Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 26.12.2024 від представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" засобами поштового зв`язку на адресу Брусилівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява з вимогами до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №125585 у розмірі 10326,25 грн.. Позов обґрунтовується тим, що 19.12.2023 між ТОВ "ФК "Кредіплюс" та відповідачем укладено кредитний договір споживчого кредиту №125585, за умовами якого сума кредиту складає 5556 грн. та надається позичальнику не пізніше наступного дня шляхом перерахування 4000,35 грн. на № рахунку/картку позичальника № [NUMBER] у національній валюті; 1555,68 грн. шляхом погашення заборгованості за комісією. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 600% річних, тип процентної ставки фіксований. Загальний строк кредитування складає 70 днів ( з 19.12.2023 до 27.02.2024), строк погашення кожної окремої частини кредиту 1 раз на 2 тижні (згідно з графіком платежів) 14.06.2024 між ТОВ "ФК "Кредіплюс" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14062024, за умовами якого ТОВ "ФК "Кредіплюс" передало ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги за кредитним договором №125585 від 19.12.2023, укладеним між ТОВ "ФК "Кредіплюс" та [PERSON] .. Посилаючись на те, що за умовами вказаного договору факторингу позивач прийняв належні ТОВ "ФК "Кредіплюс" права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №125585 від 19.12.2023 у розмірі 10 326,25 грн, а також те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, останнім заборгованість за кредитним договором №125585 від 19.12.2023 непогашена, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.12.2024 відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви зазначене прохання розглядати справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечував та просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач\~ [PERSON] \~в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином в порядку ст. ст. 128-131 ЦПК України\~шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та судових повісток на зареєстровану адресу проживання, на наявні в матеріалах справи інші засоби зв`язку. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. На підставі ст. ст.\~211,\~223 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні 12.03.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомлено про проголошення судового рішення 14.03.2025. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 19.12.2023 [PERSON] та ТОВ "ФК "Кредіплюс" уклали кредитний договір №125585, за умовами якого кредитодавець надає клієнту споживчий кредит у розмірі 5 556 грн на умовах строковості на 70 днів (з 19.12.2023 до 27.02.2024), зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом, та сплатити реальну річну ставку, яка становить 723 577,27 %. (а.с.5-7) Строк, на який надається окрема частина кредиту, встановлюється графіком платежів; періодичність погашення здійснення обов`язкових платежів за кредитом один раз на два тижні (конкретні дати вказані в графіку)(а.с. 7 зв.). 19.12.2023 відповідач підписав договір про споживчий кредит №125585, графік платежів за кредитним договором та паспорт споживчого кредиту, використавши електронний підпис одноразовими ідентифікаторами. 14.06.2024 ТОВ "ФК "Кредіплюс" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14062024, за умовами якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" прийняло належні ТОВ "ФК "Кредіплюс" права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №125585 від 19.12.2023 (а.с. 10-14). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №125585 від 19.12.2023 вбачається, що за відповідачем станом 30.11.2024 утворилася заборгованість за договором у розмірі 10 326,25 грн, з яких: 5 556 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 4 369,25 грн. - сума заборгованості за відсотками; 401 грн. сума заборгованості за комісією. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало додаткових нарахувань за договором №125585 від. 19.12.2023 (а.с. 15). Інших доказів суду не надано. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). У частині першій\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно частини першої\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~ст. 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт укладення 19.12.2023 [PERSON] та ТОВ "ФК "Кредіплюс" договору про надання споживчого кредиту №125585, згідно з яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити комісію та проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором відповідно до графіку платежів, їх внесення та своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором погодився з його умовами, у зв`язку з чим суд вважає, що матеріали справи свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Позивач надав відповідачу обумовлені договором грошові кошти, шляхом перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний у договорі, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 326,25 грн, з яких: 5 556 грн.\~- заборгованість за основним боргом; 4 369,25 грн. - заборгованість за відсотками; 401 грн. заборгованість за комісією. ТОВ ФК «ЄАПБ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за договором №125585 від 19.12.2023 за договором факторингу №14062024 від 14.06.2024, що суд вважає доведеним письмовими доказами у справі. Крім того, заборгованість була нарахована не позивачем, а первісним кредитором та з моменту отримання права вимоги до відповідача за договором факторингу, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 9\~925,25 грн., з яких: 5 556 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 4 369,25 грн. - сума заборгованості за відсотками, виходячи з наступного.За умовами договору №125585 від 19.12.2023, сума кредиту 5556 грн. надана відповідачу шляхом перерахування 4000,35 грн. на № рахунку/картку позичальника № [NUMBER] ; 1555,68 грн. зараховано на погашення заборгованості за комісією, згідно п.п. 2.2.1., 2.5. договору.4369,25 грн. відсотків за користування кредитом нараховано за ставкою 600% річних за період з 19.12.2023 по 27.02.2024, що відповідає умовам п.п. 2.3, 2.6. договору. Аналізуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] кредитного договору № 125585 від 19.12.2023 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ФК «ЄАПБ», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача. Щодо стягнення комісії за користування кредитом у розмірі 401 грн, слід зазначити наступне. Суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за комісією у розмірі 401 грн. з наступних підстав. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок, що за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь позивача винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які позивач здійснює на власну користь є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України,\~у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в\~розмірі 2 910,41 гривень (3028 х 9925,25 грн / 10326,25 грн., де 3028 грн. сума сплаченого судового збору, 9925,25 грн. сума задоволених позовних вимог, 10326, 25 грн. сума заявлених позовних вимог).

Outcome: partial