Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , зацікавлена особа [PERSON] , Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції ( м.Харків) про встановлення факту реєстрації шлюбу. Відповідно до Ухвали Московського районного суду м. Харькова від 01 травня 2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси. 18 квітня 2023 року до Московського районного суду м. Харкова звернувся із заявою [PERSON] , за участю заінтересованих осіб - [PERSON] , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту реєстрації шлюбу, мотивуючи тим, що 30 грудня 2017 року Алуштинським міським відділом Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що був зроблений відповідний актовий запис про шлюб №424 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (післяшлюбне прізвище - [PERSON] ). Заявник та його дружина є громадянами України та проживають в АР Крим, яка у даній час є тимчасова окупованою територію України російською федерацією. 13 грудня 2019 року у Відділ реєстрації народження м. Сімферополя було отримано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний запис акту про народження №1101999100006055366000 від 07.12.2019 року. Вказані документи про реєстрацію шлюбу та народження є недійсними відповідно до законодавства України, оскільки вони були видані на території АР Крим, яка знаходиться під окупацією. Отже у заявника відсутні документи, які дозволяють зареєструвати шлюб та народження дитини згідно з вимогами законодавства України та отримати свідоцтва про шлюб та народження дитини. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року по справі №643/1962/23 встановлено факт народження дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянки України, яка народилася на тимчасово окупованої території України в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відсутні дипломатичні стосунки. При відсутності підстав для державної реєстрації шлюбу у відповідності до законодавства України, державна реєстрація проводиться на підставі рішення про встановлення факту реєстрації шлюбу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, відмовлено у відкритті провадження у справі. Постановою Верховного Суду України касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2023 року, та постанову Одеського Апеляційного суду від 16 листопада 2023 року,скасовано, справу направлено для розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03.01.2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 12.02.2025 року на 10 годин 15 хвилин. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 13.01.2025 року задоволено клопотання заявника про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. В судове засідання заявник [PERSON] та представник заявника - адвокат Гончаров Д.Ю. не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. До суду надійшла письмова заява від заявника та представника заявника - адвоката Гончарова Д.Ю. про розгляд справи за відсутності заявника та представника заявника, просять заяву задовольнити. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. До суду надійшла письмова заява від заінтересованої особи про розгляд справи за її відсутності, просить заяву задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції ( м.Харків ) не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. До суду надійшли письмові пояснення від представника зацікавленої особи, які містяться в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що заява [PERSON] , зацікавлена особа [PERSON] , Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції ( м.Харків ) про встановлення факту реєстрації шлюбу є обґрунтованою, є доказаною, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до статті 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2017 року Алуштинським міським відділом Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що був зроблений відповідний актовий запис про шлюб №424 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (післяшлюбне прізвище - [PERSON] ), (арк.сп.20). Заявник та дружина є громадянами України та проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року по справі №643/1962/23 встановлено факт народження дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянки України, яка народилася на тимчасово окупованої території України в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, батьком якої є [PERSON] , [INFO] , громадянин України ( арк.сп.21-22). Посилаючись на те, що державна реєстрація шлюбу між заявником та [PERSON] на тимчасово окупованій території АРК не визнається державними органами України, заявник просить встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який укладено [INFO] у м. Сімферополь, АРК, Україна. Встановлення зазначеного юридичного факу, зокрема необхідне для зміни паспорта його дружині. Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( прізвище до шлюбу [PERSON] ) укладений на тимчасово окупованій території України. У частині другій статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. У зв`язку із укладенням шлюбу на тимчасово окупованій території заявник не міг отримати дублікат свідоцтва про шлюб на підконтрольній Україні території із внесенням відповідного актового запису у Державний реєстр актів цивільного стану як підтвердження наявності відповідних шлюбних стосунків на державному рівні. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При таких обставинах, заява [PERSON] , зацікавлена особа [PERSON] , Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції ( м.Харків ) про встановлення факту реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved