Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У листопаді 2024 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 02 вересня 2022 року було укладено договір про надання коштів у позику № 5900259 (далі - Договір). Договір підписано електронним підписом позичальниці. Умовами Договору було передбачено, що процентна ставка становить 1,99% від суми кредиту за кожен день користування, строк кредитування - 300 днів. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Договору. Однак [PERSON] не виконував належним чином умови Договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в сумі 30263,50 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 15000,00 грн, та процентами - 15562,00 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконав. Також, представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Ухвалою судді від 03 грудня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 24 грудня 2024 року та зобов`язано АТ «ПУМБ» подати до суду докази. 24 грудня 2024 року розгляд справи було відкладено на 23 січня 2025 року за клопотанням представника відповідача Голуба В.В. Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку, у зв`язку з чим подані відзив на позов та клопотання про витребування доказів були залишені без розгляду. 23 січня 2025 року розгляд справи було відкладено на 11 лютого 2025 року. Представник позивача у судове засідання 11 лютого 2025 року не з`явився, 09 грудня 2024 року надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а. с 96). У судовому засіданні 11 лютого 2025 року представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що первісний кредитор ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» коштів по договору № 5900259 про надання споживчого кредиту від 02.09.2022 не переказував, а тому у Позивача не виникли права кредитора; Договір №5900259 з додатками, надані позивачем суду у копіях, не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній. Відсутні підписані обома сторонами у дату укладання оригінали Договору №5900259, яких у даній суду редакції не існує ні в якій формі: ні в паперовій, ні в електронній; примірник оригіналу Договору №5900259 Відповідачу не надавався; не підписані відповідачем Правила надання грошових коштів у позику в тому числі i на умовах фінансового кредиту, Паспорт споживчого кредиту не можуть бути застосовані до правовідносин сторін; умови Договору №5900259 про односторонню зміну відсотків є нікчемними, а розрахунки Позивача не відповідають наданим ним же копіям, законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду. Суперечність умов договору має тлумачитись на користь споживача кредитних послуг. Представник відповідача указує, що позивач не надав суду завірену копію довідки про переказ коштів на платіжну карту [NUMBER] (додаток №4 до позовної заяви) та в матеріалах справи остання відсутня. Відповідач дійсно цікавився кредитними умовами декількох фінансових установ в мережі Інтернет, однак ніколи не мав волевиявлення на отримання кредиту, коштів від первісного кредитора ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» особисто не отримував i не використовував. Договір №5900259 про надання споживчого кредиту від 02.09.2022 з Позивачем Відповідач не підписував i не отримував від нього примірника Договору кредиту, реєстрації Особистого кабінету в Інформаційно-телекомунікаційній системі не здійснював i доступу до нього не мав i не має. Жодних первинних документів, які б свідчили про заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 30263,50 гривень останнім не надано. Крім того, всупереч пункту 7.1.21 Правил надання коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» в редакції 10.02.2022 року передбачено саме безготівковий спосіб видачі кредиту з рахунку на рахунок, тобто Кредитодавець зобов`язаний надати кредит особисто, шляхом безготівкового перерахування. Позивачем не надано доказів перерахування коштів первісним кредитором з власного рахунку i не роз`яснено у позовній заяві, у чому саме полягає перешкода в отриманні таких доказів з власного рахунку у банку первісного кредитора первинного бухгалтерського документа та виписки про дійсний переказ коштів первісним кредитором Відповідачу у дату 02.09.2022 з рахунку первісного кредитора безготівковим способом у сумі 15000.00 гривень. Щодо розрахунку заборгованості звертав увагу, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», але не розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви. Щодо Правил надання коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» представник відповідача посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та зазначав, що дані правила не є частиною кредитного договору. Крім того представник відповідача указував, що відповідач не має власного примірника оригіналу вказаного Договору №5900259 про надання споживчого кредиту від 02.09.2022, не підписував його електронним цифровим підписом i не отримував примірник оригіналу договору підписаного первісним кредитором. У матеріалах справи відсутній Договір про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, підписаний первісним кредитором ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» та Відповідачем. Позивач вказує на те, що відповідно до абзацу другого ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Однак ні одного такого примірника позивач суду не надав. Моменту підписання договору відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановити не можна. А довідки, візуальні форми чи інші документи видані односторонньо Позивачем не підтверджують підпису Відповідача під наданими текстами i не замінюють його. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. Докази фактичного надсилання одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу Договору № 5900259 про надання споживчого кредиту від 02.09.2022 року обома сторонами, попередня письмова згода первісного кредитора ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» з Відповідачем про використання електронних підписів одноразовим ідентифікатором та/або факсимільного відтворення підпису кредитора за допомогою засобів копіювання, у якій мають міститися зразки відповідного аналога власноручних підписів сторін, як того вимагають ст. 207 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відсутні. Правовий висновок про застосування ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» у взаємозв`язку зі ст. 207 ЦК України викладений у Постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 згідно з яким: «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Надані позивачем копії вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи відповідача саме як електронні дані взагалі не нанесені; сторони у письмовій формі у жодному документі не погоджували можливість застосування аналогу відтворення власноручних підписів методом копіювання a6o підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Щодо витрат на правничу допомогу представник відповідача звертав увагу, що витрати у сумі 10000,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача, є неспівмірними із наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідає реальному стану речей. Ухвалою суду від 11.02.2025 було зобов`язати позивача надати суду оригінал електронних доказів, а саме: Договору №5900259 про нaдaння кoштiв на yмoвax cпoживчoгo кредиту від 02.09.2022 та Паспорта споживчого кредиту, у вигляді оригіналу електронного документу для забезпечення перевірки наявності КЕП та електронної позначки часу на такому електронному документі за допомогою сервісу перевірки підписів на сайті Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua/verify та оголошено у судовому засіданні перерву. На виконання ухвали суду від 11.02.2025 представник позивача Дідух Є.О. надіслав письмову заяву з CD - диском у якій зазначив, що кредитний договір укладений між ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» та Відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно - правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві. При цьому посилався на постанову Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, у якій указано, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Так, на підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту та Паспорту споживчого кредиту з ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA», Позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, які були підписані шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «C488246», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 i статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли ycix істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Щодо оригіналу електронної заяви-анкети [PERSON] , на отримання кредиту за договором № 5900259 від 02.09.2022, сторонами якого зазначені ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» та [PERSON] , оригіналу електронних доказів генерування одноразового ідентифікатора за договором № 5900259 від 02.09.2022 сторонами якого зазначені ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» та [PERSON] ; оригіналу електронних доказів надсилання [PERSON] даних в електронній формі алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі за договором № 5900259 від 02.09.2022 указав, що у товариства відсутня технічна можливість надати реєстраційну форму, яка б підтверджувала натискання кнопки у особистому кабінеті «погоджуюсь» та яка б підтверджувала введення одноразового ідентифікатора клієнтом, оскільки це захищена частина веб-сайту, яка доступна була при заповненні лише відповідачу. Щодо документу, що підтверджують, що саме [PERSON] здійснив акцептування кредитного договору № 5900259 від 02.09.2022 шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного одноразовим ідентифікатором представник позивача зазначив, що дата та час отримання повідомлення була зафіксована у Кредитному договорі у розділі «Реквізити та підписи сторін» та вказано: Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором C488246, 02.09.2022 07:44:13 / [PERSON] /. Отже, саме укладений кредитний договір та паспорт споживчого кредиту є доказом введення клієнтом одноразового ідентифікатора та підписання кредитного договору. Щодо оригіналу платіжного доручення, виписки з банківського рахунку ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA», з якого було здійснено переказ грошових коштів кредитним договором aбo оригінал будь-якого іншого документа, за допомогою якого можна ідентифікувати платника та одержувача i який буде містити всі обов`язкові реквізити для визнання його первинним документом та відображенням в бухгалтерському обліку, предстанив позивача вказав, що оскільки ТОВ «ABEHTУC УKPAIHA» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, i, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ (а. с. 185 - 187). Представник позивача у судове засідання 12 березня 2025 року не з`явився, до суду 11.03.2023 надіслав заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача (а. с. 209). У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а. с. 191, 192), заяв чи клопотань від сторони відповідача до суду не надходило. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, ураховуючи думку представника відповідача, яку він висловив у судовому засіданні 11 лютого 2025 року, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 02 вересня 2024 року о 07 год. 44 хв. відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора С488246 було підписано договір № 5900259 про надання споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 33-38, звор. а.с. 38-39). Також, 02 вересня 2024 року [PERSON] підписав за допомогою одноразового ідентифікатора С488246 Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 31-32). Відповідно до п. 1.1. Договору, Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток "CreditPlus". Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Договору). Сума кредиту - 15000,00 грн (п. 1.3. Договору), строк кредитування - 360 днів (п. 1.4. Договору). Згідно з п. 1.5. Договору, Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього Договору. Знижена процентна ставка 1,393 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 17.09.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 02 вересня 2022 року або 03 вересня 2022 року (п. 2.2. Договору). Пунктом 9.6. Договору визначено порядок укладення Договору та створення електронних підписів Сторін. Так, Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. У розділі 10 Договору «Реквізити та підписи сторін» зазначені номери мобільних телефонів [PERSON] : [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Зокрема, до позову було додано Правила надання коштів у позику, в тому числі та на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС Україна» (а.с. 40-49). Вказані Правила не містять підпису відповідача. Згідно листа АТ «ПУМБ», який надійшов до суду 20 грудня 2024 року, в банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська картка № [NUMBER] та за [PERSON] був закріплений фінансовий номер телефону: [NUMBER] (а.с. 100). Згідно виписки по рахунку [PERSON] , сформованої АТ «ПУМБ», 02 вересня 2022 року було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 15000,00 грн відповідачу [PERSON] (а.с. 101-104), що також підтверджується Звітом по транзакціях за період з 02 вересня 2022 року по 13 вересня 2022 року (а.с. 105). Також до позову було додано розрахунок заборгованості за Договором (а.с. 21-30). З даного розрахунку установлено, що сума основного боргу становить 14701,50 грн. Також, за період з 02 вересня 2022 року по 25 вересня 2023 року було нараховано проценти в сумі 30598,50 грн та погашено відповідачем процентів на суму 18170,75 грн. Залишок несплачених процентів становить 12427,75 грн (30598,50 грн - 18170,75 грн). 26 вересня 2023 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф (а.с. 65-73). Згідно договір факторингу № 26.09/23-Ф, право вимоги - права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Пунктом 1.1. договору факторингу № 26.09/23-Ф, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 26.09/23-Ф від 26 вересня 2023 року, ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набув право вимоги за кредитним договором № 5900259 від 02 вересня 2022 року, де боржником є [PERSON] (звор. а.с. 17). 31 липня 2024 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу № 31.07/24-Ф (а.с. 59-64). Згідно договір факторингу № 31.07/24-Ф, право вимоги - права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Пунктом 1.1. договору факторингу № 31.07/24-Ф, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 31.07/24-Ф від 31 липня 2024 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право вимоги за кредитним договором № 5900259 від 02 вересня 2022 року, де боржником є [PERSON] (а.с. 17). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Суд звертав увагу, що кредитний договір містить паспортні дані, РНОКПП відповідача [PERSON] , його зареєстроване місце проживання, номери мобільних телефонів та електронну пошту. Крім того кредитний договір має відмітку «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С488246, 02.09.2022 07:44:13 / [PERSON] /». Про те, що зазначені дані не належать відповідачу чи містять помилки сторона відповідача суду не повідомляла. З огляду на дані висновки суд не приймає посилання представника відповідача на те, що відповідач не підписував кредитний договір електронним цифровим підписом i не отримував примірник оригіналу договору підписаного первісним кредитором та на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21. Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21, на яку посилався представник відповідача загалом не суперечать висновкам, зробленим судом у даній справі. При цьому у справі № 545/1750/21 судами було установлено, що у заяві про укладення спірного кредитного договору булазазначена інформація, яка не відповідала дійсності і не свідчила про проходження позичальником повної ідентифікації. Щодо відсутності доказів перерахування коштів первісним кредитором відповідачу суд зазначає, що відповідно до виписки по картці [NUMBER] , власником якої є [PERSON] , 02 вересня 2022 року було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 15000,00 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. Отже банківська виписка по особовому рахунку [PERSON] , яка містить всі необхідні дані для ідентифікації боржника, дати здійснення операцій, код валюти, номер особового рахунку тощо, між банком та відповідачкою [PERSON] , є належним та допустимим доказом в даній справі, який підтверджує факт користування кредитними коштами. Щодо того, що у виписці відсутнє підтвердження перерахування коштів відповідачу саме кредитором, суд виходить з того, що кошти у сумі 15000,00 грн надійшли на картку відповідача 02 вересня 2022 року, тобто саме у день укладення договору та саме у сумі, яка була погоджена сторонами договору. Указане свідчить на користь належного виконання умов договору первісним кредитором. У свою чергу суд не приймає посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів перерахування коштів первісним кредитором особисто з власного рахунку, оскільки у даному випадку визначальним є саме факт перерахування обумовленої кредитним договором суми коштів, що на думку суму, підтверджується матеріалами справи. Однак суд погоджується з твердженням представника відповідача щодо того, що Правила надання грошових коштів у позику в тому числі i на умовах фінансового кредиту, Паспорт споживчого кредиту не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки не були підписані відповідачем. Указаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та усталеною практикою Верховного Суду. У відповідності до зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, чого однак позивачем зроблено не було. Щодо паспорту споживчого кредиту суд звертає увагу, на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 у якій указано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. При цьому Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховий Суд відступила від висновків Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. У той же час вказана обставина не спростовує того, що між первісним кредитором та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, який містить інформацію щодо суми кредиту та процентів. Окрім того суд зазначає, що ухвалою суду від 11.02.2025 було зобов`язати позивача надати суду оригінал електронних доказів, а саме: Договору №5900259 про нaдaння кoштiв на yмoвax cпoживчoгo кредиту від 02.09.2022 та Паспорта споживчого кредиту, у вигляді оригіналу електронного документу для забезпечення перевірки наявності КЕП та електронної позначки часу на такому електронному документі за допомогою сервісу перевірки підписів на сайті Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua/verify та оголошено у судовому засіданні перерву. На виконання даної ухвали представником позивача Дідухом Є.О. було надіслано письмову заяву з CD - диском, на якому містилися Паспорт споживчого кредиту та Договір №5900259 про надання споживчого кредиту від 02.09.2022 у форматі PDF, які були роздруковані та долучені до матеріалів справи (а. с. 200- 201, 202 - 208). Тобто, перевірити наявність КЕП та електронної позначки часу на наданих представником позивача документах за допомогою сервісу перевірки підписів на сайті Центрального засвідчувального органу неможливо. Між тим, незважаючи на відсутність витребуваних електронних документів, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає докази сторони позивача більш переконливим, у свою чергу на спростування доводів позивача стороною відповідача докази не подавались. Тобто,стороною позивача було доведено наявність між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі договору №5900259 про надання споживчого кредиту від 02.09.2022. Представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 15000,00 грн. У той же час судом було установлено з розрахунку заборгованості, що [PERSON] було частково було погашено тіло кредиту, на суму 298,50 грн, тому до стягнення з відповідача підлягає сума основного боргу - 14701,50 грн. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості для спростування доводів, на які посилається позивач. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У позові представник позивача зазначив, що станом на 17.09.2024 заборгованість позивача за кредитним договором становить 30263,5 грн. Однак з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором судом було установлено, що заборгованість відповідача [PERSON] розрахована за період з 02 вересня 2022 року та по 25 вересня 2023 року. Отже, суд уважає за доцільне брати до уваги заборгованість відповідача, яка існувала станом на 25 вересня 2023 року. Так, відповідно до наданого розрахунку заборгованості відповідачу [PERSON] було нараховано проценти в сумі 30598,50 грн та погашено відповідачем процентів на суму 18170,75 грн. Залишок несплачених процентів становить 12427,75 грн (30598,50 грн - 18170,75 грн). З огляду на зазначене суд доходить висновку, що до стягнення з відповідача підлягають проценти в сумі 12427,75 грн. Таким чином судом установлено, що у відповідача утворилась заборгованість за Договором в сумі 27129,25 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14701,50 грн та заборгованість за процентами - 12427,75 грн. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у сумі 27129,25 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14701,50 грн, та заборгованість за процентами - 12427,75 грн. Щодо судових витрат З платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 290 від 25 жовтня 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 85). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 27129,25 грн, тобто 89,64 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2171,08 грн. Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було подано копії: ордеру на надання правничої допомоги від 20 серпня 2024 року (звор. а.с. 15); акту приймання-передачі наданих послуг № 5900259 до договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року (а.с. 18) та договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року (а.с. 57-58). Відповідно до п. 1.1. договору № 01/08/2024-А в рамках цього договору виконавець зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності). Згідно з п. 3.1. договору № 01/08/2024-А вартість послуг виконавця визначається у актах наданих послуг по домовленості. Вартість послуг виконавця, що були надані замовнику та не вказані у п. 3.1. договору визначаються сторонами у актах наданих послуг та рахунках на оплату (п. 3.2. договору № 01/08/2024-А). Замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Акт складається виконавцем у двох екземплярах та надається на підписання замовнику не пізніше 5 робочих днів, після завершення надання послуг (п. 4.1. договору № 01/08/2024-А). Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 5900259 до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, складеного 17 вересня 2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О., виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги: підготовка та подача позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 5900259 про надання споживчого кредиту від 02 вересня 2022 року - 10000,00 грн (а.с. 18). Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. У судовому засіданні 11.02.2025 представник відповідача зазначав, що витрати у сумі 10000,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача, є неспівмірними із наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідає реальному стану речей. Суд погоджується з таким твердженням з огляду на наступне. У частині 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку суду, стягнення із відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат. Суд враховує завдання цивільного судочинства, особливості (категорію та складність) спору, значення його для сторін, те, щодана справа не є складною, судові засідання проводилися за відсутності представника позивача, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості, тому суд вважає, що вказана сума за надання правової допомоги є завищеною. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат на правничу допомогу позивача, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, необхідно зменшити до 5000,00 грн, що не становитиме надмірний тягар для нього. На підставі викладеного, та

Outcome: partial