Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

18 лютого 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Драченко Владислав Вікторович, звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений 19.08.2006 із відповідачем [PERSON] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 19 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації зроблено запис за № 1241. Перебуваючи у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . У 2023 році сторони мали намір розлучитися, однак ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19.09.2023 у справі № 711/3055/23 прийнято відмову позивача від позову та визнано нечинним рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.06.2023, а провадження у справі закрито. Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, шлюбне життя так у сторін і не заладилось, а тому подальше спільне проживання є неможливим. Малолітній син [PERSON] наразі проживає з матір`ю. Жодних майнових спорів між подружжям немає. Сторонами в досудовому порядку визначено майно, що лишається на праві особистої приватної власності за кожним із них. Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що примирення між ним і відповідачем не можливе, а тому він просить суд не надавати строк на примирення та розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області 19 серпня 2006 року, актовий запис № 1241. Крім того, у п.4 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд понесені ним судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 00 хв 17 березня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином (на а.с.18 міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно даних якого позивач отримав особисто повістку про виклик до суду 28.02.2025), заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав. Водночас представник позивача адвокат Драченко В.В. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, до заяви долучив оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.08.2006 (а.с.20). Відповідач [PERSON] у судове засідання 17 березня 2025 року о 11 год 00 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином (на а.с.19 міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно даних якого відповідач отримала особисто повістку про виклик до суду 27.02.2025), відзиву до суду не направила. Водночас, 17.03.2025, через канцелярію суду, відповідач [PERSON] подала заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала та просила суд розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції як представника позивача адвоката Драченка В.В., так і безпосередньо відповідача [PERSON] , висловлені письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 19 серпня 2006 року уклали шлюб, який у цей же день зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №1241, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області 19 серпня 2006 року (а.с.21). Із безпосередньо дослідженої судом копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 23 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, суд встановив, що, перебуваючи у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Також судом встановлено, що 20.05.2023 між сторонами укладений шлюбний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. (зареєстрований в реєстрі за №620), відповідно до якого між позивачем та відповідачем добровільно визначено майно, що є особистою власністю кожного з подружжя (а.с.7). Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням\~вимог ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`янення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що немає згоди позивача на продовження шлюбу із відповідачем. Водночас відповідач також письмово підтвердила свою волю на розірвання шлюбу, що укладений із позивачем, подавши до суду відповідну заяву (вхідний №10249/25 від 17.03.2025, а.с.22). Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивача та відповідача і збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам як подружжя за відсутності згоди кожного із них на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, а відповідно і не заперечення проти розірвання шлюбу зі сторони відповідача, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позовна заява підлягає до задоволення. Також суд, задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, керується положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] позову про розірвання шлюбу, укладеного із позивачем [PERSON] , не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову, а відповідно і ухвалює судове рішення про задоволення позовної заяви. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до платіжної інструкції №ТАКА-АЕМ2-0А98-НН58 від 17.022025 (а.с.9), позивачем, за подання даної позовної заяви до суду, сплачений судовий збір у сумі 968 гривень 96 копійок. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, а саме: 484 гривень 48 копійок. Водночас, приймаючи до уваги клопотання позивача про залишення судових витрат за ним, що викладене у п.4 прохальної частини позовної заяви, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 484 гривень 48 копійок, сплаченого за пред`явлення до суду позовної заяви, що є різницею між розміром, сплаченого позивачем судового збору, та його частиною, що підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved