Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та 3 % річних, покликаючись на те, що 11 листопада 2021 року позивач передав відповідачу [PERSON] у позику 10 000 гривень, про що останнім складено відповідну боргову розписку, яку він завірив своїм особистим підписом. За даною розпискою відповідач зобов`язався повернути йому позику до 15 грудня 2021 року. Однак незважаючи на особисті зобов`язання повернути борг, у встановлений в розписці термін відповідач своїх зобов`язань не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 10 000 гривень. Позивач зазначає, що починаючи з січня 2022 року постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. Проти боргу не заперечував, підтверджував і підтверджує факт позики, але по надуманих мотивах і підставах відмовляється повернути грошові кошти. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Сума боргу становить 10 000 (десять тисяч) гривень; три проценти річних від\~ простроченої суми становить 900 (дев`ятсот) гривень. Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про що у справі є відповідні докази. Від нього не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням думки позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, що підтверджено розпискою від 01.11.2021 року, яка написана [PERSON] . Згідно розписки [PERSON] зобов`язувався повернути борг до 15.12.2021 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. З наданої суду розписки зазначено, що відповідач [PERSON] одержав 10 000 грн, отже підтверджено факт отримання коштів, а також зазначено термін договору - до 15.12.2021 року. Відтак, боржник отримуючи кошти, розумів, що він фактично укладає договір позики. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду із вказаним позовом [PERSON] , крім переданих відповідачу в позику грошових коштів, просить стягнути на його користь 900 грн три проценти річних. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Зважаючи, що відповідач не виконав договору позики, оформленого розпискою, у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. З огляду на вищезазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 900 грн. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути борг у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень та три проценти річних від\~ простроченої суми, що становить 900 (дев`ятсот) гривень. Також, як слідує з матеріалів справи, при поданні позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору, відтак відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved