Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

04 лютого 2025 року представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» Костенко Владислава Мирославівна звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що [PERSON] має заборгованість в сумі 8238,74 грн. за спожитий природний газ за адресою: площа Захисників 35, м. Березівка Одеської області. Позивач зазначає, що він, як суб`єкт ринку газу, з 01 листопада 2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб та являється постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ними та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, який є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30 вересня 2015 року визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідач акцептував Договір, повернувши постачальнику заяву-приєднання, фактично споживаючи природний газ та частково сплативши вартість спожитого природного газу. 13 січня 2021 року [PERSON] підписала Заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Опертора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу. У порядку досудового врегулювання спору позивачем на було направлено відповідачці вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, яка залишилась незадоволеною відповідачем, заперечення щодо сплати боргу [PERSON] не надано, борг не сплачено. Посилаючись на вищезазначені обставини, представниця позивача просила задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] 8238,74 грн. суми основного боргу за спожитий природний газ та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. Ухвалою судді від 20.02.2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін . Учасники процесу не з`явилися у судове засідання. У позовній заяві представниця позивача просила розглядати справу за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що вбачається з її особистої розписки, в судове засідання не з`явилась. Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, відповідачка не подала, будь-яких заяв чи клопотань від [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов ТОВ «ГК «Нафтогаз України»\~підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює діяльність, зокрема щодо торгівлі газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний). Відповідачка [PERSON] є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно №7513392. 13 січня 2021 року [PERSON] приєдналася до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», що підтверджується копією заяви-приєднання за об`єктом, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно проведеного ТОВ «ГК «Нафтогаз України» розрахунку фінансового стану за особовим рахунком № [NUMBER] , який належить споживачу [PERSON] за адресою: площа Захисників 35, Березівський район Одеської області, який свідчить, що за період з лютого 2021 року по січень 2025 року включно наявна заборгованість за споживання газу в розмірі 8238,74 грн.. Як зазначено у даному розрахунку, він проведений за методом «по нормам», в колонці №2 зазначені об`єми споживання газу за даними оператора ГРМ, у колонці №3 показання лічильника в усіх рядках зазначені як «0», в колонці №7 - сплачено, в колонці №9 сальдо, що є по суті розміром заборгованості. 09 липня 2024 року позивачем на адресу [PERSON] направлялась вимога про сплату заборгованості за спожитий газ. Позивач звертався до Березівського районного суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, однак ухвалою суду від 24 вересня 2024 року у справі № 494/1694/24, відмовлено ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у видачі судового наказу про стягнення із [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ. Відповідно ст. 202, 208, 638 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України. Частиною 1 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Пунктами 1.1-1.3 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовими споживачами» № 2500 від 30 вересня 2015 року визначено, що типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.\~Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ і частково сплативши вартість спожитого газу. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року № 917-р постачальником «Останньої надії» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Отже, судом встановлено, що з 01 березня 2021 року позивач здійснював постачання природного газу на об`єкт відповідачки на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а з 13 січня 2021 року на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є типовими та публічними. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши наявні докази у справі, доходить висновку, що [PERSON] належним чином не виконує умови договору, плату за поставлений природний газ не здійснює в повному обсязі, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість за спожитий природний за період з лютого 2021 року по січень 2025 року включно у сумі 8238,74 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки відповідачкою власного розрахунку не було надано, будь-яких заперечень щодо позову чи розміру заборгованості від [PERSON] до суду не надходило Тому, враховуючи вищенаведене, суд вбачає наявними підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за спожитий природний газ, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжних інструкції № 0000012805 від 03 вересня 2024 року та №0000020080 від 20.01.2025 року позивачем сплачений судовий збір на загальну суму 3028,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України,\~у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Так, з матеріалів справи встановлено, що 24 вересня 2024 року Березівським районним судом постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заборгованості за спожитий природний газ. З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі на користь позивача у розмірі 3028,00 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved