Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач Прокурор Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд зобов`язати відповідачу звільнити та повернути Криворізькій міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,195 га, яка прилягає до земельних ділянок з кадастровими номерами 1211000000:06:041:0081 та 1211000000:06:041:0082 і знаходяться біля будинку [ADDRESS] , шляхом знесення всіх будівель та споруд, що на ній знаходяться, посилаючись на невиконання відповідачкою судових рішень. В обґрунтування вимог зазначено про самовільне зайняття відповідачкою указаної земельної ділянки в охоронних зонах газопроводу низького тиску АТ «Криворіжгаз», що підтверджується матеріалами кримінальних проваджень та ухвалою суду від 09.04.2024 у справі № 214/5191/21, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. За відомостями Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України відсутня інформація щодо документів, які дають право на виконання будівельних робіт та підтверджують готовність до експлуатації об`єкту, розташованого за адресою: [ADDRESS] приміщ. 120 та біля будинку по [ADDRESS] , а також відсутня інформація та документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіть та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання. Рішеннями суду від 03.03.2023 зобов`язано [PERSON] привести у придатний стан земельні ділянки з кадастровими номерами 1211000000:06:041:0081 та 1211000000:06:041:0082 шляхом демонтажу розташованих на них споруд, однак судові рішення відповідачкою так і не виконані. Тому враховуючи факт самовільного тривалого зайняття [PERSON] земельної ділянки комунальної власності шляхом розміщення на ній нерухомого майна, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник Криворізької центральної окружної прокуратури Гладченко А.В. на вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Представник Криворізької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений на підставі ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти вимог заперечувала вказавши, що вона не являється власником нерухомого майна за спірною адресою, оскільки за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказане майно належить до статутного капіталу ТОВ «Елітстрой ЛТД». Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом установлено\~та підтверджується\~письмовими доказами,\~на підставі рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року №154 між Криворізькою міською радою (розпорядник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (сервітуарій) укладено договір особистого сервітуту №12016025 від 23 березня 2016 року, відповідно до умов якого розпорядник встановлює межі зони дії особистого сервітуту щодо частини земельної ділянки житлової та громадської забудови, а сервітуарій розміщує в цих межах тимчасову споруду торговельних павільйонів (п.1.1 договору) (а.с.70-77). На підставі рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року №154 між Криворізькою міською радою (розпорядник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (сервітуарій) укладено договір особистого сервітуту №12016024 від 23 березня 2016 року, відповідно до умов якого розпорядник встановлює межі зони дії особистого сервітуту щодо частини земельної ділянки житлової та громадської забудови, а сервітуарій розміщує в цих межах тимчасову споруду торговельного павільйону (п.1.1 договору) (а.с.79-86). З актів обстеження земельних ділянок за 2020-2021 роки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що на момент обстеження земельні ділянки використовувалась в комерційних цілях для здійснення підприємницької діяльності, під розміщення торгівельних приміщень, що входять до цілісного комплексу та надаються для здійснення бізнесу: «Добра пекарня», « [INFO] », продукти харчування з Європи, «Європа», «Зефір», продукти «Єрмоліно», «Риболов», « [INFO] », «Туристична агенція», «Coffee House», «Зоомагазин», Все по смішним цінам», «Файно», «Шаурма», тощо, без правовстановлюючих документів. На момент обстеження у двох приміщенням велися внутрішні оздоблювальні роботи. Споруди влаштовані на бетонному фундаменті зі стінових піноблоків конструкцій. Згідно протоколу огляду від 27.08.2024, складеного прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, на спірних земельних ділянках знаходяться магазини, приміщення яких обшиті металевими панелями чорного кольору, магазини здійснювали діяльність з продажу продовольчих та непродовольчих товарів (а.с. 137-138). Листом №7-04/26-17/287 від 23.08.2024 Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради повідомив, що в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https ://е-construction.gov.ua/) відсутня інформація щодо документів, які дають право на виконання будівельних робіт та підтверджують готовність до експлуатації об`єкту, розташованого за адресою: [ADDRESS] та біля будинку по [ADDRESS] (а.с. 134). Державна інспекція архітектури та містобудування України листом №5089/10/13-24 від 22.08.2024 повідомила, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в \~ \~ \~ \~Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами «адреса об`єкта будівництва: [ADDRESS] »; «кадастрові номери: 1211000000:06:041:0081; 12110000000:06:041:0082» та «замовник [PERSON] » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них \~ \~ \~ \~їх скасування \~ \~ \~ \~ чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено (а.с. 135-136). Заочним рішенням суду від 03 березня 2023 року у справі № 214/1864/22 позов задоволено, зобов`язано [PERSON] привести у придатний для використання стан земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,0045 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0081, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу за власний рахунок розташованих на ній споруд. Зобов`язано [PERSON] повернути територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,0045 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0081, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вирішено питання про розподіл судових витрат. Заочним рішенням суду від 03 березня 2023 року у справі № 214/1865/22 позов задоволено, зобов`язано [PERSON] привести у придатний для використання стан земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,0029 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0082, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу за власний рахунок розташованих на ній споруд. Зобов`язано [PERSON] повернути територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,0029 га, кадастровий номер 1211000000:06:041:0082, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2024 року у справі № 214/5191/21, якою закрито кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, на підставі ст. 49 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, установлено, що [PERSON] , починаючи з лютого 2020 року, діючи умисно, в порушення вищезазначених норм, не маючи жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, не маючи жодних дозволів на здійснення будівельних робіт на земельній ділянці в охоронній зоні, використовуючи працю найманих осіб, здійснила самовільне зайняття земельної ділянці розміром приблизно 0,0072 га поблизу вбудованого нежитлового приміщення №120 у будинку [ADDRESS] , уздовж якої встановлена охоронна зона підземних мереж газопостачання низького тиску, водопостачання та зливової каналізації, чим створила загрозу пошкодження підземних мереж газопостачання низького тиску, водопостачання та зливової каналізації. Крім того, [PERSON] у період липня-серпня 2020 року, діючи умисно, в порушення вищезазначеного законодавства, не маючи правовстановлюючих документів на земельні ділянки, не маючи дозволів на здійснення будівельних робіт на земельних ділянках в охоронній зоні, використовуючи працю найманих осіб, здійснила самовільне зайняття земельних ділянок розміром приблизно 0,0354 га поблизу вбудованого нежитлового приміщення [ADDRESS] , уздовж якої встановлено охоронні зони підземних мереж газопостачання низького тиску, водопостачання та зливової каналізації, чим створила загрозу пошкодження підземних мереж газопостачання низького тиску, водопостачання та зливової каналізації. Указані обставини відповідачкою не спростовані. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). За правилами статей 4, 5\~Земельного кодексу\~України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс20, пункти 7576), від 20 липня 2020 року у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21, пункт 39), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22, пункт 132), від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22, пункт 9.14)]. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц виклала висновок про те, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Такий негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Велика Палата Верховного Суду з розгляду подібного спору у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 914/1785/22 (провадження № 12-31гс24) погодилась з висновками місцевого суду, що нежитлові приміщення загальною площею 230,1 кв. м, що знаходяться на [ADDRESS] , є тимчасовими спорудами, які не відносяться до нерухомого майна, відповідач 1 використовує спірні земельні ділянки позивача без установлених законом підстав, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 391 ЦК України. При цьому зазначено, що вимога позивача про зобов`язання ПП «Ярина Плюс» звільнити самовільно зайняті земельні ділянки шляхом демонтажу (знесення) нежитлових приміщень, що знаходяться на вул. Стрийській, 47 у м. Львові, не є нерозривно пов`язаною з його особою та не перешкоджає виконанню цього рішення без участі ПП «Ярина Плюс» (але за рахунок його коштів) шляхом вжиття виконавцем заходів примусового виконання у разі його невиконання ПП «Ярина Плюс» у добровільному порядку та/або вчинення перешкод у його виконанні. З огляду на те, що рішення суду щодо демонтажу зазначених нежилих приміщень має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача 1, але його коштом), враховуючи мету відповідного позову позивача, формулювання такого рішення у резолютивній частині Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне змінити, а саме: ПП «Ярина Плюс» звільнити самовільно зайняті земельні ділянки площею 0,0174 га і 0,0087 га шляхом демонтажу (знесення) нежитлових приміщень загальною площею 230,1 кв. м, що знаходяться на вул. Стрийській, 47 у м. Львові. Велика Палата Верховного Суду у постанові\~від 25\~вересня 2024\~року у\~справі №\~587/1382/15-ц\~(провадження\~№ 14-60цс24)\~зазначила,\~що прокурор\~здійснює представництво\~в суді\~законних інтересів\~держави у\~разі порушення\~або загрози\~порушення інтересів\~держави,\~якщо захист\~цих інтересів\~не здійснює\~або неналежним\~чином здійснює\~орган державної\~влади,\~орган місцевого\~самоврядування чи\~інший суб`єкт\~владних повноважень,\~до компетенції\~якого віднесені\~відповідні повноваження,\~а також\~у разі\~відсутності такого\~органу. Наявність\~таких обставин\~обґрунтовується прокурором\~у порядку,\~передбаченому частиною\~четвертою цієї\~статті,\~крім випадку,\~визначеного абзацом\~четвертим цієї\~частини. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (частина третя статті 23 Закону № 1697-VII). Наявність підстав\~для представництва\~має бути\~обґрунтована прокурором\~у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.\~Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частина четверта статті 23 Закону № 1697-VII). У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19)\~Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі №\~587/1382/15-ц (провадження № 14-60цс24) зазначено, що надмірна формалізація інтересів держави може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів. Прокурором, на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України, при поданні позовної заяви обґрунтовано неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Криворізькою міською радою яке, за його твердженнями, полягає у бездіяльності органу місцевого самоврядування та відсутності належних заходів, спрямованих на захист та відновлення вказаних порушених прав жителів територіальної громади Криворізькою міською радою: обстеження самовільно зайнятої земельної ділянки та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не усуває належним чином правопорушення та не сприяє відновленню порушених прав держави. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про дотримання прокурором норм статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а отже, і наявність у нього повноважень на звернення до суду в інтересах держави в особі Криворізької міської ради. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2024 року в справі № 914/1785/22 (провадження № 12-31гс24) виснувала, що оскільки спірна земельна ділянка не вибувала з користування відповідача, позивач є володіючим власником, який прагне усунути перешкоди у здійсненні правомочності самостійно розпоряджатись своїм нерухомим майном, що виникли через дії осіб, з якими він не перебуває у зобов`язальних відносинах. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду враховувала власні висновки, викладені в пункті 34 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, про те, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує відповідне правопорушення. Також Велика Палата Верховного Суду врахувала схожі висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18, про те, що для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Державного реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи. За цих обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача про усунення перешкод в користуванні самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення розміщених на ній будівель і спору є негаторним позовом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягає відшкодуванню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved