Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

І. Суть справи. Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Джура С.П. (далі Позивач), звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради (далі Відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю у 2 (два) місяці. Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] , померла [INFO] , однак про існування заповіту Позивач дізналася у грудні 2024 року, про що їй повідомив приватний нотаріус Ігнатов Д.Є. Отримавши інформацію про наявність заповіту та зібравши необхідні документи, Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак листом від 19.12.2024 №1115/01 їй відмовлено у заведенні спадкової справи у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2025\~року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10 лютого 2025 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 06 березня 2025 року. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання Позивач та його представник не з`явилися, але надали суду заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують. 15.01.2025 року до суду надійшла заява від представника Відповідача [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу без її участі, по суті поданої позовної заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 27 січня 2022 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, яким заповіла усе своє майно [PERSON] , [INFO] (Позивачу). Заповіт зареєстровано в реєстрі № 271, посвідчено приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Ігнатовим Д.Є. (а.с. 16) що також підтверджується інформаційною довідкою № 79642531 від 06.01.2025 (а.с. 13). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 11), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на її майно. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5647555 від 30.11.2004 [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). 19.12.2024 приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовим Д.Є. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як остання в установлений законодавством шестимісячний строк спадщину не прийняла (а.с. 18). Відповідно до домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по [ADDRESS] [PERSON] проживала одна (а.с. 14-15). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частини перша та третя\~статті 1223 ЦК України). За правилами частини першої\~статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частина перша\~\~та друга\~статті 1269\~\~ЦК України). Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя\~статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23 (№ в ЄДРСР 120396086)\~\~розглядала питання щодо надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує Позивач, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, і зробила такі висновки щодо\~\~тлумачення приписів частини першої статті\~1269, частини першої статті\~1270, частини третьої статті\~1272 ЦК України, які враховуються судом згідно з частиною четвертою\~статті 263 ЦК України. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування (пункт 151 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала (пункт 152 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування (пункт 153 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23. З урахуванням конкретних обставин справи, слідує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (пункт 154 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). [PERSON] , [INFO] , з пояснень Позивача, не перебувала з нею у родинних стосунках, а була близькою подругою її матері, [PERSON] , яка за життя доглядала її. Оскільки Позивач не перебувала у родинних стосунках з померлою спадкодавицею, в силу ст. 1265 ЦК України вона не належить до кола спадкоємців за законом. Крім того, з доводів Позивача вбачається, що остання дізналась про наявність заповіту у грудні 2024 року та цього ж місяця звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ігнатвоа Д.Є. Листом від 19.12.2024 №1115/01-16 у прийнятті заяви відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Приймаючи до уваги, що датою смерті спадкодавці є 18.06.2024, а датою відмови у прийнятті заяви про прийняття спадщини є 19.12.2024, фактично позивачем пропущено 1 день для реалізації свого права на прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, в першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (пункти 57, 58 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VІ. Висновки суду. Суд, застосовуючи зазначенні вище висновки, при вирішені питання щодо визначення позивачу додаткового строку, суд виходить з того, що, Позивач не була обізнана про наявність заповіту, та враховує, що вона не відноситься до кола спадкоємців за законом, та не була обізнана про відсутність таких спадкоємців, які набували право на спадкування за законом. Суд, оцінюючи всі обставини справи, а також враховуючи тривалу війну в Україні, яка призвела до значних ускладнень для громадян, зокрема, перешкоджала доступу до інформації та здійсненню необхідних дій, вливає на ментальний та психологічний стан, вважає, що з урахуванням нетривалості пропуску, відсутності інших спадкоємців,\~ за конкретних обставин справи надання додаткового строку для прийняття спадщини не є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є законним втручанням в інтереси територіальної громади. Навпаки, надання додаткового строку спадкоємцю за законом та за заповітом, про наявність якого він не знав, в надскладних умовах, що склались в країні, забезпечить справедливий баланс між реальним інтересами позивача, та публічними інтересами. Відмова у задоволенні позову призведе до несправедливого позбавлення позивача його спадкового майна та становитиме втручання у можливість вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Враховуючи все вищезазначене та,

Outcome: approved