Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] ,, [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жерліцина Олена Володимирівна про визнання права власності у порядку спадкування. Позовну заяву мотивує тим, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті відкрилася спадщина у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:206:0037. 04.07.2024 року позивачу приватним нотаріусом КМНО Жерліциною О.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , оскільки не виділено земельної частки померлого [PERSON] у спільній сумісній власності. Відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:206:0037 позбавляє позивача, можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позасудовому порядку. У зв`язку з чим просить суд: - припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площе 0,0689 га, що знаходиться в [ADDRESS] та визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] . ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 січня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечували щодо позовних вимог. В судове засідання представник Київської міської ради, представник Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус КМНО Жерліцина О.В. не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Постановою приватного нотаріуса КМНО Жерліциної О.В, від 04.07.2024 року №49/02-31 відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки не виділено розміру земельної частки померлого [PERSON] у спільній сумісній власності. Право власності [PERSON] на частку у праві спільної власності на земельну ділянку від загальною площі 0,0689 га, підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ_КВ №150563, виданого 10.11.1999 року Київською міською радою. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5300305802024 від 14.03.2024 року право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0689 га, кадастровий номер 8000000000:75:206:0037, що знаходиться в [ADDRESS] у співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виникло 07.07.1998 року та вказана земельна ділянка перебуває у спільній приватній власності. Отже, на момент смерті [PERSON] спірна земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки виданої 06.03.2023 року №21/02-14 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жерліциною О.В., після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №12/2022 на підставі поданої заяви, а саме рідного брата спадкодавця - [PERSON] , який подав заяву про прийняття спадщини за законом. Як встановлено судом, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності частки [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НСЕ 695833, видане 03.03.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жерліциною О.В за реєстровим №146. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1226 ПК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 377 ч. 1 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 120 ч. 1 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:206:0037, площею 0,0689 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] та інших співвласників без визначення часток. Згідно з ч. 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом. Оскільки частка [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку не була визначена за життя, її визначення є необхідним для реалізації спадкових прав [PERSON] . Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved