Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

20.12.2024 року орган опіки та піклування Маріупольської міської ради виконавчого комітету Маріупольської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. 26.07.2021 року в КНП «Маріупольський міський пологовий будинок» відносно малолітнього [PERSON] був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. 01.09.2021 року Управлінням служби у справах дітей Маріупольської міської ради малолітню дитину було тимчасово влаштовано до КЗ «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області, який згодом змінив назву на Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 26.10.2021 року №426 [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17.11.2021 №483 [PERSON] було влаштовано до КЗ «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» на повне державне забезпечення з 01.12.2021 до 01.12.2022 року. З початком повномасштабного вторгнення російських військ в м. Маріуполь Донецької області вихованців центру було евакуйовано на відносно безпечну територію України, а в подальшому до Швейцарської Конфедерації, де вони перебувають до теперішнього часу. Матір [PERSON] за останніми відомостями мешкала в м. Маріуполі, вела аморальний спосіб життя, вживала наркотичні засоби, навіть будучи вагітною. Зі слів матері вона відмовилась забрати дитину з пологового будинку з причини браку фінансів, родичів в неї не має. Раніше вона вже була позбавлена батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей. За весь час перебування [PERSON] у дитячому закладі мати не здійснювала жодних заходів з метою повернення сина до родини. На підставі зазначеного, Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради виконавчого комітету Маріупольської міської ради просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути аліменти на його утримання. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2024 року відкрито провадження у даній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Бастрига С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив не подала, будь-яких заяв від неї не надходило, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи Лащевська Н.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Також надала письмові пояснення, зазначила, що малолітній [PERSON] перебуває в Комунальному закладі «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 26.10.2021 року №426 [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. З початком повномасштабної війни вихованців центру було евакуйовано до більш безпечного міста України, а в подальшому до Швейцарської Конфедерації, де вони перебувають до теперішнього часу. Матір [PERSON] мешкала в м. Маріуполі, вела аморальний спосіб життя, вживала наркотичні засоби, навіть будучи вагітною. Свого сина залишила в пологовому будинку. Починаючи з моменту народження дитини, проживала окремо від нього, не виконувала своїх батьківських обов`язків, не проявляла бажання побачитись з сином, тобто залишивши дитину одразу після народження, самоусунулась від її виховання. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, судом встановлено наступне. [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , що підтверджено наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.09.2021 року, що видане Лівобережним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №570 (а.с.7). Відомості про батька малолітнього [PERSON] до актового запису про народження внесені на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено наявним в матеріалах справи Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00032516627 від 10.09.2021 року (а.с.9). З акту №860/01-15 від 26.07.2021 року закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, складеного працівником закладу охорони здоров`я у присутності працівника органу внутрішніх справ України та представника служби у справах дітей вбачається, що 26.07.2021 року в КНП «Маріупольський міський пологовий будинок» встановлено, що батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати дитину чоловічої статі ( [PERSON] ), оскільки зі слів матері [PERSON] в неї скрутне матеріальне становище, вона безробітна, а також відносно інших трьох дітей вона позбавлена батьківських прав (а.с. 10). З метою соціального захисту малолітньої дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах та фактично залишилась без батьківського піклування, на підставі направлення Управління Служби у справах дітей Маріупольської міської ради від 31.08.2021 №01.3-35-487 малолітнього [PERSON] 01.09.2021 було тимчасово влаштовано до КЗ «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області, який згодом змінив назву на Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради (а.с.11-14). Рішенням №426 від 26.10.2021 року Виконавчого комітету Маріупольської міської ради [PERSON] надано статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та на підставі Рішенням №483 від 17.11.2021 року Виконавчого комітету Маріупольської міської ради був влаштований до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області (згодом перейменований на Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради) на повне державне забезпечення (а.с.15-16). В подальшому рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №194 від 17.09.2024 продовжено строк перебування [PERSON] в зазначеному закладі (а.с.128). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що діти-вихованці Комунального закладу «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради евакуйовані до Швейцарської конфедерації. З листа Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 16.09.2021 року вбачається, що малолітній [PERSON] має рідного брата [PERSON] , [INFO] , який перебуває під опікою, а також сестру [PERSON] , [INFO] , брата [PERSON] , [INFO] , які перебувають у КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області (перейменований на Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради) (а.с.17). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.06.2021 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 131-132). Вирішуючи питання наявності правових підстав позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 1 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Встановлені факти у сукупності, надані учасниками та досліджені докази свідчать про те, що матір [PERSON] не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини і більше, ніж протягом шести місяців не виявляла та не виявляє щодо неї батьківського піклування. Більш того, жодного разу не відвідала дитину в пологовому будинку, а також в дитячому будинку, не цікавилась долею сина взагалі. Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинила жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує, що підтверджує свідоме ухилення [PERSON] від виконання обов`язків з виховання та утримання дитини. З огляду на наведене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд доходить висновку, що до відповідача слід застосувати крайній захід впливу - позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє особу права на звернення до суду з позовом про їх поновлення у разі реального бажання та доведених вчинків щодо відновлення батьківського зв`язку з дітьми. В свою чергу, відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, яка є працездатною особою, не є особою з інвалідністю (докази зворотного в матеріалах справи відсутні). З огляду на наведене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 11.12.2024 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням обставин справи, суд вважає, що стягнута сума аліментів буде достатньою для нормального виховання і забезпечення малолітньої дитини. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved