Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

позивачі\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просять визнати за ними право власності по 1/3 частині кожному на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033330, зареєстрованого в Книзі № 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка за № 38, в порядку спадкування за законом за [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя заповіту не залишила. Як вбачається з книги № 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка, [PERSON] згідно запису № 38 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033330. Згідно довідки Перечинської міської ради № 04/14-11 від 02 січня 2025 року, на день смерті [PERSON] у будинку проживали та були зареєстровані: син покійної [PERSON] , 1951 року народження, [PERSON] , 1954 року народження (невістка), [PERSON] , 1982 року народження (внук покійної), та [PERSON] , 1985 року народження (внук покійної). Відтак, спадкоємцем першої черги спадкування є син спадкодавця [PERSON] , 1951 року народження, який фактично прийняв спадщину за своєю покійною матір`ю, однак не встиг оформити своїх спадкових прав на майно. [INFO] [PERSON] помер, при цьому на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Згідно довідки, виданої відділом «ЦНАП» Перечинської міської ради № 05/14-11 від 02 січня 2025 року, у будинку на момент смерті [PERSON] проживали та були зареєстровані [PERSON] , 1954 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, та [PERSON] , 1985 року народження. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Збираючи необхідний пакет документів для оформлення спадщини за покійним [PERSON] , вони виявили втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033330. У січні 2025 року вони звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за покійним [PERSON] . Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О. листом № 5/01-16 від 03 січня 2025 року у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на майно, яке підлягає спадкуванню, рекомендувала їм звернутись до суду з відповідною заявою. З метою отримання дублікату сертифіката на право на земельну частку (пай), необхідного для оформлення спадщини, 02 січня 2025 року їх адвокат Зизич Н.Ю. звернулася до Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області із відповідним запитом. Відповіддю № 03-26/76 від 13 січня 2025 року Ужгородська районна військова адміністрація Закарпатської області повідомила, що у районній державній адміністрації районній військовій адміністрації відсутні бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай), оскільки на виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 08 серпня 1995 року № 720/95 Кабінетом Міністрів України було організовано виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) в необхідній кількості. На сьогоднішній день земельне законодавство не передбачає виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай). Водночас зазначено, що згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено у судовому порядку. Аналогічний адвокатський запит щодо видачі дублікату сертифіката на право на земельну частку (пай) адвокатом було надіслано і до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 29-7-0.31-252/2-25 від 21 січня 2025 року їх було проінформовано, що порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно п. 5 даного Порядку передбачалося, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі такі види земельно-кадастрових робіт і послуг, як, зокрема, і підготовка дублікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанови та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року №523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Одночасно зазначено, що у Головному управлінні відсутня інформація щодо видачі станом на 01 січня 2013 року державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033330 від 18 червня 1997 року. Відтак, оскільки станом на сьогодні отримати дублікат втраченого сертифікату є неможливо, тому просять позов задовольнити.\~\~\~ Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ужгородська районна державна адміністрація Ужгородська районна військова адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом; залучено Ужгородську районну державну адміністрацію Ужгородську районну військову адміністрацію до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. У підготовче судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, остання подала заяву про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, при цьому питання розподілу судових витрат не вирішувати.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. У підготовче судове засідання представник Ужгородської районної державної адміністрації Ужгородської районної військової адміністрації як третьої особи Орлова Т.Г. не з`явилася, в електронній формі через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] у селі Сімер Перечинського району Закарпатської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 грудня 2005 року виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 23. Згідно запису № 38 від 18 червня 1997 року у Книзі 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської\~ сільської Ради по КГСП ім. І.Франка, за [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , обліковується сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033330. Розмір земельної частки (паю) становить 2,1 умовних кадастрових гектарів та його вартість становить 3 022 грн. Як вбачається з Розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах Колективного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка, затвердженого Розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області від 12 червня 1997 року № 146 «Про затвердження вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по колективному сільськогосподарському підприємству ім. Ів.Франка смт. Перечин», кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), становить 324 особи згідно зі списком, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землі; вартість земельної частки (паю) 3 022 грн; розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 2,1 га.\~ У Архівному витязі з рішення шістнадцятої сесії третього скликання Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 02 лютого 2001 року «Про взяття на облік частково виділених паїв (рілля)» зазначено, що вказана сільська рада вирішила взяти на облік частково виділені паї (рілля), які знаходяться в користуванні жителів села і занести їх в погосподарські книги згідно поданих списків правонаступником колгоспу ім. І.Франка, ТзОВ «Земледар» згідно списку. У Списку громадян, які одержали частину паю в урочищі «Лази» (1,14 га), значиться, серед інших, [PERSON] . Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя покійній [PERSON] належало право на земельну частку (пай), посвідчене вищевказаним сертифікатом. Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області від 02 січня 2025 року № 04/14-11, на день смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані, зокрема, [PERSON] , 1927 року народження (померла), та її син [PERSON] , 1951 року народження (помер). Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З огляду на відсутність заповіту спадкодавця [PERSON] , що вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 79634390 від 03 січня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., право на спадкування після її смерті одержали спадкоємці за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 79634367 від 03 січня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена. Оскільки [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом за спадкодавцем [PERSON] , постійно проживав разом з такою на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, відтак [PERSON] прийняв таку одноосібно. Крім цього, суд встановив, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] та батько позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 05. Частиною третьою статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗК №0033330. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , що вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 79634345 від 03 січня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., право на спадкування за таким одержали спадкоємці за законом. Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області від 02 січня 2025 року № 05/14-11, на день смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , 1951 року народження (помер), [PERSON] , 1954 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, та [PERSON] , 1985 року народження. Як видно з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 796343419 від 03 січня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена. Отже, враховуючи те, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом за спадкодавцем [PERSON] , постійно проживали разом з ним на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилися від спадщини, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, тому вони вважаються такими, що її прийняли у рівних частках (по 1/3). Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивачі стверджують, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033330, розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів, було втрачено.\~ Так, з повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В.О. № 5/01-16 від 03 січня 2025 року вбачається, що з огляду на ненадання правовстановлюючих документів на майно, яке підлягає спадкуванню за померлим, позивачам рекомендовано звернутись до суду з відповідною заявою. Згідно повідомлення Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 13 січня 2025 року № 03-26/76, в районній державній адміністрації районній військовій адміністрації відсутні бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай), оскільки на виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 08 серпня 1995 року № 720/95 Кабінетом Міністрів України було організовано виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) в необхідній кількості. На сьогоднішній день, земельне законодавство не передбачає виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай). Додатково проінформовано, що згідно статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» 05 червня 2003 року № 899-IV право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 21 січня 2025 року № 29-7-0.31-252/2-25, за нормою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додаються сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай). Порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку виконання земельно-кадастрових робіт та\~ надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів» від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно пункту 5 даного Порядку передбачалось, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі окремі види земельно-кадастрових робіт і послуг, зокрема, підготовку сертифікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанова та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Також повідомлено, що в Головному управлінні відсутня інформація щодо видачі станом на 01 січня 2013 року державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033330 від 18 червня 1997 року.\~ Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на\~ місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, суд встановив, що згідно платіжних інструкцій № 0.0.4197300576.1, 0.0.4197301702.1 та 0.0.4197298498.1 від 08 січня 2025 року позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] сплачено по 404 грн судового збору відповідно. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачами судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved