Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 10.03.2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.03.2025 року. [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення грошових коштів. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року, в даній справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали направлено сторонам. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року постановлено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення грошових коштів, здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позовна заява мотивована тим, що в жовтні 2024 року позивач звернулась до ріелтора агенції нерухомості «Порада» [PERSON] з приводу придбання квартири в м.Ужгороді. Остання запропонувала оглянути двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивачка за певних обставин погодилась придбати наведену вище квартиру, між нею та відповідачкою відбулась попередня домовленість. За вказівкою третьої особи [PERSON] , щоб відповідачка не пропонувала іншим ймовірним покупцям вказану квартиру, а позивач не шукала інший варіант, [PERSON] передала відповідачці в рахунок належної з неї суми за договором купівлі-продажу 500 доларів США. Позивач зазначає, що факт отримання відповідачкою від мене грошових коштів у розмірі 500 доларів США підтверджується особистим підписом відповідачки на укладеній 25 жовтня 2024 року сторонами угоді, оформленої під назвою договір про завдаток. На підтвердження чого до позовної заяви додано оригінал вказаного договору про завдаток від 25 жовтня 2024 року. При цьому позивач зазначає, що передача грошових коштів здійснена 25 жовтня 2024 року, яка оформлена як договір про завдаток. Та, що на її зауваження третій особі, що це не завдаток, а аванс, остання відреагувала критично. Позивач зауважує, що оскільки вона мала намір придбати належну відповідачці квартиру, тому не стала сперечатись з ріелтором [PERSON] . У позовній заяві зазначено, що за домовленістю з відповідачкою договір повинен бути укладений не пізніше 08 листопада 2024 року. Разом з тим, позивача бентежили питання підключення електрики до квартири та подача газу до газового приладу для опалення и приготування їжі, вона самостійно прийняла міри для з`ясування в AT «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАКАРПАТГАЗ» цього питання, де отримала відповідь, що у забудовника не всі - документи оформлені. Також від представника забудовника позивачу стало відомо, що будинок, в якому розташована належна відповідачці квартира, не приєднаний до електрики відповідно до технічних норм та Правил користування електричною енергією для населення. За таких обставин, позивач 04 листопада 2024 року, не маючи на той час Телефона відповідачки, повідомила останню через третю особу [PERSON] , що договір купівлі продажу квартири не може бути укладений. Також передала вимогу повернути суму авансу 500 доларів США. Однак, 05 листопада 2024 року третя особа [PERSON] повідомила [PERSON] , що відповідачка відмовляється повернути отримані від неї кошти. За твердженням позивача до звернення до суду з даним позовом, вона особисто звернулась до відповідачки з питання повернення авансу 500 доларів США, однак остання відмовилась в добровільному порядку повернути отримані кошти. У зв`язку із наведеним позивач була змушена звернутись до суду. При обґрунтуванні позовних вимог [PERSON] , покликається на п.1 ст. 11,ст.ст. 202,626-629,635,524,526,533,570 ЦК України, висновки що викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року № 686/6823/14, від 17 січня 2024 року №545/1272/22-ц ,постановах ВП ВС від 16 січня 2019 року №373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року №723/304/16, від 09 листопада 2021 №320/5115/17,від 11 вересня 2024 року №500/5194/16 . Позивач вказує на те, що курс долара США до гривні НБУ на день подачі позову становить: 1 долар США становить 41,51 грн.. Таким чином з відповідачки на мою користь підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 20755 грн. (500 доларів США х 41,51 грн). Так, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] ,(зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на мою користь суму сплаченого авансу 20755 гривень. Стягнути [PERSON] на мою користь сплачений судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок та витрати за надання правової допомоги зі складання позовної заяви 3000 гривен. 29.01.2025 від позивача по справі надійшла заява про уточнення позовних вимог. Так, позивач зазначає, що визначаючи зазначену суму авансу 20755 грн. вона виходила з того, що у зобов`язанні було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме 500 доларів США. Виходячи з того, що на день звернення з позовом курс долара США до гривне НБУ становив: 1 долар США становить 41,51 грн, з відповідачки на користь позивача підлягало стягненню грошові кошти у розмірі 20755 грн. (500 доларів США х 41,51 грн). Оскільки з часу звернення з даним позовом до суду змінився курс долара до гривні, вона уточнює свої позовні вимоги з урахуванням частини другої статті 533 ЦК України. Так, позивач зазначає, що курс 1 долара США до гривні НБУ на день уточнення позовних вимог становить: 42,29 грн, сума авансу, яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 21145 грн. Таким чином позивач просить прийняти заяву про збільшення позовних вимог та стягнути з [PERSON] ,(зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на її користь суму сплаченого авансу 21145 грн. та у разі тривалого часу розгляду справи стягнення суми авансу 500 доларів США просить провести виходячи з курсу 1 долара США до гривні НБУ на день ухвалення рішення. Також позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок та витрати за надання правової допомоги зі складання позовної заяви 3000 гривень. До суду надійшла заява адвоката Бойко Б., як представника відповідача по справі - [PERSON] , про ознайомлення з матеріалами справи, така можливість йому була надана. Представник відповідача з матеріалами справи ознайомився в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом із тим, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника відповідача по справі адвоката Бойко Б., до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Разом із тим, відзиву на позовну заяву відповідачем не надано, у заяві від 10.03.2025 представником позивача вказано на те, що відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] , у судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань не подавала. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що: у жовтні 2024 року позивач звернулась до ріелтора агенції нерухомості «Порада» [PERSON] з приводу придбання квартири в м.Ужгороді. Остання запропонувала оглянути двокімнатну квартиру [ADDRESS] . В У присутності ріелтора [PERSON]. та відповідачки [PERSON] , якій належить кв. [ADDRESS] на підставі договору про придбання майнових прав, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прибиральник», вона оглянула вказану квартиру. Позивача влаштувала запропонована відповідачкою вартість квартири 85000 доларів США. Так, позивач погодилась придбати наведену вище квартиру, між [PERSON] та відповідачкою відбулась попередня домовленість. [PERSON] передала відповідачці в рахунок належної з позивача суми за договором купівлі-продажу 500 доларів США. Матеріали справи містять оригінал Договору про завдаток 25 жовтня 2024 року. Зі змісту договору вбачається такий укладено між [PERSON] та [PERSON] . За вказани договором покупець передає продавцю завдаток у розмірі 500 грн. в наручної належної з неї суми еквівалентної (п`ятсот доларів USD) за договором купівлі-продажу майна, об`єкту, що належить продавцю , які позивач зобов`язувалася оплатити продавцю повністю під час підписання договору купівлі-продажу об`єкта, який за угодою сторін повинен бути укладений не пізніше 8.11.2024 року. Однак позивач після того як їй становідомо від AT «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАКАРПАТГАЗ» про те, що у забудовника не всі - документи оформлені щодо пуску газу до квартири та що будинок де знаходиться квартира не приєднаний до електрики відповідно до технічних норм та Правил користування електричною енергією для населення, 04 листопада 2024 року, через третю особу [PERSON] , повідомила відповідача про те, що договір купівлі продажу квартири не може бути укладений. Також передала вимогу повернути суму авансу 500 доларів США. Однак у добровільному порядку відповідач відмовилася повертати аванс про що повідомила ріелтору а пізніше і особисто [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто купівля-продаж нерухомого майна передбачає укладення договору в письмовій формі. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Так, відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як установлено судом та не оспорюється сторонами, на момент звернення до суду з цим позовом та на час розгляду справи, договір купівлі-продажу нерухомого майна (будинку) між сторонами не укладено, вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому. Жодних попередніх договорів з приводу купівлі-продажу нерухомого майна сторони також не укладали. Згідно з вимогами чинного законодавства, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі, яка еквівалентна 500 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. У постанові від 04.08.2021 в справі № 640/17086/18 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається власникові. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова ВС від 21.02.2018 року у справі № 910/12382/17). Окрім того, суд констатує, що представник відповідача, який ознайомився з позовною заявою та доданим до неї додатками, а також заявою про уточнення позовних вимог, подав заяву про визнання позовних вимог повністю. Враховуючи наведене та положення ст. 570 ЦК України, суд дійшов висновків про те, що сума, яка передана позивачем для відповідача фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених ст. 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Щодо заяви про уточнення позовних вимог то суд констатує, що за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. (Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 405/3360/17 постанова від 01.11.2021). У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16). Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. У постанові від 8 жовтня 2023 року справа № 754/2449/22 (провадження № 61-13205 св 22) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що «Вирішуючи спір, суди правильно виходили із того, що у даному випадку [PERSON], як позикодавець за договором позики від 11 листопада 2016 року відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2017 році звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 11 листопада 2016 року, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 1 533 720 грн є повним розміром неповернутої позики.» У постанові від 06 червня 2023 року справа № 916/1223/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про те, що «Таким чином, виходячи з умов договору та положень статей 524, 533 Цивільного кодексу України, зміна гривневого еквіваленту вартості послуг (курсова різниця) не зумовлює зміну істотної умови договору - ціни, оскільки еквівалент безпосередньо ціни послуг зафіксований в договорі в іноземній валюті, який у цьому випадку залишається незмінним. 5.43. Апеляційний господарський суд установив, що постановою Правління Національного банку України від 24.02.2022 зафіксовано офіційний курс 36.5686 грн за 1 долар США, 5.44. За таких обставин, враховуючи, що зміна курсу національної валюти України стосовно іноземної валюти є правомірною підставою для здійснення перерахунку грошового зобов`язання сторони, яка його фактично порушила у зв`язку з неповною оплатою, апеляційний господарський суд, перевіривши основну заборгованість замовника з урахуванням коливання курсу іноземної валюти, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цих частинах». Суд зауважує що грошові кошти були передані позивачем у грошовій валюті долар США, позивачем заявлено до відповідача вимогу про стягнення грошових коштів у грошвій валюті гривні у сумі що на день звернення до суду було еквівалентно 20 755 грн. В подальшому (28.01.2025) нею подано заяву про уточнення - збільшення позовних вимог що пов`язано зі зміною курсу валют та просила стягнути із відповідача 21 145 грн. За наведеного суд вважає, що фактично позивач не змінив предмет позову, а саме просив стягнути із відповідача сплачений нею аванс у іноземній валюті 500 доларів США, а різниця у сумах пов`язана зі зміною курсу валют. Варто зазначити, що відповідач жодним чином не заперечив з приводу збільшення позовних вимог, заява про визнання позову подана представником [PERSON] , після подання заяви про уточнення позовних вимог. Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю, а з відповідача [PERSON] , слід стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 21 145 грн. З приводу стягнення із відповідача на користь позивача 3000 грн. за надання правової допомоги, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ч.4 ст 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу". Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Згідно ч.ч.4,6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку позовна заява та всі інші заяви, що містяться в справі були подані особисто позивачем, яка була присутня у попередньому судовому засіданні, матеріали справи не містять підтвердження укладення між [PERSON] та будь-яким іншим адвокатом відповідного договору на надання правової допомоги. За наведеного, у зв`язку із відсутністю доказів того, що позивачем понесені витрати на правову допомогу, суд не вбачає підстав для їх задоволення. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача судового збору, то варто зазначити, що частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] , у в`язку із визнанням нею позову, на користь позивача [PERSON] судові витрати за сплату судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved