Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа: [PERSON] . В позовній заяві вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, тому 10.12.2008 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати з позивачкою і перебуває на її утриманні. З 07.09.2022 року [PERSON] є здобувачем вищої освіти ІII курсу другого медичного факультету Львівської національної медичної академії ім. Данила Галицького, денної контрактної форми навчання, згідно довідки №1978 від 13.08.2024 року. З огляду на те, що син навчається за денною формою, він позбавлений можливості працювати та утримувати себе самостійно, а тому потребує матеріальної допомоги в тому числі, в зв`язку із збільшенням вартості навчання на контрактній основі, щомісячних витрат на проживання у гуртожитку у м. Львів та харчування. Позивачка зазначає, що не в змозі самостійно утримувати та надавати матеріальну допомогу синові, оскільки він не працює і навчається на денній формі навчання в Університеті. Інших доходів не має. Після розірвання шлюбу відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає та уникає у будь який спосіб обговорення та вирішення даного питання. Позивачка самостійно з початку навчання повнолітнього сина з вересня 2022 року та на даний час сплачує вартість навчання, проживання та його утримання. Також вказує, що на чисельні звернення та пропозиції її на адресу відповідача щодо участі у здійсненні матеріальної допомоги повнолітнього сина відповідач не реагує, будучим працездатною особою, не надає допомоги на утримання сина, а тому позивачка просить стягувати з відповідача у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 10118 гривень. Крім цього, позивачка у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період починаючи з часу навчання сина у вищому навчальному закладі та до моменту подання позову до суду надавши відповідний розрахунок понесених нею витрат за цей період. Згідно наданого позивачкою розрахунку з наданням відповідних платіжних документів вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1/2 вартості понесених нею витрат за 23 місяці починаючи з початку навчання сина у навчальному закладі з вересня 2022 року та на день подання позову до суду по серпень 2024 року, що відповідно складає 159279 ( Сто п`ятдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять ) гривень. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з наведених у позові підстав. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак 22 січня 2025 року скерував на адресу суду клопотання в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає. Просить розглянути справу у його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа на стороні позивача - [PERSON] надав до суду письмові пояснення щодо позову та просив їх долучити до матеріалів справи. В поданих письмових поясненнях просив задовольнити позовну заяву позивачки в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та врахувавши заяви та клопотання учасників судового процесу, оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського районного управління юстиції 15.10.2003 року [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №1978 від 13.08.2024 року [PERSON] є студентом III курсу другого медичного факультету денного відділення Львівського національного медичного факультету ім. Данила Галицького, навчається за контрактом, термін навчання до 30.06.2028 року, що також підтверджується копією Договору №М24/22 від 16 вересня 2022 року про навчання у Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького. Згідно з умовами п. 4.2 Договору загальна вартість освітніх послуг складає 312890 грн., за 1 курс - 46000 грн, за 2 курс - 48300 грн., за 3 курс - 50715 грн., за 4 курс - 53251 грн, за 5 курс - 55914 грн, 6 курс - 58710 грн. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності з ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) У постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Утім, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з навчанням, для забезпечення належного рівня навчального процесу (оплати за навчання, необхідність підручників, методичної літератури, канцелярських товарів, одягу тощо) повнолітній син потребує матеріальної допомоги, що є безумовним фактом. Водночас, судом з матеріалів справи встановлено, що відповідач отримує пенсію по інвалідності, яка становить 18600,59 грн. щомісячно та здійснює індивідуальну адвокатську діяльність. Таким чином суд приходить до переконання, що оскільки утримання повнолітньго сина, який продовжує навчання є обов`язком батьків, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати, і доказів протилежного ним не представлено, слід стягувати з відповідача аліменти на час навчання сина, в твердій грошовій сумі, як просить позивачка. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. З урахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості, враховуючи, обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про обґрунтованість і справедливість присудження аліментів у розмірі 5000 грн. щомісячно, що буде достатнім для забезпечення потреб повнолітнього сина, та не стане непомірним тягарем для відповідача, як платника аліментів, задля дотримання балансу їхніх інтересів. Водночас суд роз`яснює, що у подальшому сторони вправі реалізувати своє право на зміну розміру аліментів, передбачене ст.192 СК України. За положеннями даної норми закону розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 20 серпня 2024 року та в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивачки стягнення аліментів з відповідача за попередній період, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України та відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Згідно з постановою Верховного Суду від 06 серпня 2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнім від їх сплати. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності в сукупності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. З матеріалів долучених до позовної заяви вбачається, що [PERSON] вживалися заходи щодо одержання аліментів на утримання сина - [PERSON] , який начається, шляхом надсилання відповідачеві [PERSON] мирової угоди, яка була отримана ним, з пропозицією сплати грошового утримання повнолітньому сину, який навчається, яка була залишено позивачем поза увагою. Крім цього, у судовому засіданні встановлено та позивачем [PERSON] долучено до матеріалів справи платіжні інструкції банку про здійснення нею переказів коштів на оплату навчання сина [PERSON] . Так, згідно платіжної інструкції №0.0.4164398418.1 здійснено переказ коштів в сумі - 26 630,00 грн., згідно платіжної інструкції №0.0.4164407906.1 здійснено переказ коштів в сумі - 1 600,00 грн., згідно платіжної інструкції №0.0.3471044903.1 здійснено переказ коштів в сумі - 24 150,00 грн., згідно платіжної інструкції №0.0.3681824541.1 здійснено переказ коштів в сумі - 3 227,00 грн., згідно платіжної інструкції №0.0.3280206589.1 здійснено переказ коштів в сумі - 1600,00 грн., згідно платіжної інструкції №0.0.3862435068.1 здійснено переказ коштів в сумі - 26 625,00 грн., згідно платіжної інструкції №0.0.3864340031.1 здійснено переказ коштів в сумі - 5769,00 грн., згідно платіжної інструкції №0.0.3862438874.1 здійснено переказ коштів в сумі - 1600,00 грн. Отже, суд, встановивши факт ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання сина з часу припинення шлюбних відносин з [PERSON] та на те, що позивачем вживались заходи щодо одержання нею аліментів та враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, дійшов висновку у стягненні з відповідача 1/2 частини сплаченої [PERSON] вартості навчання [PERSON] за договором, виходячи з суми 91 200 грн., за минулий період, в розмірі 45 600 грн., тобто часткового задоволення позовних вимог в цій частині. В порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial