Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Золотоніської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі, який був в подальшому розірваний рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.07.2021. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання з відповідачем не склалося. Сторони стали проживати окремо з лютого 2021 року. Спільні діти проживають разом з позивачем. Згідно довідки № 342 від 23.01.2024, виданої головою квартального комітету № 19, вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Мати дітей [PERSON] не проживає за даною адресою, участі у вихованні дітей не приймає з липня 2021 року і по даний час. [PERSON] свідомо та навмисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання. Не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей. Не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Враховуючи викладене вище, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ватажок-Сташинської А.В. від 08.05.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ушакової К.М. від 29.07.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу. Постановлено розгляд цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Золотоніської міської ради у підготовче судове засідання не з`явилася, але в матеріалах справи є заяви про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 01.07.2021 рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №695/1050/21. Після розірвання шлюбу відповідачу відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 29.06.2010 та серії [NUMBER] від 08.10.2007. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.10.2024 [PERSON] та [PERSON] зареєструвал шлюб 01.10.2021. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно довідки № 342 від 23.01.2024, виданої головою квартального комітету № 19, вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] . Мати дітей [PERSON] не проживає за даною адресою, участі у вихованні дітей не приймає з липня 2021 року і по даний час. Відповідно до акту обстеження умов проживання проведеного комісією служби у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради вбачається, що [PERSON] проживає в будинку по [ADDRESS] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , діти перебувають на повному утриманні батька, побутові умови проживання можуть забезпечити нормальний розвиток та виховання дітей, в сім`ї теплі та міцні стосунки. Згідно довідки № 18 від 24.01.2024 [PERSON] навчається в 10 класі Золотоніської спеціалізованої школи № 2 інформаційних технологій Черкаської області. Відповідно до довідки № 19 від 24.01.2024, виданої Золотоніською спеціалізованою школою № 2 вбачається, що мати [PERSON] учениці 10-ого класу [PERSON] навчанням дочки не займається, з сім`єю не проживає, не відвідує батьківські збори. Батько учениці самостійно виховує доньку, постійно відвідує батьківські збори, регулярно цікавиться успішністю доньки, вчасно реагує на зауваження та побажання вчителів щодо навчання та виховання дітей. Відповідно до довідки № 76 від 15.04.2024, виданої Золотоніською санаторною школою Черкаської обласної ради, вбачається, що [PERSON] (мати [PERSON] ), зовсім не приймає участі у вихованні сина. Мати навчанням та вихованням свого сина не цікавиться, на батьківські збори не приходить. Батько учня самостійно виховує свого сина, постійно відвідує батьківські збори, цікавиться успішністю сина, вчасно реагує на зауваження та побажання вчителів щодо навчання та виховання дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] від 02.07.2024 № 1541, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З системного аналізу наведених норм вбачається, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Як встановлено судом, відповідач у справі не займається вихованням дітей, не виявляє до них будь-якої материнської уваги та турботи, не займається розвитком дітей, не цікавиться їх життям взагалі. На підставі викладеного вище, враховуючи, що судом встановлено факт свідомого і тривалого ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, та таким, що належить задовольнити. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни нею свого ставлення відносно дітей та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Водночас суд зауважує, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved