Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

16.12.2024 р. [PERSON] звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17.06.1989 р. відділом ЗАГС Ріпкинського районного виконавчого комітету Чернігівської області, актовий запис № 41. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі. За доводами позивача, тривалий час між ними були непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стасунків. Відносини між ними зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим. Справа передана головуючому судді 23.12.2024 р. 01.01.2025 р було отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суд Чернігівської області від 06.01.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 31.01.2025 р. Ухвалою Ріпкинського районного суд Чернігівської області від 31.01.2025 р. відкладено судове засідання до 14.02.2025 р. з метою повторного виклику відповідача всіма відомими засобами зв`язку, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Судова влади України. 14.02.2025 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді (в нарадчій кімнаті)у кримінальному провадженні. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце були повідомлені належним чином. Позивач засобами телефонного зв`язку заявила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач засобами телефонного зв`язку заявив про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони 17.06.1989 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 9). Відомості про неповнолітніх дітей відсутні. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. За позицією Чернігівського апеляційного суду, викладеною у постанові від 13.03.2024 р. (справа № 743/1755/23), пославшись на положення ч. 1 ст. 106 СК України, суд першої інстанції не звернув увагу на конструкцію цієї статті, якою передбачено можливість (а не обов`язок) подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу у разі відсутності неповнолітніх дітей. Отже, норми СК України передбачають як звернення подружжя до органів РАЦС з спільною заявою про розірвання шлюбу, так і звернення одного із подружжя до суду з позовом про розірвання шлюбу незалежно від того, чи є у подружжя неповнолітні діти та незалежно від того, що подружжя не заперечує проти розірвання шлюбу. Відтак з огляду на позицію суду апеляційної інстанції суд не встановлює у даній справі обставини відсутності предмета спору. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та не має підстав вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін. Крім того, позивач не просила надати строк на примирення, від відповідача таке клопотання теж не надходило. Тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Outcome: approved