Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що від шлюбу з відповідачем мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2023 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Позивач вказує, що у звязку з широкомасштабною збройною агресією РФ проти України 24.02.2022 року вона, будучи вагітною з відповідачем та старшим сином змушені були евакуюватись до Німеччини де народився молодший син. Позивач вказує, що вона разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , в той час як відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на норми ч. 1 ст. 161 СК України позивач просить визначити місце проживання дітей з нею. Позивач надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надав пояснення в яких зазначив, що службою у справах дітей не встановлено чи відповідає найкращим інтересам дитини визначення місця її проживання з матір`ю. Крім того позивач проживає з дітьми в Німеччині як біженець, не має офіційного працевлаштування та систематичного доходу. Відповідач опікується дітьми та бере участь у їх вихованні. Представник органу опіки та піклування надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджено свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] та [PERSON] 20 березня 2020 року зареєстрували шлюб внаслідок чого дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом досліджено свідоцтво про народження серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] народився [INFO] , в графі батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Судом досліджено свідоцтво про народження № [NUMBER] згідно якого [PERSON] народився [INFO] в м. Нюрнберг, Федеративна Республіка Німеччина, в графі батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно довідки № 536-174 від 28.02.2023 року виданої Генеральним консульством України в Мюнхені [PERSON] , [INFO] набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». Судом досліджено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2023 року згідно якого розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 22.05.2020 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2024 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно листа Jobcenter від 29.02.2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] призначено виплати на період з 2 березня 2024 року по 28 лютого 2025 року в розмірі щомісячно в розмірі 1936,68 євро. Згідно свідоцтва про реєстрацію управління у справах реєстрації громадян [PERSON] від 06.09.2022 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Судом досліджено договір найму житлового приміщення укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Строк оренди з 01.09.2022 року по 31 серпня 2025 року. Судом досліджено висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування від 06.09.2024 року про неможливість підготовки висновку органу опіки та піклування. У вказаному висновку зазначено про те, що батько дітей [PERSON] зі спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Центрального району відмовився. Фахівцями Миколаївського міського центр соціальних служб були здійснені неодноразові телефонні дзвінки [PERSON] , однак вона не відповідала. Батько дітей [PERSON] також не відповідав на дзвінки фахівця Центру. У зв`язку з цим з сім`єю неможливо провести відповідну роботу щодо складання оцінки потреб сім`ї. А тому і неможливо підготувати висновок органу опіки. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2024 року надано виконавчому комітету Миколаївської міської ради додатковий строк для подання висновку про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] , [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Судом досліджено лист Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради від 13.01.2025 року згідно якого повідомлено, що 02.01.2025 року фахівцем Центру зателефоновано [PERSON] . Під час бесіди остання повідомила, що з 09.03.2022 року і по теперішній час проживає разом з дітьми в Німеччині, м. Нюрнберг. Зі слів позивача стало відомо, що батько дітей спілкується з ними без перешкод. У зв`язку з відсутністю [PERSON] в країні немає можливості здійснити оцінку потреб сім`ї. 03.01.2024 року фахівцем Центру зателефоновано [PERSON] , під час бесіди з яким останній повідомив, що з дітьми спілкується без перешкод, матеріально забезпечує, зауважив, що не заперечує, щоб діти проживали разом з матір`ю. Зі слів [PERSON] , між ним та матір`ю дітей [PERSON] конфлікт вичерпано. У зв`язку з відсутністю [PERSON] в країні немає можливості здійснити оцінку потреб сім`ї. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 6, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Приписами ч.1 ст.9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, що визначено ч.1 ст.160 СК України. І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, як визначено ч.1 ст.161СК України. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Як встановлено судом, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю в м. Нюрнберг, Федеративна Республіка Німеччина. У листі Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради від 13.01.2025 зазначено, що відповідач [PERSON] не заперечує, щоб діти проживали разом з матір`ю. Таким чином, у відповідності до вимог ст.29 ЦК України, ст.160 СК України місце проживання дитини за згодою батьків визначено за місцем проживання матері. Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, фактично, визначили місце проживання дитини з матір`ю за взаємною згодою. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований матір`ю дитини, з якою діти і так фактично проживають, і від якої батько дитини не вимагає зміни їх місця проживання. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 справа №369/1587/19. Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Крім того суд враховує той факт, що позивач з дітьми проживає в Німеччині, в той час як просить визначити місце проживання дітей з нею в м. Миколаєві, що унеможливлює орган опіки перевірити умови проживання останніх, оцінити потреби сім`ї та визначити з ким із батьків проживання дітей буде як найкраще забезпечувати інтереси дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed