Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У листопаді 2022 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач [PERSON] просив суд, стягнути, на його користь з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 10 305,95 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що 08.11.2021 у м.Дніпро між автомобілем марки «KIA NIRO», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] відбулось ДТП, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2021 винним у ДТП, яке мало місце 08.11.2021, визнано [PERSON] . Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «KIA NIRO», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», за заявою [PERSON] було виплачено страхове відшкодування у розмірі 47 624,31 грн., що включає в себе витрати на евакуатор у розмірі 900,00 грн. З посиланням на те, що виплачена сума страхового відшкодування не відповідає розміру завданої шкоди згідно висновку експерта, а вимога щодо здійснення доплати залишилась без позитивного результату, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дгіпропетровська Католікяна М.О. від 14.11.2022 цивільну справу за позовом [PERSON] передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з підстав, визначених п.1 ч.2 ст.31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 13.12.2022 справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 13.12.2022 суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 24.02.2023 було до суду подано відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що відповідно до звіту, складеного на замовлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», розмір шкоди, спричиненої позивачу, становить 46 945,62 грн. (відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу), яка і була виплачена. Позивачем [PERSON] 07.03.2023 було надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що наданий відповідачем звіт є неналежним доказом. Також вказано, що позивачем визначено розмір шкоди з огляду на розмір реальних збитків. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до копій постанов Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2021 та від 16.12.2021, прийнятих за результатами розгляду справи №932/10026/21, [PERSON] було визнано винним у ДТП, яке мало місце 08.11.2021 у м.Дніпро між автомобілем марки «KIA NIRO», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва про зміну імені Серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 2021 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до копії висновку №8822 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 19.11.2021, проведеного експертом [PERSON] за заявою [PERSON] , вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , становить 57 030,26 грн. На підтвердження розміру спричиненої ДТП шкоди позивачем також надано: копію акту виконаних робіт від 17.12.2021, де замовником є [PERSON] , а виконавцем ФОП [PERSON] , згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , становить 89 853,00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №10380, за яким від [PERSON] ФОП [PERSON] прийнято 89 853,00 грн.; копію квитанції про сплату послуг евакуатора у розмірі 900.00 грн. Відповідно до копії виписки по платіжній карті на ім`я [PERSON] було перераховано у рахунок виплати страхового відшкодування суму у розмірі 47 845,62 грн. Також позивачем надано докази неодноразового звернення зі скаргами до НБУ, з яких вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «KIA NIRO», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ». Вказане також підтверджується копією поліса №АТ/0507660, де вказано, що розмір ліміту за шкоду, заподіяну майну 130 000,00 грн., франшиза 0,00 грн. Відповідачем на підтвердження своїх доводів надано копію звіту №19-D/10/31, складеного 21.12.2021 ФОП [PERSON] , та копію акту огляду транспортного засобу, складеного оцінювачем (представником страховика) [PERSON] . Згідно вказаного звіту, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 43 362,85 грн. без ПДВ, а з ПДВ 46 945,62 грн. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 статті 6 ЗУ «Про страхування» визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст.16 ЗУ «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктами 2, 3 частини 1 статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ст.28 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої їм унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу у межах страхових сум (ліміту) визначеного договором. Тобто, страховик, у межах розміру страхової суми (ліміту), за вирахуванням розміру франшизи, відшкодовує потерпілій особі завдану ДТП шкоду, а винна особа відшкодовує різницю між розміром страхової суми (ліміту відповідальності) та розміром завданої шкоди, а також розмір франшизи. За приписами ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування. Тобто, належним доказом розміру заподіяної у ДТП шкоди, виходячи з обставин даної справи, є висновок, що проведений експертом. Згідно з ч.2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Відповідно до приписів норм матеріального права, які регулюють порядок проведення експертиз вбачаються, що судова товарознавча експертиза це дослідження експертом товарознавцем будь-яких питань, вирішення яких вимагає застосування спеціальних знань у цій галузі. Під час проведення судово-товарознавчої експертизи оцінюються споживчі властивості товарів за органолептичними, фізико-хімічними та іншими якісними показниками, а також їх кількісними характеристиками, що здійснюється експертами шляхом проведення випробувань (вимірювань), вивчення інформації за маркуванням і дослідження відповідних товаросупровідних документів. Предметом судової товарознавчої експертизи є споживчі властивості та вартість товарів. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Так, ЦПК України передбачено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Відповідно до абзацу 10 частини 2 пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 N 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України. Отже законодавець визначає, що обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність. З огляду на викладене, якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України, то такий висновок є недопустимим доказом. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №904/684/18. Позивачем було обрано механізм відшкодування спричиненої шкоди, який потребує дослідження відповідного висновку експерта, а не механізм, що визначає порядок відшкодування реальних збитків. Також, суд вважає за необхідне зазначити про те, що наданий позивачем висновок експерта не містить відомостей, які б дозволяли встановити чи містить зазначена ним сума шкоди таку складову як ПДВ, що позбавляє можливості встановити дійсний розмір недоплаченого страхового відшкодування. Виходячи з того, що позивач обґрунтовує розмір спричиненої йому шкоди саме висновком експерта, долученим до позовної заяви, однак враховуючи те, що вказаний висновок не містить посилання щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України, та те, що його виготовлено для надання до суду, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, як недоведені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову позивачу у позові, витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed