Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 23.04.2024 року надійшла позовна заява Київської окружної прокуратури , яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради, про зобов`язання [PERSON] , за власний рахунок, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою територіальної громади м.Одеси площею 62,9 кв.м шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва міні-магазину за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,9 кв.м, а також визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на міні-магазин за адресою : [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2635156151100 ( т.1 а/с 2) який оплачено судовим збором у розмірі 6\~056,00 грн ( т.1 а/с 1). Згідно заяви про зміну предмета позову від 18.09.2024 року замість вимог про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора . стороною позивача заявлені вимоги про припинення володіння [PERSON] права приватної власності на міні-магазин, площею 67,9 кв. м за адресою: [ADDRESS] , реєстраційним номер об`єкту нерухомого майна 2635156151100, а вимоги щодо зобов`язання відповідача за власний рахунок усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою територіальної громади м.Одеси шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва міні-магазину залишені без змін ( т.2 а/с 1). Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] шляхом будівництва міні-магазину без відповідних дозвільних документів, а саме: без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проекту, відсутності документа щодо введення об`єкта в експлуатацію, без отримання відповідного права власності чи користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , самовільно зайняв земельну ділянку комунальної форми власності, що е порушенням прав територіальної громади м. Одеси, а тому збудований об`єкт нерухомості має ознаки самочинного будівництва визначеного ст. 376 ЦК України та ефективним способом захисту порушеного права власності територіальної громади є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення такого об`єкту із припиненням володіння незаконно зареєстрованого правом приватної власності на такий об`єкт. У судовому засіданні представник Київської окружної прокуратури та Одеської міської ради позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представником відповідача 11.07.2024 року було подано відзив, в якому заперечується проти задоволення позову з мотивів того, що збудоване, шляхом реконструкції кафе яке належало на праві власності ТОВ «Віват», приміщення магазину не є самовільним будівництвом, та дозвіл на його зведення фактично було надано органом місцевого самоврядування, тому заявлені вимоги не відповідають принципам добросовісної поведінки та справедливості, адже фактично, такі вимоги суперечать раніше прийнятим ОМР рішенням та висловленої позиції з приводу розміщення за адресою [ADDRESS] приміщення магазину замість приміщення кафе, із резервуванням під даний об`єкт нерухомості адреси та надання згоди на розробку проекту землеустрою за даною адресою, а крім того , при зазначених обставинах, втручання держави у мирне володіння майном міні-магазином шляхом знесення будівлі магазину не відповідає принципам обґрунтованої пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правом власності. Як встановлено судом 16.09.2022 державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Юрієм Вікторовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер; 64840381 від 19.09.2022 щодо реєстрації права власності на міні-магазин, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,9 кв.м за [PERSON] (номер запису про право власності: 47889629). Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2635156151100 ( т.1 а/с 46). Підставою для реєстрації права власності державним реєстратором зазначено наступні документи; технічний паспорт, серія та номер; ТІ01:8043-0442-4874-9098 від 15.09.2022, виданий ТОВ «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ»; довідка від 15.09.2022, б/н, видана ТОВ «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ». Відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №52418845 від 16.09.2022 заявником та суб`єктом права є особисто [PERSON] . Відповідно до інформації з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 903/03.01-09 від 17.04.2023, станом на 31.12.2012 інформація про зареєстроване право власності на окремо розташовані об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , у КП «БТІ» ОМР, відсутня. За вказаною адресою зареєстровано право власності на 62 квартири та за юридичною особою ЖСК «Вимпел» 05.04.1995 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення вбудованого кафе ( т.1 а/с 58). З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 17.04.2023 № 01-б/94-Пр вбачається , що в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . До Управління не надходили та Управлінням не реєструвались документи дозвільного/декларативного характеру за вищевказаною адресою ( т.1 а/с 56). Від Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (лист № 01-15/73П від 24.03.2023)на запит Київської окружної прокуратури м. Одеси надійшла інформація, що паспорти прив`язки ТС, будівельні паспорти, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] в Департаменті не значаться. Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради ( зараз - Департамент) 17.08.2009 року за №68пз/3018 було надано висновок по проекту землеустрою щодо відведення в оренди ТОВ « Віват» земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування міні-магазину ( т.1 а/с 59). У відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 10-15-0.3-1384/2-23 від 07.04.2023 зазначено, що за інформацією Відділу № 5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області згідно наявних Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31.12.2012, відсутні будь-які відомості щодо реєстрації документів на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ( т.1 а/с 48). Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 16.03.2023 проведено обстеження об`єкту містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові території м. Одеси за адресою: [ADDRESS] за участю представників Управління ДАБК Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради. В ході огляду встановлено двоповерхову споруду (магазин) з каменю та металу, з облаштуванням панорамних вікон, про що складено відповідний акт та здійснено фотофіксація об`єкту ( т.1 а/с 62-69). Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 30.03.2023 за №01-19/473 відповідно до рішення Одеської міської ради від 26.01.2007 №1097-V ТОВ Віват» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0100 га за адресою : [ADDRESS] та на підставі рішення Одеської міської ради від 08.07.2011 №846-VI про затвердження Типового договору на резервування ( використання) місця розташування об`єкту» між Одеською міською радою та ТОВ « Віват» було укладено договір на резервування ( використання) місця розташування об`єкту за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 152/6 від 01.00.2011, зареєстрованого в Одеському міському управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради, про що у книзі реєстрації договорів вчинено запис від 01.11.2011 за №46, а крім того на рахунок бюджету Одеської міської територіальної громади, призначений для слати земельного податку з юридичних осіб, ТОВ «Віват» було сплачено у 2020 році - 20040,00 грн., у 2021 році 20\~040,00 грн., у 2022 році 14550,00 грн. ( т.1 а/с 50). 20.01.2023 року на ім`я заступника Одеського міського голови від Союзу ветеранів Афганістану ( головою якого був [PERSON] ) направлено прохання надати дозвіл відводу землі структурному підрозділу ТОВ « Віват» з реконструкцією під міні-магазин існуючого павильону за адресою: [ADDRESS] ( т.1 а/с 192). 10.02.2003 року у відповідь на звернення Союзу ветеранів Афганістану Виконавчим комітетом Одеської міської ради надано дозвіл на здійснення зазначеної реконструкції ( т.1 а/с 191 на звороті). Відповідно до Архітектурно-планувального завдання №57 від 03.03.2003 року, затвердженого Начальником управління архітектури та містобудування, Пояснювальної записки до проекту реконструкції кафе під міні-магазин по [ADDRESS] , Технічного паспорту від 06.11.2006 року, погоджено здійснення ,замість приміщення кафе ( павильон) , реконструкції приміщення під міні-магазин, який розташовується за тією ж самою адресою ( т.1 а/с 193 на звороті, 197). Актом прийому-передачі місця розташування об`єкта за адресою : [ADDRESS] від 01 листопада 2011 року Начальником Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради [PERSON] передано ТОВ «Віват» в особі директора Радукана А.П. , на виконання рішення Одеської міської ради №846- VI від 08.07.2011 , в строкове, платне користування місце розташування об`єкту , який знаходиться на земельній ділянці, площею 100 кв.м., с цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування міні-магазину, до моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянці (т.1 а/с 184). Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів №01-26/474/3 від 07.11.2024 року на звернення [PERSON] повідомлено що розглянуто клопотання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та після отримання інформації від Департаменту архітектури та містобудування одеської міської ради буде виготовлено проект рішення Одеської міської ради, розгляд якого буде здійснюватись згідно з регламентом роботи Одеської міської ради. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Предметом позову у даній справі є встановлення обставин на підтвердження наявності або відсутності підстав для припинення володіння правом приватної власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту будівництва міні-магазину, магазину за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,9 кв.м.. а головним питанням даного спору є те, чи відбулося самочинне зведення відповідачем відповідної будівлі на вказаної земельній ділянці, чи порушуються вказаним об`єктом право Одеської міської ради та чи має обраний стороною позивача спосіб захисту свого права законну мету а також чи відповідає вказаний чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння відповідача майном) пропорційним визначеним цілям. За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій цієї статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, також прямо визначені статтею 376 ЦК України. Частинами 3 5 статті 376 ЦК України, відповідно встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. Формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Ураховуючи наведене, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки (частина 2 статті 152 ЗК України). Висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки у разі зведення на ній самочинного будівництва шляхом задоволення вимоги про знесення самочинно побудованого нерухомого майна є усталеними в судові практиці Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № \~\~ 916/1174/22, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19). Крім того у постанові Верховного суду від 07.06.2023 у справі № 916/959/22 визначено, що виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), колегія дійшла висновку, що у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт. У даному випадку стороною відповідача , який заперечує проти задоволення позову, доводиться що за адресою [ADDRESS] , ще до 1992 року було здійснено будівництво приміщення кафе, яке у подальшому , з 2003 року було реконструйовано під існуючий зараз міні-магазин, на що, ТОВ « Віват» , який на той час користувався об`єктом, було отримано як відповідні погодження із відповідними органами територіальної громади, яка також, виділила під вказаний об`єкт земельну ділянку, про що свідчать як наявні технічні паспорти 2006 року , відповідні рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради і дозвіл Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради а сама земельна ділянка була передана користувачу під наявний об`єкт, с цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування міні-магазину, Актом від 01.11.2011 року який підписано Начальником Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради. Такими чином , на думку представника відповідача, доводиться як відсутність самовільного захоплення під вказаний міні-магазин земельної ділянки так і окремого будівництва відповідачем нового об`єкта нерухомості. Крім того наявність відповідних дозвільних документів свідчить про усвідомленість Одеської міської ради щодо місця розташування вказаного об`єкта що у 2011 році , а тому вимоги про звільнення земельної ділянки під вказаним об`єктом подані із порушенням строку позовної давності. У свою чергу сторона позивача представник Київської окружної прокуратури, позиція якої підтримана представником Одеської міської ради, наполягають на тому що вищевказані технічний паспорт, рішення, дозвіл та Акт, стосувались іншого об`єкта за тою самою адресою вбудованого у багатоповерховий будинок приміщення кафе, тому окремо розташоване приміщення міні-магазину не має відношення до вказаних документів, а порушення прав Одеської міської ради , як власника земельної ділянки , почалось з моменту державної реєстрації права власності на вказаний ново збудований об`єкт нерухомості, тому строк на звернення до суду із захистом порушених прав, на момент подання позову, не сплили. Крім того представниками позивача звертається увага на те, що наявна документація не як не доводить а ні факту будівництва об`єкта до 1992 року а ні того що розташований раніше на вказаній земельній ділянці тимчасовий павильон є тим самим спірним об`єктом нерухомості. Також стороною позивача стверджується що відповідні положення законодавства, якими регламентовані можливості спрощеної реєстрації права власності на об`єкти збудовані до 1992 року не мають відношення до такого об`єкту нерухомості як кафе або магазин, тому посилання на рік будівництва у даному випадку не є релевантним для здійснення відповідної державної реєстрації спірного об`єкта нерухомості. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц) Аналіз наведених вище доказів , у їх сукупності, дозволяє суду прийти до висновку, що міні-магазин, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] стосовно земельної ділянки на якій він розташовано було 01.11.2011 року між Одеською міською радою та ТОВ «Віват» укладено Договір резервування (використання) місця розташування об`єкту та складено Акт прийому-передачі місця розташування об`єкту , який знаходиться на земельній ділянці, площею 100 кв.м, а також міні-магазин, загальною площею 67,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] є одним і тим самим об`єктом, під реконструкцію якого у 2007 році Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради надавався дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду площею 0,0100 га а у 2009 році Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради надавався висновок по проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки , а також за користування земельною ділянкою під яким протягом 2020-2022 років сплачувалась земельний податок на рахунок бюджету Одеської міської ради. При цьому, за умовами Договору №46, резервація земельної ділянки діяла до моменту передання цієї ділянки в оренду ТОВ «Віват», проте строк, у який Договір оренди повинен буди укладено, Договором №46 не визначено, тобто фактично він є безстроковим З боку власника земельної ділянки протягом всього часу розташування вказаного об`єкта ( задокументовано з 2003 року) приймаючи відповідні звернення від ТОВ « Віват» а у подальшому [PERSON] , в жодному документі не відмовив а ні у здійсненні реконструкції кафе під міні-магазин, а ні користуванням земельної ділянкою площею 100 кв.м, під цім магазином, та під час розгляду справи відповідними структурними підрозділами Одеської міської ради розглядається питання, згідно положень ч.3 ст. 376 ЦК України, про виділ земельної ділянки під існуючий об`єкт нерухомості, та не відсутня відмова, наявність якої може бути окремим питанням захисту права власника земельною ділянки по ч.4 ст. 376 ЦК України. Відтак, своєю поведінкою, діями, та прийнятими рішеннями, орган місцевого самоврядування дав розуміння та висловив сприятливу позицію про те, що не заперечує щодо розташування за адресою [ADDRESS] будівлі магазину на земельної ділянці, площею 0,100 га. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 Верховним Судом зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Враховуючи вказані обставини суд вважає що у судовому засіданні позивачем не доведено а ні факту порушення права Одеської міської ради а ні ознак самочинності наявного за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 152/6 об`єкту нерухомості міні-магазину. Питання відповідності реконструкції здійсненої на вказаному об`єкті ( порушення будівельних норм) не є предметом дослідження вказаної процесу так як суд не вправі виходити за межи заявлених вимог а предметом позову є захист порушеного права власника земельної ділянки. Не доведеність позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог як стосовно усунення перешкод у користуванні власністю так і вимог по припиненню права власності які є похідними від вимог про захист права власності. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed