності (а.с.25). В матеріалах справи міститься довідка Комунального підприємства «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 15.11.2023р. №1/2044 вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на квартиру, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.1997, зареєстрованого на товарній біржі «Придніпровська», р№103 (а.с.26). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 31.10.1997 р., тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу договір дарування, суд вважає позов в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо вимог про визнання права власності на нерухоме майно, суд дійшов наступного. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що звернення позивача до суду з вимогами про визнання права власності на будинок, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є передчасним, оскільки права позивача в цій частині не порушені і позивач не втратив можливість оформлення права власності на вказане нерухоме майно у позасудовому порядку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно, слід відмовити. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення сплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: partial