Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

23.08.2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог, просить суд: - стягнути з [PERSON] на свою користь частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень) квартири [ADDRESS] в сумі 879691,24 грн.; - стягнути з [PERSON] на свою користь частину вартості автомобіля Мазда, 2018 року випуску (номер кузова [NUMBER] ), який зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , в сумі 5494,00 дол. США; - стягнути з [PERSON] на свою користь частину коштів витрачених не в інтересах сім`ї за період з 17.06.2020 року по 17.06.2023 року в сумі 1842611,70 грн.; - стягнути з [PERSON] на свою користь частину вартості проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] в сумі 509889,29 грн. - визнати особистою приватною власністю [PERSON] : садовий будинок [ADDRESS] » садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»; земельну ділянку, загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером 2322181600:03:001:0273 та земельну ділянку, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером 2322181600:03:001:0438. Вимоги позовної заяви, з урахуванням змісту заяв про збільшення розміру позовних вимог, мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2004 року, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року. Від шлюбу колишнє подружжя має спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З 15.10.2005 року по 17.06.2023 року колишнє подружжя проживало разом в належній [PERSON] на праві особистої приватної власності кв. [ADDRESS] . З 01.01.2009 року у вказаній квартирі проживало виключно подружжя зі своєю спільною дитиною. У 2008-2010 роках подружжям за спільні кошти було проведено капітальний ремонт квартири та придбане необхідне обладнання. Ремонт закінчено у 2009 році і невід`ємні покращення квартири є власністю обох з подружжя. Згідно висновку експерта від 20.06.2023 року вартість невід`ємних поліпшень квартири становить 1759382,48 грн. [PERSON] власною працею та грошовими коштами приймав участь у збільшення вартості належної [PERSON] квартири. 18.06.2021 року [PERSON] без погодження з чоловіком розпорядилась спільними коштами в сумі 10988 дол. США оплативши покупку автомобіля Мазда, 2018 року випуску (номер кузова [NUMBER] ), який було зареєстровано за її сином [PERSON] (дата реєстрації ТЗ 16.11.2021 року). Крім того, за час шлюбу подружжя набуло грошові кошти, які за спільною домовленістю було розміщено на банківських рахунках [PERSON] . Усього за час шлюбу подружжя володіло грошовими коштами у різних банківських установах на зальну суму близько 60000,00 дол. США. [PERSON] витратила не в інтересах сім`ї кошти на купівлю власному синові автомобіля, без дозволу чоловіка здійснювала зняття готівки у дол. США та гривнях починаючи з 2020 року, а з березня 2022 року [PERSON] перебуває за кордоном. Під час шлюбу у спільну сумісну власність було придбано кв. [ADDRESS] . Придбана квартира була неблагоустроєною та відповідно непридатною для проживання. Після виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , останній розпочав проводити капітальний ремонт у спільній квартирі [ADDRESS] . [PERSON] пропонував [PERSON] добровільно врегулювати питання проведення ремонту у спільній квартирі, інакше він буде вимушений звернутись до суду з вимогою про стягнення частини вартості проведених ремонтних робіт. [PERSON] надсилав на електронну пошту [PERSON] повідомлення про початок ремонтних робіт та всі документи щодо вартості закуплених матеріалів та вартості виконаних робіт і пропонував сплатити половину коштів, однак жодної відповіді не отримав. [PERSON] достовірно знала про всі повідомлення, листи, пропозиції і заперечень не висловлювала, а на теперішній час відмовляється сплачувати половину коштів витрачених [PERSON] на ремонт спільної квартири. Обґрунтовуючи вимоги про визнання двох земельних ділянок та садового будинку особистою приватною власністю [PERSON] посилається на те, що одна земельна ділянка була набута за договором дарування, а інша набута шляхом безоплатної приватизації. Садовий будинок [PERSON] побудував ще у 2000 році, як член садівничого товариства за особисті кошти. Право власності на садовий будинок зареєстроване у 2012 році, але оскільки будинок споруджено у 2000 році за діючим на той час законодавством він фактично належав садівничому товариству, а [PERSON] фактично приватизував його, поскільки він був споруджений на приватизованій ним у 2005 році земельній ділянці. На той час виникнення права власності не залежало від проведення державної реєстрації. У період перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] знімала зі своїх банківських рахунків в АТ «Райффазен Банк» готівкові кошти та здійснювала переказ коштів невідомим отримувачам. Ці кошти витрачені [PERSON] не в інтересах сім`ї, подружжям не було здійснено жодного цінного придбання, а тому з неї має бути стягнуто половину вказаних коштів на користь [PERSON] , що становить 1842611,70 грн. При здійсненні розрахунку коштів витрачених не в інтересах сім`ї [PERSON] врахував лише ті кошти, які знімались готівкою, а також перераховувались безготівково невідомим отримувачам. Суд зазначає, що у первісній редакції позову [PERSON] містилась вимога про стягнення з [PERSON] на його користь частини вкладень у банківських установах станом на 17.06.2023 року, але в подальших заявах про збільшення розміру позовних вимог така вимога відсутня і сторона [PERSON] у заявах про збільшення розміру позовних вимог просила розглядати позов саме згідно вимог викладених у заявах про збільшення розміру позовних вимог. Відтак вбачається, що сторона [PERSON] фактично відмовилась від зазначеної вище вимоги до [PERSON] , відповідно суд такої вимоги не розглядає. Ухвалою суду від 28.08.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 20.09.2023 року за клопотанням представника [PERSON] призначено проведення розгляду справи в режимі відеоконференції. 20.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому представник [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] з 2005 року по 2023 рік був зареєстрований та проживав у квартирах, які належать особисто [PERSON] і при цьому ігнорував оплату комунальних послуг. Коли [PERSON] разом зі спільною дитиною сторін виїхали з м. Києва [PERSON] продовжував проживати в кв. [ADDRESS] , не сплачував комунальні послуги та накопичував борг. Також [PERSON] користувався гаражним боксом належним [PERSON] за користування яким також внесків не сплачував. [PERSON] від свого батька успадкувала, зокрема, гроші та тревел чеки в доларах і євро, тож ремонт в кв. [ADDRESS] , проводився в тому числі за вказані кошти. Також мати [PERSON] - [PERSON] вкладала власні кошти в ремонт квартири та кошти успадковані від чоловіка, оскільки була співвласницею квартири. Повністю [PERSON] набула у власність вказану квартиру [INFO] , у якій сторони, їх спільна донька та син [PERSON] від першого шлюбу почали жити влітку 2010 року. Після переїзду та до 2012 року в квартирі був здійснений поточний ремонт та здійснене облаштування для комфортного проживання родини. Тобто ремонту більше 12 років і у зв`язку з проживанням в квартирі, ремонт зазнав фізичного зносу. Після виїзду [PERSON] та спільної дитини сторін з м. Києва 25.02.2022 року, [PERSON] до 27.08.2023 року проживав в квартирі, змінив замки і не надавав доступу до неї, а також викрав з квартири техніку, меблі, облаштування тощо, пошкодив меблі, вирвав розетки та бра. Додані до позовної заяви [PERSON] чеки та договори не підтверджують, що вказані у них товари були придбані і використані саме для проведення ремонтних робіт у кв. [ADDRESS] . Щодо поданого [PERSON] висновку з приводу вартості невід`ємних поліпшень, сторона [PERSON] вказує, що експертиза проведена на підставі невстановлених документів та в ній зазначено, що експертиза наданих замовником документів на предмет визначення та достовірності не проводилась, відповідальність за достовірність усіх наданих вихідних даних несе замовник, а розрахунки проводились за аналогічними даними. Стягнення частини вартості ремонтних робіт не є належним способом захисту, істотності збільшення вартості майна не доведено, а також не доведено вкладання в ремонт особистих коштів [PERSON] чи його власної праці. [PERSON] не довів, що саме спільні кошти були витрачені на придбання автомобіля, який зареєстрований за сином [PERSON] від першого шлюбу. [PERSON] було відомо про купівлю авто в інтересах сім`ї і в подальшому син [PERSON] повернув їй кошти за придбаний автомобіль. Крім того, автомобіль завжди використовувався в інтересах сім`ї, на ньому син [PERSON] возив свою сестру та маму. [PERSON] не зазначив фактів витрачання колишньою дружиною коштів не в інтересах сім`ї, без його дозволу, а наводяться лише припущення. На [PERSON] не може бути перекладено обов`язок доводити те, що зароблені нею з 2005 року кошти витрачались в інтересах сім`ї. У рішення суду про розірвання шлюбу встановлено, що з квітня 2019 року сторони мають окремий бюджет. Крім того, всі витрати по утриманню спільної дитини несе [PERSON] , яка разом із нею проживає у Великій Британії. Стосовно перебування на депозитному рахунку [PERSON] 10000,00 дол. США, то ці кошти є її особистою приватною власністю, які були отримані за договором купівлі-продажу належної [PERSON] квартири від 03.03.2021 року. Жодні інші депозитні рахунки відсутні. 20.09.2023 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому [PERSON] просить: - визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на частину садового будинку [ADDRESS] садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»; - визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером 2322181600:03:001:0273; - визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером 2322181600:03:001:0438; - стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля AUDI Q7, 2012 року випуску, в розмірі 489105,00 грн.; - стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля AUDI А4, 2011 року випуску, в розмірі 197835,00 грн. Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі сторонами було набуто два автомобіля, які [PERSON] відчужив без дозволу [PERSON] за договором купівлі продажу від 09.05.2023 року та договором дарування від 16.05.2023 року. Крім того під час шлюбу було набуто квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 22.10.2013 року, а також садовий будинок. Згідно висновків експертів від 13.09.2023 року, вартість автомобіля AUDI Q7 становить 978210,00 грн., а вартість автомобіля AUDI А4 дорівнює 395670,00 грн. Згідно державного акту від 21.12.2005 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0506 га з кадастровим номером 2322181600:03:001:0273. 04.02.2014 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером 2322181600:03:001:0438. Вказані земельні ділянки розташовані поряд і на них за час шлюбу та за спільні кошти колишнім подружжям було побудовано спірний садовий будинок [ADDRESS] , а тому вказане майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. 04.10.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив представника [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що сторона [PERSON] підтримує раніше заявлені позовні вимоги і додатково представник зазначає, що [PERSON] не доведено прийняття участі у ремонті кв. [ADDRESS] її матір`ю та братом, і спростовується доказами наданими [PERSON] , у тому числі висновком експерта. [PERSON] приймав участь у комунальних витратах та витратах родини, а посилання [PERSON] на те, що [PERSON] вкрав з квартири якісь речі не відповідають дійсності. У переважній більшості наданих суду документах є адреса доставки матеріалів та товарів саме до кв. [ADDRESS] , що підтверджує здійснення ремонтних робіт. [PERSON] не довела, що витрачені на автомобіль «Мазда» кошти, який був зареєстрований за її сином від першого шлюбу, останній повернув. Самостійно [PERSON] не мав фінансової можливості придбати автомобіль, оскільки жодного доходу не отримував. 10.10.2023 року до суду надійшли заперечення сторони [PERSON] , у яких представник вказує, що [PERSON] не надано первинних документів на придбання матеріалів для ремонту кв. [ADDRESS] , а належність поданих документів до ремонтних робіт у вказаній квартирі підтверджується лише словами самого [PERSON] , про що вказано і в поданій стороною [PERSON] експертизі. Згідно експертного висновку від 05.10.2023 року, проведеного за замовленням сторони [PERSON] , встановити вартість проведених ремонтно-будівельних робіт не вбачається можливим. Несення [PERSON] витрат на комунальні послуги, утримання дитини та інші потреби родини нічим не доведено. [PERSON] достеменно було відомо про купівлю автомобіля Мазда, що ним не заперечується і додатково підтверджується тим, що саме [PERSON] надав докази оплати автомобіля. [PERSON] був членом сім`ї колишнього подружжя і автомобіль був придбаний в інтересах сім`ї. Ухвалою суду від 31.10.2023 року частково задоволено заяву представника [PERSON] про забезпечення позову. Постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2024 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року скасовано, постановлене нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 01.11.2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 01.11.2023 року частково задоволено заяву представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення зустрічного позову. 05.12.2023 року до суду надійшов відзиву на зустрічну позовну заяву зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача за зустрічним позовом частково визнає позовні вимоги, а саме щодо поділу в рівних частинах кв. [ADDRESS] , стягнення грошової компенсації частини вартості автомобіля AUDI А4 в сумі 197835,00 грн. та стягнення грошової компенсації частини вартості автомобіля AUDI Q7, яка буде встановлена висновком експерта за зверненням [PERSON] . Стосовно вимог про визнання за [PERSON] частини земельних ділянок представник вказує, що одна з земельних ділянок набута [PERSON] за договором дарування, а інша шляхом безоплатної приватизації, тому земельні ділянки є особистою приватною власністю [PERSON] . Спірний садовий будинок [NUMBER] закінчений будівництвом у 2000 році і відповідно до норм діючого на той час законодавства він фактично належав садівничому товариству, і [PERSON] фактично приватизував його у 2012 році. Даний будинок [PERSON] побудував ще у 2000 році, як член садівничого товариства. Відповідач за зустрічним позовом не погоджується з оцінкою автомобіля AUDI Q7, яка була проведена [PERSON] , а тому звернувся до експерта для проведення власної експертизи. Протокольною ухвалою суду від 25.12.2023 року прийнято до розгляду заяву сторони [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог за первісним позовом. Ухвалою суду від 25.12.2023 року задоволені клопотання представників сторін про витребування доказів. 19.01.2024 року до суду надійшов відзив представника [PERSON] на заяву сторони [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, у якому представник просить відмовити у задоволенні додатково заявлених позовних вимог посилаючись на те, що вартість робіт за договором підряду стосовно кв. [ADDRESS] становить 1521436,09 грн., такий правочин виходить за межі дрібного побутового, а тому потребував згоди [PERSON] . Договір підряду укладено не в інтересах сім`ї, а в особистих цілях [PERSON] , з метою створення штучних підстав для стягнення з [PERSON] грошової компенсації. В укладенні договору підряду [PERSON] не була зацікавлена, оскільки шлюб вже був розірваний та вона зі спільною дитиною сторін проживає у Великій Британії. Письмової згоди на укладення договору підряду [PERSON] не надавала, про укладення відповідного договору їй не було відомо, участі у ремонтних роботах вона не приймала. Дії [PERSON] є недобросовісними. Садовий будинок [NUMBER] був побудований подружжям під час шлюбу за спільні кошти, а тому підлягає поділу в рівних частинах. [PERSON] не надано доказів походження коштів, за які він сам міг збудувати будинок. Стосовно визнання двох земельних ділянок особистою приватною власністю [PERSON] сторона [PERSON] просить відмовити у задоволенні таких вимог посилаючись на те, що такі вимоги не є ефективним способом захисту, не відповідають змісту порушеного права та не забезпечують реального поновлення таких прав у випадку задоволення відповідних вимог. 31.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог за підписом представника [PERSON] , у якій представник вказує, що [PERSON] на теперішній час не має іншого житла окрім кв. [ADDRESS] , яка була непридатна для проживання. [PERSON] було відомо про проведення у квартирі ремонтних робіт і вона, ні усних, ні письмових заперечень не висловлювала та не забороняла здійснення робіт. Оскільки [PERSON] не було де жити, він розпочав ремонт у квартирі у зв`язку із чим уклав договір підряду. Дві земельні ділянки та садовий будинок відносяться до особистої приватної власності [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 23.02.2024 року прийнято до розгляду другу заяву сторони [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 23.02.2024 року частково задоволене клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 23.02.2024 року задоволене клопотання представника [PERSON] про виправлення описки в ухвалі суду від 25.12.2023 року. 11.03.2024 року до суду надійшов відзив сторони [PERSON] на другу заяву сторони [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, у якому представник щодо стягнення вартості ремонтних робіт у кв. [ADDRESS] зазначає, що поняття «поставити до відома» не є тотожнім поняттю «отримати згоду». Матеріали справи не містять згоди [PERSON] на проведення у спірній квартирі ремонту. Відсутні докази наявності домовленості між колишнім подружжям на проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі. У листуванні між колишнім подружжям зазначено, що [PERSON] не надає своєї згоди на проведення ремонту. Сам факт здійснення ремонтних робіт в квартирі, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, не доводить факту виникнення спільного обов`язку щодо повернення коштів, витрачених одним з колишнього подружжя на його здійснення. У [PERSON] є інше житло в м. Запоріжжя та будинок у Запорізькій області. Кошти, які перебували у спільній сумісній власності подружжя і були витрачені під час перебування у шлюбі вважаються такими, що бути витрачені за спільною згодою в інтересах сім`ї. Доказів про використання коштів не в інтересах сім`ї [PERSON] не надано. З власного рахунку [PERSON] задовольняла всі потреби спільної дитини сторін і до теперішнього часу забезпечує дитину проживаючи в Великій Британії. Також [PERSON] знімала готівку в сумі 117525,00 грн. та переводила у фунти стерлінгів для оплати навчання дитини. [PERSON] перераховувала також кошти на картку [PERSON] та оплачувала з рахунку спільні подорожі. Зняту готівку [PERSON] витрачала в інтересах сім`ї, давала [PERSON] кошти на ремонт автомобілів. Всього на ремонт автомобілів було витрачено 478608,32 грн. Страхування автомобілів кожен рік сплачувала [PERSON] , а також оплачувала комунальні послуги, рахунки ОСББ тощо. 03.04.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника [PERSON] , у яких представник вказує, що у суму стягнення коштів витрачених не в інтересах сім`ї позивачем за первісним позовом включено лише кошти, які знімались готівкою та перераховувались невідомим отримувачам. За період з 17.06.2020 року по 17.06.2023 року подружжя не здійснювало придбання нерухомого чи цінного рухомого майна, а тому кошти витрачені не в інтересах сім`ї. Представник вказує, що [PERSON] приймав участь у сплаті житлово-комунальних послуг по кв. [ADDRESS] , а з листопада 2013 року самостійно сплачував комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . По вказаній квартирі [PERSON] не здійснювала жодних оплат житлово-комунальних послуг. Протокольною ухвалою суду від 08.04.2024 року прийнято до розгляду третю заяву сторони [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог. 23.04.2024 року до суду надійшли письмові заперечення сторони [PERSON] на третю заяву сторони [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог за первісним позовом, у яких представник вказує, що сторони з березня 2022 року не проживають разом та не ведуть спільного господарства. [PERSON] здійснювала оплату навчання та відпочинку спільної дитини сторін, лише вона здійснювала витрати на дитину, а саме: її навчання у Великій Британії, харчування, одяг, відпочинок, транспорт, медичні послуги, страхування тощо. [PERSON] оплачувала більшість витрат сім`ї: комунальні платежі, гараж, паркінг, витрати на обслуговування автомобілів, харчування, медичні послуги, страхування тощо. Натомість [PERSON] не має жодного офіційного доходу, разом з цим зазначає, що витратив на ремонт кв. [ADDRESS] , який здійснює у власних інтересах - 1019778,57 грн. Він постійно поповнює свою картку готівкою і витрачає кошти лише у власних інтересах. Виписка по рахунках [PERSON] за період 17.06.2020 по 17.06.2023 свідчить про те, що витрати в інтересах сім`ї він не здійснював. Під час шлюбу [PERSON] неодноразово переводила кошти на рахунок [PERSON] , а також постійно надавала йому готівкові кошти. З 2020 року [PERSON] майже не мав доходів, тобто під час шлюбу він існував виключно за кошти зароблені [PERSON] [PERSON] не довів витрачання [PERSON] коштів не в інтересах сім`ї. Ухвалою суду від 20.05.2024 року за клопотанням представника [PERSON] призначений розгляд справи в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 27.05.2024 року частково задоволено заяву представника [PERSON] про забезпечення первісного позову. Постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року залишено без змін. Ухвалою суду від 01.07.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала вимоги первісного позову з підстав викладених у позовній заяві та інших заявах по суті спору і з процесуальних питань, просить первісний позов задовольнити. Стосовно зустрічного позову сторона [PERSON] визнає вимоги щодо поділу кв. [ADDRESS] між колишнім подружжям в рівних частинах та щодо стягнення компенсації по двох автомобілях, але стосовно компенсації по автомобілю Ауді 7 за вартістю визначеною згідно експертизи проведеної на замовлення [PERSON] . В іншій частині зустрічний позов не визнається з підстав викладених у заявах по суті справи. [PERSON] в судовому засіданні, у якому останній був присутнім особисто, зазначив, що у всьому підтримує свого представника, що [PERSON] казала про відсутність грошей, а сама знімала кошти готівкою та перераховувала їх у невідомому напрямку. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову та заперечує проти задоволення первісного позову з підстав викладених у заявах по суті спору та з процесуальних питань, а також за обставин викладених у письмових дебатах, які приєднано до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі письмові і електронні докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 1 СК України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Статтями 7, 8 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також визнання його недійсним, скасування; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 62 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України). Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). За змістом ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 ЦК України). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК України). Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З матеріалів справи убачається, що сторони спору зареєстрували шлюб 15.10.2004 року, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року у справі №755/13078/22 (Т. 1, а.с. 138-139; Т. 2, а.с. 19). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (Т. 2, а.с. 24). [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень) квартири [ADDRESS] в сумі 879691,24 грн. За наявними в матеріалах справи письмовими доказами, [PERSON] був зареєстрований в кв. [ADDRESS] з 02.09.2010 року, а [PERSON] з 19.02.2010 року (Т. 1, а.с. 15-17). Як убачається з матеріалів справи, 22.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а 1/3 частину зазначеної квартири [PERSON] отримала у спадок від [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2008 року (Т. 1, а.с. 26-27). На підтвердження вимог щодо стягнення з [PERSON] половини вартості проведених будівельно-ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] надав суду різного роду чеки, квитанції, договори тощо, які датовані починаючи з січня 2008 року по квітень 2013 року (Т. 1, а.с. 33-81). Разом з цим, суд зазначає, що у наданих розрахункових документах в переважній більшості або відсутні адреси доставки матеріалів/товарів, або відсутні дані про особу замовника, або відсутні дати наданих документів. Крім того станом на січень 2008 року [PERSON] не була власницею квартири і набула у власність 1/3 частину вказаної квартири в грудні 2008 року. За змістом висновку експерта №22-06-2023 від 20.06.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яка була проведена на замовлення сторони [PERSON] , вартість проведення ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень) станом на дату проведення дослідження та які відповідають невід`ємним поліпшенням житлової квартири [ADDRESS] складає 1759382,48 грн. Розмір виконаних невід`ємних поліпшень нерухомого майна, а саме житлової квартири [ADDRESS] складає 1309479,56 грн. (Т. 1, а.с. 82-97). Убачається, що для проведення експертизи [PERSON] надав експерту копії товарних чеків, платіжних доручень та інші документи на придбання будівельних матеріалів, виробів, листів замовлення, договорів поставки на 114 аркушах. При цьому, експерт зазначив, що: - експертиза наданих замовником документів на предмет визначення їх дійсності не проводиться: відповідальність за достовірність усіх наданих вихідних даних несе замовник; - достовірність наданих на дослідження документів експертом не встановлювалася. Також не проводились спеціальні дослідження, які потребують розбирання або руйнування зведених конструкцій і оздоблення та які потребують відповідних проектно-лабораторних випробувань та розрахунків; - технічні характеристики квартири встановлені, зокрема, на підставі року проведення ремонтно-будівельних робіт - відповідно до наданих на дослідження документів - 2008-2009 роки; - посилаючись на діючи нормативно-правові акти експерт зазначив, що внутрішні опоряджувальні роботи, без виконання яких неможливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, зазначаються у проектній документації; - загальний вигляд та технічний стан приміщень до проведення ремонтно-будівельних робіт експерт навів у фотографіях, які відповідно були надані стороною замовника. Разом з цим, за змістом висновку експерта №3419 від 05.10.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яка була здійснена на замовлення сторони [PERSON] : за результатами проведеного дослідження, відповідно до наданих на дослідження документів та матеріалів, встановити вартість проведених ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень), станом на дату проведення дослідження, які були виконані в житловій квартирі [ADDRESS] не вбачається можливим, так як відсутня повна інформація (вихідні дані) про: стан об`єкту до початку виконання ремонтно-будівельних робіт; приховані та супутні роботи, та застосовані матеріали, вироби та конструкції; технології виконання робіт (Т. 3, а.с. 218-239). У вказаному експертному висновку зазначено, що: - в наданих на дослідження документах відсутня будь-яка інформація в якому стані знаходилась квартира станом на момент як [PERSON] набула на неї право власності; - підтвердити факт проведення невід`ємних поліпшень (ремонтно-будівельні роботи) нерухомого майна експерт може у випадку якщо є можливість співставити фактичний стан об`єкта з даними що містяться в підтверджувальних документах, які свідчать про проведення ремонтно-будівельних робіт на об`єкті, а саме в: проектній документації (дизайн проект або візуалізація) на виконання ремонтно-будівельних робіт; первиннно-звітній документації (акти виконаних робіт) на виконання ремонтно-будівельних робіт; виконавчій документації (акти на закриття прихованих робіт, виконавчі схеми, журнали виконання робіт); - за результатами проведеного візуально-інструментального обстеження об`єкта дослідження встановлено, що на об`єкті виконані демонтажні, опоряджувальні, сантехнічні, електромонтажні роботи при виконанні яких застосовані матеріали, вироби та конструкції які є приховані та супутні. Обсяги таких видів робіт та застосованих матеріалів, можливо визначити тільки поетапно в процесі їх виконання. Виконання таких робіт обумовлюється проектними рішеннями та відображається в актах виконаних робіт, актах на приховані роботи, а також в журналі виконаних робіт, ведення яких передбачено нормативними актами; - так як на дослідження не надано виконавчу документацію, проект та акти виконаних робіт, то встановити наявність, обсяг та вартість виконаних прихованих та супутніх робіт за результатами натурального обстеження без проведення робіт з розкриття опорядження не можливо; - аналізуючи всі надані на дослідження документи неможливо однозначно визначити технологію виконання та обсяги проведених ремонтно-будівельних робіт, оскільки під плиткою укладеною на підлогу в санвузлах квартири можлива наявність різних шарів, а також існує як мінімум дві технології укладання паркетної дошки. Те саме можна зазначити і про оздоблення стін та стель; - при візуально інструментальному обстеженні неможливо визначити наявність під покриттями штукатурного слою, його товщини, з якого матеріалу він виконаний, наявність і кількість шарів шпаклівки, як і її матеріал; - за відсутності проектної та первинної звітної документації (акти виконаних робіт) не можливо стверджувати, що придбані по наданим на дослідженням чекам матеріали використовувались при виконанні ремонтно-будівельних робіт в кв. [ADDRESS] . Надаючи оцінку обом експертним висновкам наданим сторонами у справі, суд дійшов висновку про необхідність надання переваги висновку експерта №3419 від 05.10.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яка була здійснена на замовлення сторони [PERSON] про те, що визначити вартість поліпшень не вбачається можливим, оскільки висновок експерта, який був складений за замовленням сторони [PERSON] будується, в тому числі, на документах дійсність яких експерт не визначав та їх достовірності не встановлював, крім того, у висновку використані дані щодо стану приміщень квартири на час початку ремонту у вигляді наданих експерту фотографій, однак такі фотографії не можуть достовірно підтверджувати дійсний стан квартири на час початку колишнім подружжям ремонтних робіт, оскільки дійсності наданих замовником документів та їх достовірності експерт не визначав. Крім того, відповідна вимоги [PERSON] не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок. [PERSON] проживав у належній [PERSON] квартирі впродовж 2010-2023 роки. У своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі №243/5477/15-ц Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що вказані грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у цій частині. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Ураховуючи все вище наведене вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення половини вартості ремонтних робіт у кв. [ADDRESS] не підлягають до задоволення. За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за [PERSON] на праві власності зареєстровано: - 17.03.2015 року земельну ділянку площею 0,0487 га, кадастровий номер: 2322181600:03:001:0438, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с/рада Володимирівська, «Лаванда» садівниче товариство робочих та Службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт» (земельна ділянка [ADDRESS] ) на підставі договору дарування від 17.03. 2015 року; - 22.10.2013 року квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2013 року; - 03.12.2012 року садовий будинок [ADDRESS] садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт» на підставі свідоцтва про право власності виданого Володимирівською сільською радою 27.11.2012 року (Т. 2, а.с. 28-30). У матеріалах справи наявна копія договору дарування земельної ділянки від 17.03.2015 року за яким [PERSON] отримав в дар земельну ділянку площею 0,0487 га, кадастровий номер: 2322181600:03:001:0438 (Т. 4, а.с. 62-65). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] на праві власності належить також земельна ділянка з кадастровим номером 2322181600:03:001:0273, площею 0,0506 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку від 21.12.2005 року (Т. 3, а.с. 86-87). З матеріалів справи вбачається, що у 1989 році Запорізькому РМСУ тресту «Укркольорметремонт» був виданий акт на право користування землею для організації колективного саду (Т. 4, а.с. 60-61). Згідно рішення Володимирської сільської ради Запорізького району Запорізької області №33 від 23.09.2004 року, розглянувши заяву гр. [PERSON] «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва»

Outcome: partial