Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

в своїй заяві [PERSON] вказує, що його батьками були [PERSON] , 1929 року народження, який помер [INFO] , та [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] . Заявник також зазначає, що після того, як його батьки одружилися в 1955 році, останні переїхали проживати до м. Воркута, Комі Автономна Радянська Соціалістична Республіка, де [INFO] народився брат заявника [PERSON] , який помер [INFO] в м. Істра Московської області Російської Федерації за невідомих заявнику обставин. Документи та інші докази, які могли б підтвердити місце народження [PERSON] у заявника відсутні, однак, в нього зберігся табель успішності учня 1-А класу Воркутинської школи № 2 [PERSON] за 1969-1970 навчальний рік. Про факт місця проживання сім?ї заявника в зазначеному місті також свідчить лист відділу внутрішніх справ виконавчого комітету Коломийської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області від 23.03.1987 № К-10, в якому зазначається про відмову батькам заявника у реєстрації місця проживання на території Коломийського району вказаної області. Крім того, у заявника наявний поштовий конверт з відміткою поштового відділення м. Істра Московської області, Російська Федерація, датований 29.02.2008 року (трекінг-відправлення №RA010886430RU), відправлений 29.02.2008 року [PERSON] на адресу своєї матері [PERSON] в [ADDRESS] . Крім того, заявник долучає до заяви договір дарування житлового будинку, укладений 08.12.2000 року між батьками заявника як дарувальниками та заявником і його братом [PERSON] (в інтересах якого діяв заявник) як обдаровуваними. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Ткачук Л. В. та зареєстрований в реєстрі за номером Д-1781, у відповідності до якого заявнику та його брату [PERSON] подаровано в рівних частках житловий будинок [ADDRESS] . Дядько заявника [PERSON] отримав копії свідоцтва про смерть [PERSON] та фотографії з похорону останнього. Отримати оригінал чи дублікат свідоцтва про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 02.08.2010 року Головним управлінням РАЦС Московської області Істринське управління РАЦС, неможливо, оскільки [PERSON] помер на території держави, визнаної державою-агресором. Також неможливо отримати і медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті вказаної особи відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Після смерті вказаного брата заявника відкрилась спадщина на (одну другу) частку вище вказаного будинковолодіння. З метою оформлення даної спадщини заявник звернувся до вище вказаної приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його брата [PERSON] . Однак, цією приватним нотаріусом відмовлено заявнику у видачі зазначеного свідоцтва у зв`язку з тим, що заявник звернувся до нотаріуса після закінчення шестимісячного терміну, встановленого законодавством України на прийняття спадщини. Інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] немає, оскільки за наявною в заявника інформації його брат станом на день смерті одружений не був. Тому заявник просить встановити факт того, що він є братом [PERSON] , та факт смерті [PERSON] відповідно до вищевказаної інформації про його смерть. Заявник в судове засідання не з`явився, 14.03.2025 року він подав до суду заяву, в якій просить задовольнити заяву, розгляд справи проводити без його та його представника участі. Представник Нижньовербізької сільської ради в судове засідання не з`явився, 17.03.2025 року подав до суду через підсистему «Електронний Суд» заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі та вказує, що не заперечує проти задоволення даної заяви. Представник Коломийського відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь справі (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (актовий запис № 4), [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17.05.1955 року. У зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 18). Як зазначає заявник, [INFO] у вказаного подружжя в м. Воркута, Комі Автономна Радянська Соціалістична Республіка, народився син [PERSON] . З наявної копії табеля успішності учня 1-А класу Воркутинської школи №2 за 1969-1970 навчальний рік вбачається, що [PERSON] навчався в зазначеній школі в згаданий період часу (а. с. 16). Відповідно до листа відділу внутрішніх справ виконавчого комітету Коломийської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області від 23.03.1987 № К-10 [PERSON] та її чоловіку [PERSON] відмовлено у реєстрації місця проживання на території Коломийського району Івано-Франківської області (а. с. 14). Судом також встановлено, що [PERSON] 29.02.2008 року відправляв поштовий конверт з відміткою поштового відділення в м. Істра Московської області, Російської Федерації (трекінг-відправлення №RA010886430RU), на адресу своєї матері [PERSON] в [ADDRESS] (а. с. 17). Відповідно до даних договору дарування житлового будинку, укладеного 08.12.2000 року між [PERSON] , [PERSON] з одного боку і заявником та [PERSON] , в інтересах якого діяв заявник з іншого боку, який (договір) посвідчений вище вказаним приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за номером Д-1781, [PERSON] та [PERSON] подарували заявнику та [PERSON] в рівних частках зазначене будинковолодіння (а.с.19). Згідно з довідкою № 600-92 від 23.03.1992 року, виданої прокуратурою Івано-Франківської області, [PERSON] реабілітовано як жертву політичних репресій в Україні (а. с. 15). Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 10), [PERSON] помер [INFO] в с. Нижній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області (а. с. 12). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 834), [PERSON] помер [INFO] в м. Істра Московської області Російської Федерації. Свідоцтво про смерть видане Головним управління РАЦС Московської області Істринське управління РАЦС (а. с. 10) Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 29), [PERSON] померла [INFO] в с. Нижній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області (а. с. 13). Судом також встановлено, що з метою оформлення прав на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] заявник усно звернувся до вищевказаної приватного нотаріуса, яка рекомендувала заявнику звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки він звернувся до неї після спливу терміну, встановленого законодавством на прийняття спадщини, про що 06.12.2024 року вказаною приватним нотаріусом складено повідомлення (а. с. 9). Питання, пов`язані з державною реєстрацією\~смерті\~особи регулюються\~Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року\~та Правилами реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджених наказом\~Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року з\~наступними змінами\~(далі -Правила). Відповідно до\~ч. 1 ст. 6 цього Закону\~відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію\~народження\~фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені,\~смерті,\~вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частинами 1, 2\~статті 17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» встановлено, що\~державна\~реєстрація\~смерті\~проводиться органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану\~на\~підставі:\~документа встановленої\~форми про\~смерть,\~виданого закладом\~охорони здоров`я\~або судово-медичною\~установою;\~рішення суду\~про встановлення\~факту\~смерті\~особи в\~певний час\~або про\~оголошення її\~померлою.\~Заява про\~державну реєстрацію\~смерті\~подається\~не пізніше\~трьох днів\~з дня\~настання\~смерті\~або виявлення\~трупа,\~а в\~разі якщо\~неможливо одержати\~документ закладу\~охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Відповідно до\~п. 3.1-3.3 Правил\~реєстрація\~смерті\~провадиться в\~органах\~реєстрації актів цивільного стану за останнім місцем проживання померлого, за місцем\~настання смерті\~чи виявлення трупа або за місцем поховання осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де сталася смерть. Реєстрація\~смерті\~провадиться за заявою родичів померлого, його сусідів, працівників житлово-експлуатаційних організацій або інших осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де сталася смерть. Особа, яка звернулась щодо реєстрації\~смерті, повиннапред`явити\~на\~своє посвідчення паспорт або паспортний документ. Відсутність\~зазначеного\~документа не є підставою для відмови в реєстрації\~смерті,\~але про це робиться\~відповідна\~відмітка в графі «Для відміток» запису акта про смерть. Заява про реєстрацію\~смерті повинна\~бути\~зроблена\~не пізніше трьох діб з дня\~смерті\~чи виявлення трупа, а в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть форми № 106/о-95 або фельдшерської довідки про смерть форми № 106-1/о-95 (затверджених\~наказом\~Міністерства охорони здоров`я від 03 липня 1995 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 01.08.1995 року за № 266/802) чи висновку судово-медичної експертизи, прокурора - не пізніше п`яти діб. Пунктом 3.15 Правил\~передбачено, що якщо заява про реєстрацію\~смерті надійшла\~пiсля закiнчення року з дня\~настання смерті,\~то реєстрація провадиться за місцем проживання заявника за\~наявностi\~лiкарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть установленої форми в книзі реєстрації поновлених записів актів про смерть\~назагальних підставах як\~первинна,\~без складання висновку, але після перевірки\~наявності\~реєстрації\~смерті\~за місцем\~настання смерті,\~за місцем останнього проживання заявника, за місцем поховання чи виявлення трупа. Пунктом 7 Правил\~передбачено, документи, видані компетентними\~органами\~іноземних держав\~на\~посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за\~законами\~відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства,\~визнаються\~дійсними в Україні за\~наявності\~легалізації, якщо інше не передбачено\~міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок\~визнання\~документів, виданих\~органами\~іноземних держав\~на\~підтвердження\~факту смерті,\~а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути\~визначений міжнародно-правовим\~договором. У\~статті 13 Закону України «Про\~міжнародне\~приватне право»\~визначено,\~що документи, що видані уповноваженими\~органами\~іноземних держав у встановленій формі,\~визнаються\~дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або\~міжнародним\~договором України. 10.01.2002 року\~Верховна\~Рада України дала згоду\~на приєднання\~України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року (далі - Конвенція), яка\~набрала\~чинності для України 22.12.2003 року і застосовується у\~відносинах\~з державами, що не висловили заперечень проти\~приєднання\~України до Конвенції. Частинами\~1,\~2 статті 1 Конвенції\~передбачено,\~що\~вона\~поширюється\~на\~офіційні документи,\~які були\~складені\~на території\~однієї\~з Договірних\~держав і\~мають бути\~представлені\~на території\~іншої\~Договірної держави.\~Для цілей\~цієї Конвенції\~офіційними документами\~вважаються:\~a)\~документи,\~які виходять\~від органу\~або посадової\~особи,\~що діють\~у сфері\~судової юрисдикції\~держави,\~включаючи документи,\~які виходять\~від органів\~прокуратури,\~секретаря суду\~або судового\~виконавця;\~b)\~адміністративні документи;\~c)\~нотаріальні акти;\~d)\~офіційні свідоцтва,\~виконані\~на\~документах,\~підписаних особами\~у їх\~приватній якості,\~такі як\~офіційні свідоцтва\~про реєстрацію\~документа або\~факту,\~який\~існував\~на\~певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини\~у цивільних, сімейних і\~кримінальних\~справах передбачено, що документи, що\~на території\~однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально\~на\~те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються\~на\~територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що\~на території\~однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються\~на\~територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Разом із тим, 23.12.2022 року\~набрав\~чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з\~Конвенції про правову допомогу і правові відносини\~у цивільних, сімейних та\~кримінальних\~справах та Протоколу до\~Конвенції про правову допомогу і правові відносини\~у цивільних, сімейних та\~кримінальних\~справах від 22.01.1993 року». Відповідно до вказаного Закону дію Конвенції було зупинено у\~відносинах\~з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. Вказане свідчить про те, що дія\~цієї Конвенції, у тому числі і\~статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох\~країнах\~(Російська Федерація та Республіка Білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Разом з тим, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у\~відносинах\~з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих\~на території\~цих країн, при їх пред`явленні\~на території\~України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була\~підписана\~ 05.10.1961 року в м. Гаага. Відповідно доЗакону України «Про\~приєднання\~України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10.01.2002 року №\~2933-ІІІ Україна приєдналася\~до Конвенції, яка\~набрала\~чинності з 22.12.2003 року та залишається чинною у\~відносинах\~України з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн\~на\~час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Так, відповідно до\~пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 року № 107 «Деякі питання прийняття\~на території\~України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими\~органами\~іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені\~на території\~іноземних держав установою або спеціально\~на\~те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються\~на території\~України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом\~на\~24.02.2022 року такі документи приймалися\~на території\~України без спеціального посвідчення. Відповідно до частин 9, 10 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія пра-ва). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. У постанові Верховного Суду від 15.09.2021 року, винесеній у справі № 367/2656/20, зроблено висновок що невизначеність норм процесуального закону не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи провстановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи провстановлення фактуналежності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 цієї статі визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб,якщо законом не визначено іншого порядку їхвстановлення. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Ключове\~значення,\~яке має встановлення\~факту смерті\~або\~народження\~особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників,\~рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись\~на\~дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин,\~на\~які сторони посилаються як\~на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані\~органами\~та установами, що\~знаходяться на\~такій\~території. Судом встановлено, що смерть [PERSON] вже зареєстрована іноземним органом\~реєстрації. У зв`язку з тим, що брат заявника [PERSON] помер на території держави-агресора, а саме на території Російської Федерації, заявник позбавлений можливості отримати оригінал або дублікат вищевказаного свідоцтва про його смерть чи іншого документу встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України, який підтверджує факт смерті [PERSON] , а у зв`язку із проживанням [PERSON] до дня його смерті на території вказаної держави, у заявника відсутня можливість отримати документи, які відповідно до вимог законодавства України можуть безспірно підтвердити родинні зв`язки між ним та його вказаним братом. Факт родинних відносин між заявником та [PERSON] , так само як факт смерті останнього, за вказаних обставин не може бути підтверджений в іншій спосіб, ніж за рішенням суду, і встановлення даних фактів є необхідним з метою надання можливості заявнику реалізовувати свої законні права на відповідну спадщину. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного наданого заявником доказу окремо, а також достатність і взаємний їх зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заявником надано достатньо доказів того, що [PERSON] був його братом та помер [INFO] в м. Істра Московської області, Російської Федерації. На підставі викладеного, ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved