Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

ПРАВОВІ ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Зміст позовних вимог та їх обґрунтування Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про визнання за Позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна житлового за адресою: [ADDRESS] , який на час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.1980, складався з кухні, позначеної на плані «1-1», площею 17,5 кв.м., та житлової кімнати, позначеної на плані «1-5», площею 23,8 кв.м. (далі за текстом Спірний будинок). В обґрунтування своїх вимог Позивач вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON] (далі за текстом - Матір сторін у справі), яка за життя, склала заповіт від 26.05.1997, згідно якого на випадок смерті зробила заповітне розпорядження: належний їй жилий будинок з усіма господарськими будівлями, які знаходяться в селі Максимівка Старосамбірського району Львівської області, заповіла в рівних частинах своїм дітям [PERSON] Позивачу, та [PERSON] Відповідачу, в рівних частинах кожному. Позивач як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки відсутня реєстрація права власності на Спірний будинок. та неможливо встановити склад спадкового майна на момент смерті спадкодавця. В судовому засіданні представник Позивача позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Заперечення Відповідача Відповідач у заявах по суті справи та в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. В обґрунтування своєї позиції вказує, Матір`ю сторін у справі 26.05.1997 було складено заповіт, із змісту якого на випадок своєї смерті вона зробила розпорядження, яким жилий будинок з усіма господарськими будівлями, які знаходяться в селі Максимівка Старосамбірського району Львівської області, заповіла в рівних частинах своїм дітям Позивачу та Відповідачу, в рівних частинах кожному. Після смерті матері, Відповідач вона разом з Позивачем звернулися до державного нотаріуса Шостої львівської державної нотаріальної контори про відкриття спадкової справи після смерті матері та видачу свідоцтв про право на спадщину. В липні 2021 року на підставі їхніх заяв заведено спадкову справу №300/2021, однак у видачі таких свідоцтв їм було відмовлено. Спірний будинок був побудований у 1950 році, а в 1990-х роках була пожежа, від якої будинок сильно постраждав, а вже коли Матір`ю сторін у справі було складено заповіт у 1997 році будинок був відбудований. Відповідач вказує, що позиція Позивача про те, що загальна площа будинку була збільшена шляхом прибудови без дозвільної документації голослівна. Відтак, Відповідач заперечує проти позову, оскільки вважає, що сторони у справі вже успадкували по 1/2 будинку після смерті Матері сторін у справі, а також вважає, що Позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що він є повноправним власником добудови до Спірного будинку. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ПИТАННЯ Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (частина 1 статті 30 ЦПК України). 19.052016 року село Максимівка Старосамбірського району Львівської області перейменовано на село Лібухова (а.с. 21). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Старосамбірський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Спірне нерухоме майно заходиться на території Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області, тобто на колишній території ліквідованого Старосамбірського району Львівської області. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року №807-IX, але не пізніше 01.01.2023 року. Таким чином, справа підсудна Старосамбірському районному суду Львівської області. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.1980 №717, на підставі заповіту [PERSON] померлого [INFO] , посвідченого виконкомом Терлівської сільської Ради Старосамбірського району Львівської області від 27.10.1972 року - спадкоємцем Спірного будинку стала донька померлого та матір Позивача та Відповідача - [PERSON] (Матір сторін у справі). Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво складається з житлового будинку, що знаходиться в селі Максимівка Старосамбірського району Львівської області, яке належало померлому на підставі довідки, виданої виконкомом Терлівської сільської Ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області від 12 травня 1979 року за №69, зареєстрованого в погосподарській книзі сільради під №104 (а.с. 8). В подальшому, вищевказаному будинку (Спірному будинку) присвоєна адреса: [ADDRESS] (а.с. 80). 26.05.1997 року державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Головецькою Х.С., посвідчено та зареєстровано під №3-1825 заповіт, відповідно до якого Матір сторін у справі, належний їй жилий будинок з усіма господарськими будівлями, які знаходяться в селі Максимівка Старосамбірського району Львівської області, заповіла в рівних частинах своїм дітям Позивачу та Відповідачу, в рівних частинах кожному (а.с. 9). За час свого життя Матір сторін у справі право власності на Спірний будинок не зареєструвала. 29.04.2004 року Матір сторін у справі померла (а.с. 10). За інформацією №431 від 17.06.2024 Шостої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Позивач та Відповідач прийняли спадщину після смерті Матері сторін у справі, а Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті Матері сторін у справі у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на Спірний будинок та неможливістю встановити склад спадкового майна на момент смерті спадкодавця (а.с. 27-28). Згідно з відомостями складеного на замовлення Позивача технічного паспорту на Спірний будинок, площею 49,9 кв.м. побудований 1950 року та складається кухні, площею 17,5 кв.м. та кімнати, площею 23,8 кв.м. Інші складові будинку веранда, прибудова, ванна, сходи та інші, які існують станом на день виготовлення технічного паспорту у 2021 році були побудовані (прибудовані) в період часу з 1991 року по 2017 рік (а.с. 13-19). Згідно інформації №34 від 20.10.2022 КП «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», станом на 20.10.2022 Спірний будинок складається з двох житлових кімнат та кухні, двох коридорів , ванни та веранди, загальною площею 89,4 кв.м. та житловою площею 42,8 кв.м. Загальна та житлова площі будинку змінені за рахунок прибудови без дозвільної та проектної документації веранди, площею 18,7 кв.м., ванни, площею 6 кв.м. коридору, площею 4,4 кв.м. та житлової кімнати, площею 19, кв.м. (а.с. 24). ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА ТА СУДОВА ПРАКТИКА Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а Позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Положення про власність Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частини 1 та 2 статі 328 Цивільного кодексу України, далі за текстом - ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України). Житловий будинок та садиба є об`єктами права власності (статті 380, 390 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Положення про спадкування Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини 1 та 2 статті 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина 1 статті 1297 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). Законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця, не є перешкодою для реалізації права на прийняття спадщини. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (постанова Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі № 523/3522/16-ц). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абзац 3 пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19). Підстави виникнення права власності Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 2 та 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР затверджено Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР. Інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56 (далі за текстом - Інструкція). Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності (пункт 4 Інструкції). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані (пункт 6 Інструкції). Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (постанова Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №623/214/17). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (абзац 2 пункту 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж). ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. З матеріалів справи вбачається, що Спірний будинок, площею 49,9 кв.м. побудовано у 1950 році у сільському населеному пункті. Право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.Чинні на момент побудови нормативні акти не передбачали державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, розташованих в сільських населених пунктах. При цьому, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». За викладеного, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертав увагу на те, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. За наведених обставин, Позивач як спадкоємець фактично позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а тому його право власності має бути визнано в судовому порядку. За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав в останнього - відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Як було зазначено вище - згідно з відомостями складеного на замовлення Позивача технічного паспорту на Спірний будинок, цей будинок, загальною площею 49,9 кв.м. побудований 1950 року, складається кухні, площею 175 кв.м. та кімнати, площею 23,8 кв.м. Інші складові будинку веранда, прибудова, сходи та інші, які існують станом на день виготовлення технічного паспорту були побудовані (прибудовані) в період часу з 1991 року по 2017 рік тобто не входять до складу спадщини [PERSON] , спадкоємицею якої стала у 1980 році Матір сторін у справі [PERSON] . Загальна та житлова площі будинку були змінені за рахунок прибудови без дозвільної та проектної документації веранди, площею 18,7 кв.м., ванни, площею 6 кв.м. коридору, площею 4,4 кв.м. та житлової кімнати, площею 19, кв.м. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання 1/2 права власності на житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в межах такого будинку, на час видачі Матер сторін у справі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з огляду на те, що до складу спадщини входять виключно права, що належали спадкодавцю саме на момент відкриття спадщини. Суд розцінює як такі, що не гуртуються на фактичних обставинах справи заперечення відповідача проти позову про те, що: (1) сторони у справі вже успадкували по 1/2 Спірного будинку; (2) позиція Позивача про те, що загальна площа будинку була збільшена шляхом прибудови без дозвільної документації голослівна; (3) стверджуючи, що він є повноправним власником добудови до Спірного будинку; Так, з досліджених судом доказів вбачається, що: (1) ані Позивач, ані Відповідач не успадковували Спірний будинок, оскільки у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину їх було відмовлено, і саме у зв`язку з такими обставинами, Позивач звернувся до суду із позовом у цій справі; (2) обставини збільшення як фактичної, так і житлової площ Спірного будинку станом на 2021-2022 роки підтверджується відомостями як технічного паспорту, виготовленого на замовлення Позивача, так і інформацією КП «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». При цьому, слід звернути увагу на те, відомості технічного паспорту, виготовленого на замовлення Позивача збігаються з вищезазначеною інформацією КП «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо здійснення прибудов до Спірного будинку без дозвільної та проектної документації, в той час як виготовлений на замовлення Відповідача технічний паспорт на Спірний будинок суперечить вищезгаданій інформації КП «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». А тому, суд надає перевагу відомостям, вказаним в технічному паспорті на Спірний будинок, що виготовлений на замовлення Позивача; (3) твердження Позивача про те, що ним за власний кошт та власними зусиллями без дозвільної проектної документації у 2008 році було здійснено добудову до Спірного будинку, як і заперечення Відповідача таких обставин, які остання розцінює як твердження Позивача про те, що він є повноправним власником добудови до Спірного будинку виходять за межі предмету спору у цій справі, оскільки позовні вимоги Позивача стосуються визнання за ним права власності на 1/2 Спірного будинку, в конфігурації до здійснення прибудов та на час видачі Матері сторін у справі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тобто до здійснення прибудов тобто в конфігурації де Спірний будинок складався з кухні, площею 17,5 кв.м., та житлової кімнати, площею 23,8 кв.м. РІШЕННЯ СУДУ Приймаючи до уваги вищевикладене, вказане, на підставі викладеного,

Outcome: approved