Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

09.09.2024\~року адвокат\~Бреус Є.В.,\~який діє\~в інтересах\~позивача [PERSON] , звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 11 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після народження дітей між сторонами відбуваються постійні конфлікти, суперечки та сварки. Наразі сторони перестали вести спільне господарство та підтримувати сімейно-шлюбні стосунки. Позивач перебуває у лава Збройних Сил України та проживає з відповідачкою та дітьми окремо. Ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06.12.2024 року цивільну справу №299/6164/24 передано до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 року цивільну справу № 299/6164/24 було розподілено судді Гречаної В.Г. Згідно до відповіді Міністерства соціальної політики України, яка надійшла до суду 05.02.2025 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з 23.12.2024 року. В довідці зазначена адреса реєстрації: [ADDRESS] , та адреса фактичного проживання: [ADDRESS] . Адреса листування співпадає з адресою фактичного проживання. Ухвалою суду від 07.02.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 20.02.2025\~року до\~суду від\~адвоката Бреус\~Є.В..,\~який діє\~в інтересах\~позивача [PERSON] , надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. 13.03.2025 року у судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що визнає позов частково, просить судові витрати залишити за позивачем, проти розірвання шлюбу не заперечує, але зазначила, що причиною розірвання шлюбу є те, що у позивача наразі наявна інша сім`я. 13.03.2025 року у судовому засіданні адвокат Кобрин М.М., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , зазначила, що відповідачка у декретній відпустці, має двох дітей, сплачувати судовий збір не має можливості. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 11 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 377. Позивач та відповідач мають спільних малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 151; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 417. Докази підтримання шлюбних стосунків між сторонами в матеріалах справи відсутні. Позивач звернувся до суду з цим позовом з метою розірвання шлюбу. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне. За ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частини 3, 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі\~ст. 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористався правом та звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягає на розірванні шлюбу. Як встановлено судом, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати\~шлюб з відповідачем. Відповідач, в свою чергу визнала позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, вважає, що збереження шлюбу та подальше перебування у шлюбі не можливим. Приймаючи до уваги позиції сторін, суд вважає, що причини, що спонукають позивача \~наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідач не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, в зв`язку з чим після розірвання шлюбу за нею зберігається її теперішнє прізвище. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, судом враховується що при зверненні із позовом [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією ID 1085-8670-5530-6615 від 19 серпня 2024 року. Відповідачем визнано позовну вимогу щодо розрівання шлюбу. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», з державного бюджету на користь [PERSON] підлягає поверненню 50 % від сплаченого ним судового збору у розмірі 1211,20 грн., що дорівнюють 605,60 грн. Щодо іншої частини понесених судових витрат, то згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з врахуванням приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судові витрати які підлягають розподілу між сторонами в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, як 50 % від сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн., також дорівнюють 605,60 грн., та підлягають покладенню на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто по 302,80 грн. на кожного зі сторін. А тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню у відшкодування понесених позивачем витрат сума у розмірі 302,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial