Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

22.11.2024 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №604542799, укладеним 20.05.2021 між ТОВ «Манiвео швидка фінансова допомога» та відповідачем, у розмірі 78 254,00 грн, та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та на професійну допомогу у сумі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2021 ТОВ "Манiвео швидка фінансова допомога" та [PERSON] уклали Кредитний договір № 604542799 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Пiсля чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримати кошти, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні данi, зокрема: прiзвище, iм`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, iдентифiкацiйний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштiв та мiсце реєстрації/ проживання. Правилами до Кредитного договору передбачено, що позичальник у Заявцi зобов`язаний вказати повнi, точнi та достовірні особисті данi, якi необхiднi Товариству для прийняття рiшення про надання чи ненадання кредиту. Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці данi в особистому кабiнетi не пiзнiше 3-х календарних днiв з дня виникнення змін в таких даних. За результатами заповнення Заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсностi та аутентифiкацiя Платiжної картки позичальника згідно з стандартами вiдповiдних платiжних систем. Рiшення про надання чи вiдмову у наданнi кредиту приймається Товариством на пiдставi обробки персональних даних Позичальника, зазначених в Заявцi, та будь-якої додаткової iнформацiї, наданої Позичальником, чи отриманої Товариством з iнших джерел. Таким чином ТОВ «Манiвео швидка фiнансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевiрило особисті дані вiдповiдача, а й платiжну картку, з метою iдентифiкації, тобто перевірило чи дійсно платiжна картка належнть позичальнику. Вiдповiдач пiдписав Кредитний договiр електронним пiдписом, створеним за допомогою одноразового персонального iдентифiкатора. Зокрема, 20.05.2021 о 17:46:33 годині вiдповiдач ввів iдентифiкатор у вiдповiдне поле iнформацiйно-телекомунiкацiйної системи та натиснув кнопку "Так", що є пiдтвердженням пiдписання договору. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник пiдтвердив прийняття вiдповiдних умов надання кредиту, а також засвiдчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленiй законом формi про всi умови, які є необхiдними вiдповiдно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язаний надати позичальникові кредит у сумі 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. На виконання вказаного пункту договору кредитодавець 20.05.2021 перерахував грошові кошти в сумі 22 000,00 грн на рахунок відповідача - банківську карту № [NUMBER], що підтверджується інформацією-платіжним дорученням №40dleaed-8145-45b2-9a27-6ble454522bo з АТ «ТАСКОМБАНК» що вказану операцію успішно виконано. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитні кошти не повернув. 28.11.2018 ТОВ «Манiвео швидка фінансова допомога» уклала договір факторингу з ТОВ «Таліон Плюс», а у подальшому уклали додаткові угоди до нього від 28.11.2019, від 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.22, 31.12.2023. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 20.07.2021 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на суму 48 906,00 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу та відповідно до реєстру боржників від 30.05.2023 до цього договору до останнього перейшло право вимоги до відповідача у сумі 78 254,00 грн. 30.09.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №3009/24 та відповідно до реєстру боржників до цього договору до останнього перейшло право вимоги до відповідача у сумі 78 254,00 грн. Ураховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 20.05.2021, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 26.11.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулось до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" від 22.02.2025, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали. Відповідач відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша - третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Наведене відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у справі №752/8842/14-ц від 05.07.2017. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 604542799 укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 20 травня 2021 року. Відповідно до п.1.1. Договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з п. 1.3, п. 1.4 Договору. Пунктом 1.7 Договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до пункту 2.1.1.5 цього Договору № 604542799 від 20 травня 2021 року кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01. Згідно з п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно з п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої виклали текст Договору у новій редакції, а також строк дії договору продовжено до 31.12.2021 Вказана додаткова угода набирає чинності з 31.12.2020. Додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 продовжено строк дії Договору факторингу до 31.12.2022. Всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2022 укладено Додаткову угоду № 31, відповідно до якої продовжено строк дії Договору факторингу від 18.11.2018 до 31.12.2023. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2023 укладено Додаткову угоду № 32, відповідно до якої продовжено строк дії Договору факторингу від 18.11.2018 до 31.12.2024, а також доповнили Договір факторингу пунктом 11.10 щодо збереження таємниці фінансової послуги відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім цього виклали у новій редакції розділ 3 Договору факторингу «Фінансування та порядок розрахунків», зокрема передбачили, що розмір фінансування, що підлягає сплаті фактором клієнту, встановлюється сторонами у кожному окремому реєстрі прав вимоги - у відсотковому значенні від суми заборгованостей по основному боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загальної суми грошових вимог, відступлених згідно з відповідним Реєстром прав вимог. Строки сплати фінансування погоджуються сторонами у кожному відповідному реєстр і прав вимоги. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 строк дії договору закінчується 04 серпня 2021 року. У подальшому між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено ряд додаткових угод: угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, угоду №3 від 30.12.2022, відповідно до п.1 яких сторони домовились продовжити строк дії договору, інші умови залишились без змін. 30.09.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 3009/24, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 604542799 від 20 травня 2021 року у загальному розмірі 78 254,00 грн. Відповідно до Реєстру божників від 30.09.2024 до договору факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 78 254,00 грн, з яких 22 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (прострочене тіло) та 56 256,00 грн сума прострочених відсотків. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до приписів ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Із зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з правовою позицією, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/1706/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012). З матеріалів справи вбачається, що право вимоги до [PERSON] переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача ТОВ «Юніт Капітал». Разом з тим, на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 грошові зобов`язання [PERSON] за Договором № 604542799 від 20 травня 2021 року ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року. В Додатковій угоді № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 пунктом 1.3 встановлено, що право вимоги - це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. В свою чергу, у пункті 2.1.1.5 Договору № 604542799 від 20 травня 2021, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. Отже, ураховуючи, що відповідно до п.1.3 Договору № 604542799 від 20 травня 2021 строк дії цього Договору обчислюється з моменту його укладення сторонами, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 20.05.2021 року. Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 20 травня 2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладе спірний кредитний договір з відповідачем. Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. 05.08.2020 на підставі Договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» передало фактору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Суд звертає увагу на те, що станом на 05.08.2020 (на момент укладення договору факторингу № 05/0820-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») на виконання п.2.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не було складено та підписано Реєстру прав вимоги передані (відступлені) права вимоги ТОВ «Таліон Плюс», такий був складений 20.07.2021. 30.09.2024 на підставі Договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було відступлене ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги до відповідача. Разом з тим, право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , у зазначені договори факторингу входити не могло. Таким чином ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу не існувало. Також, суд звертає увагу, що належним доказом, який засвідчує набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстри договорів, права вимоги якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такі висновки сформував Верховний Суду справі № 905/306/17, зокрема зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012). Позивачем надано Реєстр прав вимоги від 20.07.2021 №143 (до Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01), Реєстр прав вимог від 30.05.2023 № 9 (до Договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820-01) та Реєстр боржників від 30.09.2024 до Договору факторингу від 30.09.2024 № 3009/24, підписані особисто уповноваженими представниками сторін. Окрім цього, оцінивши надані Реєстри прав вимоги та Реєстр боржників з точки зору їх належності, достатності, допустимості та достовірності, суд зазначає, що дані Реєстри складаються лише з трьох окремих аркушів кожен, на другому з яких міститься інформація щодо однієї вимоги, яка відступається - відповідача, та не містять інших вимог, що відступаються. Суд не приймає наведені вище Реєстр прав вимог та Реєстр боржників як доказ на підтвердження переходу прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та до позивача ТОВ «Юніт Капітал», оскільки їх форма та зміст не відповідають вимогам до таких Реєстрів (мають містити повний перелік кредитних договорів, боржників та інформації про заборгованості, які передаються). Такому змісту та формі може відповідати Витяг з Реєстру боржників, а не сам Реєстр. Вказане викликає обґрунтовані сумніви у достовірності цих Реєстрів, відомостей, що у них містяться, а також взагалі факту їх складання, підписання. Окрім цього, позивачем на підтвердження факту переходу права вимоги від одного до іншого правонаступника не надано жодного платіжного документа щодо оплати за договорами факторингу, що також підсилює обґрунтовані сумніви щодо факту складання та підписання Реєстрів прав вимог та Реєстру боржників до цих договорів факторингу. За відсутності вказаних доказів, суд також позбавлений можливості встановити дійсність переходу права вимоги відносно відповідача від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», у подальшому до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та наприкінці до позивача ТОВ «Юніт Капітал». Ураховуючи, що позивачем ТОВ «Юніт Капітал» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». Таким чином, кредитним договором №604542799, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 20 травня 2021 року, не порушуються права і законні інтереси ТОВ «Юніт Капітал», а відтак суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача. З огляду на викладене, суд виснував, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, оскільки ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 20.05.2021 між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відтак, у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» слід відмовити з підстав відсутності порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача. Доводи позивача вказані висновки не спростовують, оскільки зводяться до довільного трактування норм права на власну користь. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed