Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій просить визначити їй додатковий строк 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що [INFO] померла її бабця [PERSON] , яка проживала сама. На день її смерті з нею ніхто не був зареєстрований. В її бабці за життя народилося двоє дітей: її мати [PERSON] , та [PERSON] . Її мати [PERSON] померла [INFO] , тобто до смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідачка у справі [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Чоловік бабці [PERSON] теж помер. Інших спадкоємців немає. У жовтні 2024 року вона приїхала до будинку, де проживала бабця, прибрати старі речі та за шафою у газеті знайшла заповіт від імені бабці на її ім`я. Вона зателефонувала відповідачці, доньці спадкодавця, щоб дізнатися, чи прийняла вона спадщину після смерті [PERSON] . Однак тітка [PERSON] відповіла, що заяви про прийняття спадщини не подавала. 16 жовтня 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Проте 05.12.2024 приватний нотаріус видав їй постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що нею пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Відповідачка не скористалась правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16 січня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 16/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 19.02.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 17/. 17.02.2025 відповідачкою [PERSON] подано заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності /а.с. 20/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.02.2025 закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12.03.2025 /а.с. 25/. Розгляд справи по суті відбувся 12.03.2025 без участі сторін Представник позивачки [PERSON] адвокат Дмитрович Н.В. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутності. Відповідачка [PERSON] подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку належали: земельна ділянка площею 0,9690 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Конюхівської сільської ради (за межами населеного пункту) Стрийського району Львівської області, кадастровий №4625383000:04:000:0652; земельна ділянка площею 0,0303 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Конюхівської сільської ради (за межами населеного пункту) Стрийського району Львівської області, кадастровий №4625383000:04:000:0942; земельна ділянка площею 0,2077 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Конюхівської сільської ради (за межами населеного пункту) Стрийського району Львівської області, кадастровий №4625383000:04:000:0799 /а.с. 29-31/. Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 02.05.2019 Грабовецькою сільською радою складено відповідний актовий запис № 21 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 9/. Судом встановлено, що на день смерті спадкодавець [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті проживала одна, що підтверджується довідкою Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 12-15-2/412 від 30.08.2024 /а.с. 28/. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що у спадкодавця за життя народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] (мати позивачки) померла [INFO] , тобто до смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідачка у справі [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер, про що свідчить відмітка про актовий запит № 11 від 18.11.2002 в будинковій книзі. Інших спадкоємців немає /а.с. 10-15, 27, 32-33/. 07.12.2015 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Конюхівської сільської ради та зареєстрований у реєстрі за № 72, котрий на день смерті заповідачки не змінено та не скасовано, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] , [INFO] /а.с. 8/. Оглядом копії спадкової справи № 49/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] судом встановлено, що спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено 16.10.2024 за № 49/2024 за заявою представника позивачки [PERSON] на підставі довіреності № US-FL222057 від 13.06.2024, посвідченої публічним нотаріусом міста Нейплс, округу Колльєр, штат Флорида, США /а.с. 37-53/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 126/02-31 від 05.12.2024 приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковської М.М. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропуском передбаченого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини /а.с. 7/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачкою пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі статтею 1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223\~ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Здійснивши тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 686/5757/23 від 26 червня 2024 року сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права: 1.\~Необізнаність спадкоємця\~про наявність\~заповіту є\~поважною причиною\~пропуску строку\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини,\~що випливає з\~принципу свободи\~заповіту,\~проте така\~необізнаність повинна\~ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. 2. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. 3. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини,\~право спадкоємця\~на прийняття/відмову\~від прийняття\~спадщини є\~реалізованим,\~а його\~результат не\~підлягає зміні\~у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. 4. Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи описані вище обставини, суд дійшов переконання, що позивачка мала право на оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] . Таким чином, наведені в позовній заяві підстави суд розцінює як поважні причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивачки, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відтак, встановивши, що [PERSON] була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, інші спадкоємці (першої та наступних черг за законом) із заявами про прийняття спадщини не зверталися, суд дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, а також те, що позивачка отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі такого, оскільки вона пропустила передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~264ЦПК\~України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відтак судові витрати слід віднести на рахунок позивачки. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268\~ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.03.2025, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 12.03.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 24.03.2025.

Outcome: approved