Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

03 березня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області через підсистему «Електронний суд» надійшла заява адвоката Пелиха Олега Віталійовича в інтересах [PERSON] про ухвалення рішення про розподіл судових витрат від 01 березня 2025 року. У заяві адвокат Пелих О.В. прохав суд винести додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень, понесені ним у зв`язку з розглядом справи за його позовом до ТОВ «Полтаваенергозбут» про стягнення заборгованості. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду (а.с.9-10). Представник позивача [PERSON] - адвокат Пелих О.В. подав заяву про проведення засідання за їх відсутності. Заяву підтримують повністю. Представник відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» - адвокат Жалій Л.В. подала заяву про проведення судового засідання без її участі та прохала задовольнити клопотання про зменшення витрат на надання правничої допомоги. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про ухвалення рішення про розподіл судових витрат підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що позов адвоката Пелиха Олега Віталійовича в інтересах [PERSON] до ТОВ «Полтаваенергозбут» про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь [PERSON] заборгованість за отриману за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 5100018 від 23 вересня 2021 року в сумі 11596,73 гривень, з яких: 6213,44 гривень - борг за отриману в серпні 2024 року електроенергію за «зеленим» тарифом і 5383,29 гривень - борг за отриману у вересні 2024 року, за відрахуванням 18 % податку на прибуток з доходів фізичних осіб та 1,5 % військового збору. Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. Питання щодо відшкодування позивачеві понесених ним витрат на правничу допомогу не було вирішено, оскільки 25 лютого 2025 року представник позивача подав заяву про надання доказів про розмір понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу в п`ятиденний строк після ухвалення судового рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем [PERSON] , надано витяг з договору про надання правової допомоги № 0460 від 01.03.2024 року, доручення про надання правової допомоги від 01.11.2024 року, акт про приймання-передачу юридичних послуг від 01.03.2025 року, остаточний розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката від 01.03.2025 року, рахунок-фактуру від 01.03.2025 року, платіжну інструкцію від 01.03.2025 року (а.с.3-зворот-6). З даних документів вбачається, що розмір витрат на правову допомогу складає 5000,00 гривень. В остаточному розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката від 01.03.2025 року зазначено, що розмір витрат визначається як добуток витраченого адвокатом часу на надання такої допомоги і почасового тарифу, визначеного в договорі на надання правової допомоги (п. 3.1 Договору). Адвокатом Пелихом О.В. було витрачено 17 годин на надання правничої допомоги Соколенку А.М. Погодинний тариф становить 302,80 гривень (10 % розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (на 1 січня року проведення розрахунків), за годину надання правової допомоги) (п. 3.1 Договору). 17 год. 00 хв. х 302,80 грн. = 5147,60 грн. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, сторонами договору прийнято рішення про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до остаточного розміру 5000,00 гривень.\~ Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Представник відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» - адвокат Жалій Л.В. подала клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якому прохала зменшити розмір відшкодування відповідачем витрат на надання правничої допомоги та покласти їх частково на позивача, зважаючи на відсутність складних розрахунків та завищеного часу, який витрачає адвокат на виготовлення даних процесуальних документів (8 годин на підготовку та подання позовної заяви, 1 годину 30 хвилин на підготовку заяви про проведення засідання за відсутності сторони позивача, зменшення розміру позовних вимог, якої не було подано до суду), їх складність, ціни позову 16393,69 гривень, а також часткову оплату боргу протягом судового розгляду та задоволення позову в розмірі 11596,73 гривень. Однак твердження представника відповідача щодо неподання до суду представником позивача заяви про зменшення розміру позовних вимог є хибним та спростовується матеріалами справи. 25 лютого 2025 року адвокат Пелих О.В. подав заяву про зменшення розміру позовних\~ вимог\~ у\~ частині\~ стягнення\~ боргу\~ за\~ вересень 2024 року, в зв`язку з тим, що 07 листопада 2024 року ТОВ «Полтаваенергозбут» дійсно заплатило [PERSON] 3860,74 гривень за отриману від нього у вересні 2024 року електроенергію згідно договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 5100018 від 23 вересня 2021 року і за цей період залишилося винним 5383,29 гривень. З огляду на це, адвокат Пелих О.В. прохав суд стягнути з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь [PERSON] заборгованість за отриману від нього електроенергію згідно договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 5100018 від 23 вересня 2021 року в сумі 11596,73 гривень (а не 16393,69 гривень), з яких: 6213,44 гривень - борг за отриману в серпні 2024 року електроенергію за «зеленим» тарифом і 5383,29 гривень (а не 10179,25 гривень) - борг за отриману у вересні 2024 року, за відрахуванням 18 % податку на прибуток з доходів фізичних осіб та 1,5 % військового збору. За результатами розгляду справи позов було задоволено повністю з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Таким чином, клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.\~\~ Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень. На підставі викладеного вище, заява про ухвалення рішення про розподіл судових витрат підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved