Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

[PERSON] (далі\~ заявниця\~або [PERSON] ) звернулась у суд із заявою про встановлення факту, що державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ01045, виданий Ситовичівською сільською радою, Ковельського району Волинської області 28.03.2001 на ім`я [PERSON] , дійсно належав [PERSON] , який помер [INFO] . Заінтересовані особи приватний нотаріус Веніславська Віталія Петрівна, Поворська сільська рада Ковельского району. Заявниця свої вимоги обґрунтовує тим, що її матір, [PERSON] , на час смерті батька заявниці, [PERSON] , проживала разом з ним, і прийняла за ним спадщину. Заявниця після смерті матері звернулася до приватного нотаріуса Веніславської В.П. із заявою про прийняття спадщини за мамою. Нотаріус 02.04.2024 завела спадкову справу. Під час оформлення спадщини нотаріус виявила помилку в державному акті на право приватної власності на землю, який належав батьку заявниці, в якому замість прізвища, імені та по батькові [PERSON] , зазначено [PERSON] . У зв`язку з цим, нотаріус не змогла видати заявниці свідоцтва про право на спадщину на землю зазначену у цьому державному акті, у зв`язку з чим заявниця звернулася до суду. Встановлення зазначеного факту заявниці необхідно для реалізації її спадкових прав, а іншого способу це зробити ніж у судовий не передбачено. Ухвалою суду від 16.01.2025 відкрито окреме провадження, витребувано у нотаріуса спадкову справу заведену після смерті [PERSON] та [PERSON] , судове засідання у справі призначено на 06.02.2025. У судове засідання 06.02.2025 заінтересована особа не прибула, подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду від 06.02.2025 суд відклав судове засідання у справі на 25.02.2025 витребував у Поворської сільської ради документи. 20.02.2025 Поворська сільська рада надала відповідь про відсутність у неї витребовуваного рішення, проти задоволення заяви не заперечує. 25.02.2025 у судове засідання учасники справи не прибули. Ухвалою від 25.02.2025 суд відклав судове засідання у справі на 13.03.2025 витребував у державного архіву Волинської області копію рішення сільської ради. 12.03.2025 до суду надійшло рішення Ситовичівської сільської ради від 08.12.2000 №12/4. У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча належно повідомлялися про час, місце і дату судового засідання. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення заяви може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Заявниця народилася [INFO] у с. Ситовичі Ковельського району Волинської області, мама [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25.01.1966 № [NUMBER] . 06.08.1983 заявниця уклала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] , це засвідчується копією свідоцтва про шлюб від 06.08.1983 № [NUMBER] . Копією свідоцтва про народження від 19.05.1954 № [NUMBER] засвідчується народження [PERSON] [INFO] у с. Ситовичі, Волинської області. Свідоцтвом про укладення шлюбу від 25.02.1981 № [NUMBER] засвідчується укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ситовичі, з [PERSON] , [INFO] , уродженці с. Ситовичі. [INFO] помер [PERSON] у віці 68 років у с. Ситовичі Волинської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14.06.2005 № [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у с. Ситовичі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.02.2024 № [NUMBER] . Довідкою від 26.12.2024 виданою Поворською сільською радою підтверджується проживання у [ADDRESS] [PERSON] , який помер [INFO] . З Державного акта на право приватної власності на землю від 21.03.2001 виданого Ситовичівською сільською радою підтверджується його видача на ім`я [PERSON] , який мешкав у с. Ситовичі, про те, що рішенням Стовичівсько сільської ради від 08.12.2000 №12/4 йому передано у приватну власність земельна ділянка площею 2,57 га, яка складається з 4 ділянок: 0,54 га, 0,87 га, 0,75 га, 0,41 га. З копії рішення Ситовичівської сільської ради №12/4 від 08.12.2000 «Про передачу земельних часток (паїв) громадянам с. Ситовичі у приватну власність» видно, що сільська рада вирішила видати громадянам с. Ситовичі державний акт на право приватної власності на землю загальною площею у фізичних гектарах (згідно з додатком). У додатку до цього рішення під порядковим №8 зхазначений [PERSON] Самоілович, загальна площа паю 2,57 га. Всього у додатку зазначено 143 особи серед яких відсутня така особа яка [PERSON] Самойлович. З матеріалів спадкової справи [PERSON] розпочатої 13.09.2007 вбачається, що єдиним спадкоємцем, який звертався із заявою про прийняття спадщини, була його дружина [PERSON] , на неї і було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад у Державному ощадному банку. У матеріалах справи також є довідка Ситовіичівської сільської ради від 16.05.2007, у якій зазначено, що померлий [PERSON] проживав разом з спадкоємицею з 1972 року у с. Ситовичі по день смерті. З матеріалів спадкової справи [PERSON] , розпочатої 02.04.2024 вбачається, що окрім заявниці [PERSON] було ще троє спадкоємців: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які написали заяви про відмову від прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видавалось лише заявниці у склад якої увійшли житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий № 0722188800:02:001:0052, які належали спадкодавиці. У спадковій справі відсутня інформація про видачу заявниці свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у розмірі 2,51 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 21.03.2001 виданого Ситовичівською сільською радою. Листом від 17.02.2025 приватний нотаріус Веніславська В.П. відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] мотивуючи розбіжністю у написанні по батькові у державному акті на право приватної власності на землю та свідоцтві про смерть [PERSON] . Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж ті, що вказані у частині першій цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Заявниця просить встановити факт що державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ01045, виданий Ситовичівською сільською радою, Ковельського району Волинської області 28.03.2001 на ім`я [PERSON] , дійсно належав [PERSON] оіловичу, який помер [INFO] . Для встановлення даного факту законодавством не передбачено іншого позасудового порядку. Від встановлення цього факту відповідно до вимог статті 1268 ЦК України залежить виникнення у заявниці права на спадкування майна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Суд встановив, що [PERSON] оілович з 1972 року проживав у с. Ситовичі Волинськьої області разом з дружиною [PERSON] . З документів виданих Ситовичівською сільською радою, зокрема у зазначеній вище довідці від 16.05.2007 вказано, що [PERSON] Самойлович проживав разом з дружиною [PERSON] з 1972 року у с. Ситовичі по день смерті. Як суд вище встановив рішенням Ситовичівської сільської ради №12/4 від 08.12.2000 земельна частка (пай) була надана у привату власність громадянину [PERSON] . Отже, суд дійшов висновку, що в державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ01045 від 28.03.2001 допущено помилку у написанні по батькові особи якій він видавався. Насправді ця земельна частка (пай) надавалася [PERSON] Самоіловичу, а не [PERSON] Самойловичу. Нотаріус відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька у зв`язку з розбіжностями у написанні його по батькові у державному акті та свідоцтві про смерть. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що для реалізації спадкових прав, заявниці у позасудовий спосіб не можливо встановити факт належності державного акта її батьку. Відповідно до\~статей 1216,\~1218\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ч. 3 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки(ст. 261 ЦК України). Заявниця є дочкою [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] Самоіловича та спадкувала за ним усе його майно. Із наявних у суду матеріалів справи вбачається, що спору щодо спадкового майна після смерті [PERSON] немає. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved