Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

В серпні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 465511-КС-001 від 18.05.2023 в розмірі 88 710,87 грн. та судові витрати. Як на підставу позовних вимог вказує, що 18.05.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 465511-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». На виконання вказаного договору позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку. Сторони визначили, що за користування кредитними коштами встановлено фіксовану відсоткову ставку 1,16086765 % за кожен день користування кредитом. Також 19.06.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору, згідно якої змінено строк кредиту та встановлено новий термін дії договору - до 04.12.2023. В подальшому 11.09.2023 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору, за якою визначено новий термін кредиту - до 26.02.2024, строк кредиту - 41 тижнів. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти в порядку і строки, передбачені договором. Натомість відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, лише частково здійснюючи погашення кредитної заборгованості та відсотків. В зв`язую з цим станом на 25.07.2024 утворилась заборгованість розмірі 88 710,87 грн., яка складається з: 31 547,98 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 57 162,89 грн. - сума прострочених платежів по процентам. Також ТОВ «Бізнес Позика» було заявлено клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк», а саме доказів на підтвердження того, чи було випущено банківську картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ; надати виписку про рух коштів по рахунку для обслуговування даної банківської картки за період з 18.05.2023 по 26.02.2024. Згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.08.2024 матеріали позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 30.09.2024 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи сторінки договору позики було створено в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також того, що даний договір підписувався електронним підписом позичальника. Наголошував, що він не укладав договір, який долучає позивач. Вказував на те, що нарахований позивачем розмір відсотків не відповідає принципам розумності та справедливості, значно перевищує розмір самої заборгованості. При цьому відповідач окремо зауважував на тому, що матеріали справи не містять належного та допустимого доказу перерахування йому суми позики. Відповідач, окрім викладеного, зазначав про те, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним і не відповідає дійсному характеру наданої правничої допомоги. 10.10.2024 на адресу суду від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» надійшла відповідь на відзив, згідно якої він спростовує заперечення відповідача проти позову та наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До відповіді на відзив представником позивача долучено клопотання про витребування доказів, згідно якого він просить суд: витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» докази на підтвердження випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] ; виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] - за 18.05.2023. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2024 витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» наступні відомості: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] - за 18.05.2023, із зазначенням відомостей про те, від кого відбулось зарахування коштів. Витребувані відомості надійшли на адресу суду 03.09.2025. В судове засідання представник ТОВ «Бізнес Позика» не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього 24.09.2024 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Раніше в засіданні, призначеному на 29.10.2024, позов фактично визнав частково, не заперечує отримання від позивача кредитних коштів за вказаним договором, але заперечує щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки фактично отримав від позивача кредитні кошти у розмірі 30 000,00 грн., а сплатив за кредитом близько 45 000,00 грн. в рахунок його погашення. При цьому свого розрахунку заборгованості не навів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 18.05.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 465511-КС-001 про надання кредиту. [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору (а.с. 41-58, т. 1). 18.05.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 465511-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 32-40, т. 1). Відповідно до умов договору строк кредиту - 16 тижнів; стандартна процентна ставка: в день 2,00, фіксована, процентна ставка: в день 1,16086765, фіксована; комісія за надання кредиту - 5 100,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту - 34 000,00 грн.; строк дії договору - до 07.09.2023; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 71 440,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 12 176,27 процентів. ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, котрий було повідомлено боржником (а.с. 75-77, т. 1). Згідно розділу 7 договору він укладений у формі електронного документа з використанням електронних підписів (в т.ч. електронних підписів одноразовим ідентифікатором). 19.06.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду 1 до договору № 465511-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якої продовжено термін дії договору до 29 тижнів, а саме до 04.12.2023 (а.с. 59-61, т. 1). 11.09.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду 2 до договору № 465511-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якої продовжено термін дії договору до 41 тижня, а саме до 26.02.2024 (а.с. 67-691, т. 1). Грошові кошти в зазначених вище розмірах було перераховано на картковий рахунок, визначений особисто позичальником [PERSON] в анкеті клієнта (а.с. 82, т. 1), що підтверджується довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування 18.05.2023 грошових коштів двома сумами - 25 000,00 грн. та 9 000,00 грн. (а.с. 83, 84, т. 1). Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 34 000,00 грн. (двома сумами - 25 000,00 грн. та 9 000,00 грн.) підтверджується також випискою за особовим рахунком [PERSON] за 18.05.20223 (платіжна картка № [NUMBER] , наданою на запит суду АТ КБ «ПриватБанк». В зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з погашення кредиту та відсотків за його використання, виникла заборгованість, яка станом на 26.02.2024 становить 88 710,87 грн., яка складається з: 31 547,98 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 57 162,98 грн. - сума прострочених платежів по процентам. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви (а.с. 19-26, т. 1). Отже у справі, що розглядається, предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит. Наведене свідчить про належне укладення між сторонами кредитного договору, в тому числі погодження основних умов шляхом підпису одноразовим ідентифікатором, умови якого позивачем були виконані. Відповідач належним чином свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів не виконав. Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним в письмовій формі. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже з огляду на положення вище вказаного законодавства можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем використовується електронний договір та застосування цифрового підпису. Попередня ідентифікація особи відбувалася за допомогою завантаження копії паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків (РНОКПП) в інформаційно-телекомунікаційну систему. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір, умови якого позивачем були виконані. Однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість згідно розрахунку позивача, а також сумам, отриманим відповідачем. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку, матеріали справи не містять. Власного розрахунку заборгованості відповідачем о матеріалів справи не долучено. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.05.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 46511-КС-001 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора, а також укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору. При укладенні кредитного договору позичальника повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема повідомлено про реальну вартість наданого кредиту, розмір відсотків, які зобов`язані будуть повернуті позичальником разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою позичальнику у кредит. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору. На підставі договору відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка), зазначений ним особисто та відкритий на його ім`я, грошових коштів у розмірі 34 000,00 грн. - двома сумами 25 000,00 грн. та 9 000,00 грн. (що підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] , наданого АТ КБ «ПриватБанк»). Протягом тривалого часу відповідач виконував умови договору,частково погашав заборгованість за кредитом та відсотки, що підтверджує факт укладення ним кредитного договору та отримання грошових коштів. Без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, договір між [PERSON] та ТОВ «Бізнес Позика» не був би укладений. Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, в тому числі розмір відсотків за користування кредитними коштами, взяв на себе відповідні зобов`язання. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, згідно статей 526, 1054 ЦК України з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 88 710,87 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909, параграф 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи викладене, інші аргументи відповідача, визначені ним як підстави заперечення проти позовних вимог, не мають вирішального значення для розгляду справи по суті та не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до статі 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Outcome: approved