Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивача 22 листопада 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] , подана 05 листопада 2025 року, до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов обґрунтований тим, що: - позивач і відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] ; - рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20.01.2020 визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 (однієї чверті) від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; - від дня ухвалення рішення змінився сімейний і матеріальний стан [PERSON] : він одружився вдруге, в новому шлюбі у нього народився син, він здійснює догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи, орендує житло. У зв`язку з наведеним просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання малолітнього [PERSON] , до 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач не з`явився. У позовній заяві не заперечив про розгляд справи без його участі та про ухвалення заочного рішення. Позиція відповідачки Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином шляхом отримання судової повістки засобами поштового зв`язку. Відзив на позовну заяву відповідачка не подала. ІІ. Процесуальні дії суду 27 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 13 січня 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідачки судове засідання, призначене на 13 січня 2025 року, суд відклав на 13 лютого 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідачки судове засідання, призначене на 13 лютого 2025 року, суд відклав на 10 березня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідачка відзив на позовну заяву не подала, в судове засідання тричі не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, а також ураховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд без оформлення окремого документа ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося ІІІ. Обставини, які встановив суд 07 липня 2012 року позивач і відповідачка зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 07.07.2012, актовий запис № 617 (а.с. 7). Позивач і відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 27.09.2016, актовий запис № 2806 (а.с. 8). Відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року в справі № 759/16527/19, що набрало законної сили 21 листопада 2019 року, шлюб між позивачем і відповідачкою розірваний (а.с. 9). Відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року в справі № 759/20826/19, що набрало законної сили 19 лютого 2020 року, визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 (однієї чверті) від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11). 29 грудня 2020 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29.12.2020, актовий запис № 2013 (а.с. 12). [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21.07.2021, актовий запис № 1522 (а.с. 13). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 598415, виданою Шосткинською МСЕК Сумської області 09.07.2013, [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю І групи Б по зору; причина інвалідності - загальне захворювання; інвалідність установлена безтерміново; потребує постійного стороннього догляду (а.с. 18-19). [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України 03.07.2019 (а.с. 17). Згідно з договором оренди житлового приміщення від 09.04.2013, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у користування квартиру [ADDRESS] (а.с. 14-16). Розмір орендної плати за договором становить 5 000,00 гривень на місяць. Орендна плата вноситься орендарем у строки, вказані вище. Орендодавець після розрахунку завіряє її своїм підписом (пункти 1, 3.1 договору). Орендодавець передає в оренду приміщення строком на шість місяців з можливістю подальшого поновлення (пункт 3.2. договору) У договорі оренди зафіксовані такі розрахунки: з 09.04.2023 до 09.04.2024 сплачено 5 000,00 гривень; заставна вартість сплачена в сумі 5 000,00 гривень. ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, зміна правовідношення (пункт сьомий частини другої статті 18 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша-третя статті 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України). Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням змісту ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тобто, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, стаття 192 СК України передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому саме по собі народження у платника аліментів іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже платник аліментів повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2024 року в справі № 552/2073/23; від 22 липня 2024 року в справі № 688/4308/23 Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, [PERSON] звернувся з вимогою зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначив, що після набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів у нього змінився сімейний і матеріальний стан. Зокрема, позивач вказує, що народження у нього другої дитини є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання першої дитини. З наведеним твердженням позивача суд не погоджується з огляду на таке. Визначальною при вирішенні спорів про зменшення розміру аліментів є відповідь на таке питання: чи є сама лише зміна сімейного стану платника аліментів (укладення нового шлюбу, народження дитини в іншому шлюбі та її утримання), без урахування зміни його майнового стану, безумовною і достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Немає сумніву, що укладення нового шлюбу, народження в цьому шлюбі дітей та їх утримання неминуче призводить до здійснення певних витрат. Проте, непоодинокими є випадки, коли у платника аліментів одночасно змінюється сімейний стан і покращується його матеріальне становище (істотно збільшується його дохід, він придбаває цінне майно (рухоме і нерухоме), покращується загальний рівень його життя). Тож, виникає ситуація, за якої платник безумовно здатний сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі, але зміна його сімейного стану, зокрема, народження дитини в іншому шлюбі та її утримання, надає йому можливість зменшити в судовому порядку розмір аліментів, що стягуються на дитину від попереднього шлюбу. За таких обставин, обмежувальне тлумачення статті 192 СК України вочевидь не відповідає якнайкращим інтересам дитини і не свідчить про ефективне виконання завдань цивільного судочинства. Одночасна зміна сімейного стану та покращення матеріального становища платника аліментів не можуть бути підставою для зменшення їх розміру. Застосування статті 192 СК України покликане забезпечити справедливий баланс між потребами дитини та можливостями платника аліментів утримувати дитину, себе, та інших осіб, яких він за законом зобов`язаний утримувати. Відтак дослідженню і оцінці підлягає не лише зміна сімейного стану платника аліментів, але й зміна його матеріального становища з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, а саме: чи змінився його дохід, чи придбавав він нерухомість та цінне рухоме майно, які джерела походження коштів на його придбання, чи змінився спосіб життя платника аліментів тощо. З огляду на викладене, сама по собі зміна сімейного стану платника аліментів, без доведення погіршення його матеріального стану не може бути безумовною і достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Протилежне тлумачення не відповідає меті та функціональному призначенню норми статті 192 СК України, оскільки не завжди забезпечує досягнення справедливого балансу між правом дитини на утримання та можливостями платника аліментів таке утримання надавати, допускає ухвалення рішень всупереч якнайкращим інтересам дитини. Будь-яких доказів погіршення його майнового стану у зв`язку з укладенням нового шлюбу та народженням сина в цьому шлюбі, [PERSON] не надав. Посилання позивача на висновки, викладені у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц, не підлягають врахуванню в цій справі, адже ці висновки зроблені за інших фактичних обставин, так як у кожній конкретній справі суд з`ясовує наявність підстав, передбачених статтею 192 СК України для зменшення розміру аліментів. Твердження позивача про погіршення його матеріального стану суд визнає недоведеними. Зокрема, подану довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про інвалідність [PERSON] суд відхиляє, адже вказана довідка видана у 2013 році, за сім років до ухвалення рішення про стягнення аліментів. Сама по собі наявність такої довідки не свідчить про фактичне здійснення позивачем догляду за [PERSON] . Суд акцентує, що довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією видана у місті Шостка Сумської області, а позивач щонайменше з 2012 року мешкає в місті Києві. До того ж будь-яких доказів родинних відносин із [PERSON] позивач не надав. Договір оренди житлового приміщення від 09.04.2023 суд оцінює критично. Суд зауважує, що здійснення витрат на оренду житла автоматично не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів. Доказів, які підтвердили б, що вказані витрати є значними в порівнянні з доходами позивача (наприклад, довідки про доходи) матеріали справи не містять. Більш того, будь-яких доказів продовження користування квартирою після закінчення строку оренди позивач не надав. З огляду на те, що [PERSON] не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів погіршення його матеріального стану (у тому числі у зв`язку з народженням другої дитини) після набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів, суд відмовляє в позові повністю. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.3985074958.1 від 04.11.2024 (а.с. 3). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив у позові повністю, судовий збір стягненню з відповідачки на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed