Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та просив стягнути з відповідача надмірно виплачену пенсію у розмірі 8496,92 грн. У позовній заяві позивач зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, є отримувачем пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призначена на пільгових умовах (ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення») з 17.03.2003. Вказував, що 05.07.2022 та 22.09.2022 [PERSON] звертався до позивача із заявами про проведення перерахунку пенсії. Зазначив, що вказані заяві були розглянуті, перевірені та було здійснено перерахунок пенсії. Посилався на те, що 23.03.2023 було виявлено помилку під час проведення перерахунку у зв`язку з некоректним спрацюванням програмного забезпечення, а саме: встановлено доплату згідно із ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», право на яку у відповідача відсутнє, оскільки він не пропрацював на підземних роботах 15 років. Зазначив, що розмір переплаченої пенсії, яка утворилася за період з 08.09.2022 по 31.03.2023 становить 8496,92 грн та 28.04.2023 було прийнято рішення про утримання надмірно виплачених сум пенсій з пенсійної виплати [PERSON] по 20% щомісячно до повного погашення переплати у розмірі 8496,92 грн. Вказав, що [PERSON] звернувся до Пенсійного фонду з метою припинення проведення утримань та повернення утриманих коштів, у зв`язку з цим утримання було припинено та повернуто відповідачу утримані з пенсії кошти. Таким чином, надмірно отримані [PERSON] кошти у розмірі 8496,92 грн не були повернуті позивачу. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 33). 06.02.2025 до суду від представника відповідача адвоката Вовненко О.В. надійшов відзив, у якому вона зауважила про допущену помилку представниками пенсійного фонду, а саме: некоректне спрацювання програмного забезпечення позивача пов`язане з помилкою в застосуванні закону та інших нормативно правових актів, що до лічильних помилок не належать. Водночас зазначила, що з боку [PERSON] відсутні будь-які зловживання, а також факти подання ним недостовірних даних та у зв`язку з цим відсутні підстави утримання надмірно виплаченої пенсії у розмірі 8496,92 грн за період з 08.09.2022 по 31.03.2023. Зауважила, що виплата відповідачу пенсії була проведена Пенсійним фондом України добровільно, доказів надання [PERSON] недостовірних даних та зловживань не надано, також відсутні докази, які б свідчили про рахункову помилку позивача. Представник позивача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн (а.с. 41-45). 07.02.2025 до суду представник позивач подав відповідь на відзив, у якому вказала, що доводи представника відповідача не спростовують обставин, викладених у позовній заяві та зазначила, що вимога про стягнення надмірно отриманих коштів у розмірі 8496,92 грн підлягає задоволенню. Просила відмовити представнику відповідача у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн, оскільки заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (а.с. 56-57). В судове засідання представник позивача не з`явилася, до суду подала заяву, у якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 73). Представник відповідача адвокат Вовненко О.В. в судовому засіданні пояснення надала аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~заслухавши пояснення\~представника відповідача,\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази,\~встановив такі\~обставини справи\~та відповідні\~їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 року у справі № 48/340). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебуває [PERSON] , [INFO] , якому було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003, особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий 17.03.2003. 22.09.2022 [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про перерахування пенсії та повідомив про звільнення з місця роботи з 07 вересня 2022 року (а.с. 8-9). Рішенням № 916200135064 від 28.09.2022 призначено [PERSON] пенсію за віком, зокрема, визначено доплату до пенсії по ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 1297,98 грн (а.с. 13). Встановлено, що 23.03.2023 працівниками Головного управління Пенсійного фонду України було виявлено помилку під час перерахунку пенсії [PERSON] , допущену під час опрацювання заяви відповідача від 22.09.2022, яка виникла у зв`язку з не коректним спрацюванням програмного забезпечення, а саме: встановлено доплату згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», право на яке у відповідача відсутнє, оскільки він не пропрацював на підземних роботах 15 років. 23.03.2023 внаслідок проведеного перерахунку, згідно з розпорядженням від 23.03.2023 № 916200135064/39300 по пенсійній справі [PERSON] виникла переплата пенсії у розмірі 8496,92 грн за період з 08.09.2022 по 31.03.2023 (а.с. 16-17). Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було надіслано листа [PERSON] за вих. № 1600-0214-8/21969 від 27.03.2023 та повідомлено про переплату пенсії у розмірі 8496,92 грн за період з 08.09.2022 по 31.03.2023 (а.с. 18). Рішенням про утримання надміру виплачених сум пенсій № 129 від 28.04.2023 ухвалено утримувати переплату з пенсійної виплати [PERSON] по 20% щомісячно до повного погашення суми в розмірі 8496,92 грн та листом за вихідним номером 1600-0214-8/31864 від 01.05.2023 відповідачу повідомлено про вказане рішення (а.с. 19-20). 10.05.2023 та 27.06.2023 відповідач [PERSON] звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Пенсійного фонду України із заявами. у яких висловив свої заперечення проти утримання надмірно виплаченої суми у розмірі 8496, 92 грн та вказав про відсутність законних підстав для утримання (а.с. 46, 47). Відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України № 29232-29485/П-03/8-2800/23 від 01.08.2023, відсутні законні підстави для утримання переплати пенсії за період з 08.09.2022 по 31.03.2023 та повідомлено про необхідність припинення проведення утримань та повернення утриманих з пенсії [PERSON] коштів (а.с. 21). Відповідно до листа № 1600-0403-8/58715 від 09.08.2023 [PERSON] повідомили про припинення стягнення переплати та повернення утриманих коштів за період з 01.06.2023 по 31.08.2023 у розмірі 6077,91 грн (а.с. 22). Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області направило [PERSON] претензію про відшкодування збитків у розмірі 8496,92 грн, яка виникла у зв`язку з приведенням пенсійної справи у відповідність до чинного законодавства (а.с. 23). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за\~списком № 1\~виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до\~статті 40\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно з п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, згідно з даною нормою закону поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача. За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 у справі № 6-151цс13 та від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом. Виходячи з аналізу ст. 1215 ЦК України безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Стаття 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказує на те, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цього Порядку вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. В жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. При цьому, зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, поданих ним документів з явно неправдивими відомостями, про які йому було достовірно відомо. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017). Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 та згідно із положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України суд їх враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Тобто, виходячи з викладених норм, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також недобросовісності з боку набувача. Будь-яких доказів, які б свідчили про надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні зазначеної в позові суми, позивач суду не надав. При цьому позивачем у позовній заяві не зазначено, саме в чому полягає та які неправомірні дії відповідача призвели до нарахування та безпідставного підвищення до пенсії. Слід також акцентувати увагу, що позивач сам зазначає, що працівником пенсійного фонду було допущено помилку у зв`язку з не коректним спрацюванням програмного забезпечення. В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Однак в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має характер людського фактору і допущена під час виконання працівником пенсійного фонду. При цьому, слід зауважити, що до позову не надано жодного доказу, який міг слугувати підставою для висновків суду про те, що відповідач умисно надав позивачу неправдиві відомості щодо його роботи на підземних роботах 15 років, що стало підставовю для нарахування та виплати йому надміру виплачених коштів. Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999 р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам сторін та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та встановлені у справі обставини, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача зазначеної у позові грошової суми, а тому суд вважає позов ГУ ПФУ в Полтавській області безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що\~представником відповідача подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 41-45). До суду позивачем разом із позовною заявою було надано договір про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 22 січня 2025 року, укладений між адвокатом Вовненко Оксаною Вікторівно та відповідачем у справі [PERSON] ( а. с. 48-49) Крім того, надано акт виконаних робіт (наданих послуг) по договору про надання правничої допомоги від 22.01.2025 (надалі- Акт), згідно з яким вартість послуг адвоката складає 25000,00 грн, а саме: - надання юридичних консультацій з питань практичного застосування положень чинного цивільного законодавства 3 год, загальна сума 4500,00 грн; - аналіз судової практики з аналогічних питань щодо Пенсійного фонду України та стягнення надмірно отриманих коштів 3 год, загальна сума 4500,00 грн; - підготовка відзиву на позовну заяву - 3 год, загальна сума 4500,00 грн; - підготовка пояснень по справі з боку відповідача 2 год, загальна сума 3000,00 грн; - участь у судових засіданнях та супровід судової справи 5,6 год , загальна сума 8500,00 грн (а. с. 51). Згідно з квитанцією № 1 [PERSON] оплатив адвокату Вовненко О.В. грошові кошти у розмірі 25000,00 грн (а. с. 50). Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу та надаючи оцінку доказам на підтвердження таких витрат, суд виходить з такого. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відзиві на позовну заяву зазначений розмір витрат на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн, що складається з: - надання юридичних консультацій з питань практичного застосування положень чинного цивільного законодавства 3 год, загальна сума 4500,00 грн (п. 1); - аналіз судової практики з аналогічних питань щодо Пенсійного фонду України та стягнення надмірно отриманих коштів 3 год, загальна сума 4500,00 грн (п. 2); - підготовка відзиву на позовну заяву - 3 год, загальна сума 4500,00 грн (п. 3); - підготовка пояснень по справі з боку відповідача 2 год, загальна сума 3000,00 грн (п. 4); - участь у судових засіданнях та супровід судової справи 5,6 год, загальна сума 8500,00 грн (п. 5). Дослідивши наданий представником відповідача Акт, суд встановив, що відомості про здійснені адвокатом вид та обсяг робіт, зазначені у п. 4 не відповідають дійсності, позаяк будь-яких письмових пояснень у справі представник відповідача до суду не подавав. При цьому, в ході надання усних пояснень у вступному слові представник відповідача озвучив позицію, викладену у раніше поданому до суду відзиві на позовну заяву, вартість підготовки якого представник відповідача окремо вказав у відповідному Акті. Таким чином, суд не знаходить підстав для відшкодування вартості робіт, зазначених у пункті 4 Акту. Стосовно зазначених у п. 5 Акту витрат на участь в судових засіданнях та супровід судової справи, суд констатує, що відомості про здійснені адвокатом вид та обсяг робіт, обумовлених саме супроводом судової справи в порушення вимог ст. 137 ЦПК України є неконкретизованими, не містять детального опису кожного виду таких робіт, здійснених адвокатом та зазначення конкретного часу, витраченого адвокатом на здійснення кожного виду таких робіт. З огляду на те, що не знайшли свого підтвердження виконання адвокатом робіт, обумовлених супроводом справи, а також приймаючи до уваги відсутність конкретизації часу, витраченого на кожен вид таких робіт, суд позбавлений можливості встановити вид робіт та час, витрачений адвокатом на супровід справи, що зазначені у пункті 5 Акту та охоплюються загальним часом 5,6 год. Таким чином, суд не знаходить підстав для відшкодування вартості робіт, обумовлених супроводом справи, зазначених у пункті 5 Акту. Суд також констатує, що вказана адвокатом у п. 5 Акту кількість годин його перебування в судових засіданнях є такою, що не відповідає дійсності. Судом встановлено, що адвокатом Вовненко О.В. було здійснено представництво відповідача [PERSON] у одному судовому засіданні, а саме: 06.03.2025. При цьому, в судове засідання, що було призначено на 11.02.2025 адвокат Вовненко О.В. не з`явилась та розгляд справи було відкладено саме за її заявою. Стосовно участі адвоката в судовому засіданні 06.03.2025, суд констатує, що адвокат приймала участь дистанційно, з допомогою власних технічних засобів, судове засідання було призначено на 10:00 год та відповідно до протоколу судового засідання закінчилося о 10:44 год. Отже, участь адвоката у судовому засіданні з розгляду справи тривала 44 хвилини, а не 5,6 год, як він про це вказав у п. 5 Акту. Таким чином, зазначене є підставою для висновку суду про те, що адвокатом не виконано вимог закону щодо належного обгрунтування понесених витрат на правову допомогу, вказаних у п. 4-5 Акту. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених відповідачем витрат на правову допомогу, вказаних у пунктах 1-3 Акту, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу, зазначений представником відповідача не є співмірним зі складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, з огляду на характер виконаних адвокатом робіт і обсяг наданих послуг, характер спору, складність справи, вчинені адвокатом процесуальні дії у справі, суд вважає, що зазначений відповідачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає також критерію реальності витрат на правничу допомогу. Суд враховує, що, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved