Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

04 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури в загальному розмірі 2 000 000,00 грн. (два мільйони гривень 00 копійок), завданої внаслідок бездіяльності уповноважених посадових осіб Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області та Київської окружної прокуратури м. Одеси. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що їй з боку Головного управління Національної поліції в Одеській області та Одеської обласної прокуратури заподіяно моральну шкоду, яка триває майже 5 років, неналежне здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020160480000540 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, яке з 2020 року здійснювалося слідчими Слідчого відділу Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області та контролю за його проведенням. Позивач зазначає, що всіма грошовими збереженнями заволодів [PERSON] , представившись посадовою особою директором СК «Фамільний», шляхом обману, зловживаючи її довірою, маючи корисну мету на привласнення її грошових коштів, без наміру виконувати свої зобов`язання, 05.08.2015 року уклав з потерпілою [PERSON] договір №30 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, частину домоволодіння квартиру, яка розташована в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] , із наступними характеристиками: кімната (квартира) «30», площа «32,30 кв. м.», площа балкону «0,75 кв. м», поверх «3». За умовами складеного договору була сплачена повністю грошова сума у розмірі 568 909 (п`ятсот шістсот вісім тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 42 коп., що еквівалентно 26 200 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Проте, даний договір купівлі-продажу майнових прав, в порушення ст.657 ЦК України, не був посвідчений нотаріально. В наступному виявилося, що позивачці були продані майнові права на об`єкт нерухомості, який на той час належав іншій особі. 07.07.2017 року вона отримала у власність від забудовника [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка не відповідала умовам договору, з неякісно виконаними роботами та невідповідності їх реальної вартості, незавершеного будівництва будинку. У зв`язку з чим, [PERSON] змушена була нести значні додаткові витрати на придбання будівельних матеріалів, проведення необхідних будівельних робіт та благоустрій наданої їй необладнаної квартири для придатності її для проживання, у тому числі витрати на дообладнання будинку, які не були виконані забудовником. Будинок в якому [PERSON] була надана квартира не був введений в експлуатацію належним чином, оскільки не було необхідних дозвільних документів на будівництво. Більш того, будівництво багатоповерхового житлового будинку суперечить цільовому призначенню земельної ділянки і Генеральному плану міста, оскільки земельна ділянка була визначена лише для здійснення індивідуальної житлової забудови. Будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] здійснювалося [PERSON] без належним чином розробленої документації, без одержання технічних умов, які є обов`язковою складовою вихідних даних на проектування, з відхиленням від наявного проекту та з порушенням містобудівних умов та обмежень, будівельних норм, протипожежних та санітарних норм, що становило суттєву загрозу життю та здоров`ю мешканців сусідніх будинків та їх майну та порушило їх права. А реєстрація права власності на нерухоме майно в будинку по [ADDRESS] (або [ADDRESS] ) було проведено всупереч судових рішень, якими прямо заборонено проведення будь-яких реєстраційних дій та якими визнано вказаний об`єкт самочинним будівництвом. На об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] був накладений арешт ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2016 року, що перешкоджає потерпілій розпоряджатися та у повній мірі користуватися та володіти своїм нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] у цьому будинку, та порушує конституційне право [PERSON] на власність, передбачене ст.41 Конституції України. Постановою колегії по цивільним справам Одеського апеляційного суду від 17.10.2024 по справі №520/11330 /17 скасована власність на квартири у цьому будинку [ADDRESS] , в тому числі і на її квартиру [ADDRESS] . Наразі будинок, в якому вона проживає підлягає зносу на підставі Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року по справі № 815/6834/15 та ухвали Одеського апеляційного суду адміністративного суду від 26.04.2016 року по справі №6834/15, ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 грудня 2016 року, тобто внаслідок протиправних дій забудовника [PERSON] потерпіла залишається без житла та прав на власність, без засобів для існування, з підірваним здоров`ям. Так, нею за придбання квартири сплачена сума у розмірі 26200 дол. США, що складає в еквіваленті - 269400 грн., ремонт та обладнання квартири на суму у розмірі 11800 дол. США, що складає сума в еквіваленті -436600 гривень. Спорудження та встановлення балкону з негорючих матеріалів, оскільки не були виконані умови інвестиційного договору правопорушником на суму у розмірі = 1500 доларів (у зв`язку із загрозою життю). Штраф ДАБК за зведення балкона на будинку під знесення на суму у розмірі - 350 доларів США = 8500 грн. Неповернення переплачених грошей за квадратні метри на суму у розмірі - 869 доларів, що складає сума в еквіваленті 20000 грн. Невиконання умов договору правопорушником, внаслідок чого довелося винаймати квартиру з 2016 року в м. Одесі на суму у розмірі - 12600 доларів США, що складає сума в еквіваленті - 272 200 грн. Крім того, незаконне користування власними коштами з серпня 2015 року по серпень 2020 р. у розмірі - 13500 доларів США, що складає сума в еквіваленті - 351000 грн. Внаслідок недосконалості інженерного обладнання будинку і кустарної електропроводки згоріла нова техніка - ноутбук та холодильник вартістю 1500 доларів, що складає сума в еквіваленті -40000 грн. Також, було оформлено 2 кредитних договору в банках на усунення недоробок моєї квартири на загальну суму 25000 грн. та 25000 на надання медичних послуг на суму50000 грн., у зв`язку з погіршенням стану здоров`я внаслідок протиправних дій правопорушника [PERSON] та бездіяльності правоохоронних органів щодо захисту моїх прав потерпілої. Судовим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.01.2017 року по цивільній справі № 520/3572/16-ц вирішено зобов`язати [PERSON] знести самочинно збудований будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Дане рішення суду набрало законної сили, оскільки будинок в якому була надана квартира не був введений в експлуатацію належним чином, у зв`язку що не було необхідних дозвільних документів на будівництво багатоповерхового житлового будинку, а земельна ділянка була визначена лише для здійснення індивідуальної житлової забудови. Вона була введена в оману щодо наявності вказаних документів та виконання договірних умов, як потім виявилося самочинним будівництвом і підлягає зносу. На теперішній час реалізувати квартиру і повернути свої особисті заощадження вкладені в неї не може, оскільки вона знаходиться під арештом. Більш того, внаслідок бездіяльності правоохоронних органів Головного управління національної поліції в Одеській області та Одеської обласної прокуратури, оскільки правопорушник [PERSON] так і не притягнутий до кримінальної відповідальності, йому навіть не пред`явлена підозра, не обрано запобіжний захід і [PERSON] не може встановленим порядком заявити до нього цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення ним протиправних дій. В результаті чого, позивач вимушена була здійснити витрати на медичне обстеження та лікування на суму у розмірі 6000 євро, що складає сума в еквіваленті 240000 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2023 р. вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року відкрито провадження та цивільну справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 20 лютого 2024 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області подано відзив за № 16-18-10/1794 від 13.02.2024, згідно з яким, порушує перед судом питання про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку з тим, що згідно з нормами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням. У даному випадку, ГУ ДКСУ в Одеській області є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції та не перебувало з позивачем у жодних правовідносинах та не завдавало їй матеріальної чи моральної шкоди. Положеннями статті 43 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу. Разом з цим, на органи Казначейства покладено повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, проте вказане не свідчить, що такі органи мають бути учасниками у кожній судовій справі, в яких порушено питання стягнення коштів з Державного бюджету України. Крім іншого, у відзиві зазначено, що ГУДКСУ в Одеській області є неналежним відповідачем у справі №522/23291/23, оскільки підставою позову є стверджуванні порушення прав позивача з боку посадових осіб Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та Київської окружної прокуратури м. Одеси. 08 березня 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги, з підстав викладених у відповіді на відзив. 12 березня 2024 року до суду від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в яких просили відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви, оскільки доводи є необґрунтованими та безпідставними, а також з інших підстав викладених у відзиві. 14 березня 2024 року ухвалою суду замінено відповідача по цивільній справі № 522/23291/23 за позовом\~\~ [PERSON] до прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, з прокуратури Одеської області на належного\~Одеську обласну прокуратуру (код ЄДРПОУ 03528552, адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, e-mail: odeska.obl@od.gp.gov.ua). Також залучено до участі у цивільній справі № 522/23291/23 за позовом [PERSON] до прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, у якості відповідача\~Державу в особі Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ 37567646, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), інтереси якої представляє ГУ Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (код ЄДРПОУ 37607526, 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А). 27 березня 2024 року Одеська обласна прокуратура подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] , як на підставу стягнення моральної та матеріальної шкоди, посилається на бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури, що встановлена ухвалами слідчих суддів. Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2020 задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого та зобов`язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 15.07.2020 про проведення слідчих (розшукових) дій. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 та дізнавача щодо не розгляду клопотання [PERSON] від 22.09.2020 про проведення слідчих (розшукових) дій. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2021 задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову дізнавача від 15.08.2020 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У подальшому, 15.02.2021 досудове розслідування було відновлено. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 відмовлено в задоволені скарги [PERSON] на бездіяльність сектору дізнання ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області щодо не розгляду клопотання від 17.02.2021 про проведення слідчих (розшукових) дії. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 відмовлено в задоволені скарги [PERSON] на бездіяльність слідчих ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області та прокурорів Київської окружної прокуратури щодо не розгляду клопотання від 17.02.2021 про визнання потерпілою про проведення слідчих (розшукових) дії. Слідчим надано до суду пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілої [PERSON] від 23.04.2021. Ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 задоволено клопотання потерпілої [PERSON] про відвід прокурора та слідчого. Слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 винесено ухвалу про задоволення скарги [PERSON] та скасування постанови слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 17.01.2022 про закриття кримінального провадження. В подальшому, 25.07.2022 досудове розслідування було відновлено. Слідчим суддею Київського райсуду м. Одеси 02.02.2023 винесено ухвалу про часткове задоволення скарги [PERSON] та визнання бездіяльності прокурорів Київської окружної прокуратури м. Одеси та слідчих СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області щодо неналежного повідомлення про результати розгляду клопотань [PERSON] від 15.12.2022 та 26.12.2022 поданих в рамках кримінального провадження № 12020160480000540. Як вбачається зі змісту вказаних ухвал, слідчим суддею розглядались скарги [PERSON] у зв`язку із незгодою із прийнятими процесуальними рішенням слідчим та прокурором за її клопотаннями та скаргами, тощо. Отже, вказаними судовими ухвалами дії чи бездіяльність Одеської обласної прокуратури не визнавалась. Також, Одеською обласною прокуратурою зазначено, що є помилковими посилання [PERSON] у позовній заяві на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дія якого поширюється на правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, та не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб. У зв`язку з цим, відповідачем зазначено, що оскільки позивачем не доведено свої позовні вимоги щодо відшкодування шкоди унаслідок, нібито протиправної бездіяльності Одеської обласної прокуратури, тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню. 01 квітня 2024 року та 07 і 08 травня 2024 року від позивача до суду надійшли відповіді на відзив, в яких вона просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 21 травня 2024 року до суду від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив. 07 листопада 2024 року до суду від позивача надійшли пояснення. 03 березня 2025 року до суду від представника позивача надійшли пояснення. 10 березня 2025 року представником позивача подано до суду заяву про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України без їх участі. 10 березня 2025 року до суду від представника Одеської обласної прокуратури надійшла заява, в якій вказано на відсутність заперечень щодо розгляду справи за відсутності представників ГУНП в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.08.2015 р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір № 30 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості-квартиру, яка розташована в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] із наступними характеристиками: кімната (квартира) «30», площа 32,30 кв.м., площа балкону 0,75 кв.м. За умовами договору позивачем були сплачені гроші в сумі 568 909 грн., що еквівалентно 26 200 доларів США за курсом НБУ на день укладання договору. Між тим, як слідує з матеріалів справи, слідчим відділом Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12020160480000540 від 19.02.2022 за ч. 3 ст. 190 КК України щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами [PERSON] [PERSON] у вказаному кримінальному провадженні № 12020160480000540 визнано потерпілою та 23.04.2021 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки. Підставою для реєстрації кримінального провадження стала заява [PERSON] , яка 19.02.2020 надійшла до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Зокрема, у заяві йшлось про те, що 05.08.2015 [PERSON] , будучи директором СК «Фамільний дім», на думку [PERSON] шляхом обману уклав з нею договір № 30 купівлі-продажу частини майнових прав на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та який по теперішній час не виконав зобов`язання згідно укладеного договору, чим заволодів належними їй грошовими коштами. У ході проведення досудового розслідування 24.04.2021 допитано як потерпілу [PERSON] , яка показала, що 05.08.2015 між нею та [PERSON] укладено договір № 30 купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю 568 909, 42 грн. (26 000 доларів США). Згодом, потерпілій повідомили що квартири на 3 поверху немає, та запропонували рівноцінну квартиру з великим балконом додатковою оплатою 11 000 грн. у зв`язку з підвищенням курсу валюти. Так, відбулося додаткове нотаріальне оформлення та 27.09.2016 укладено додатково угоду з змінами до пункту 2.2 договору, зміна об`єкта [ADDRESS] , 4 поверх. З самого початку будівництва сусіди-суміжники по [ADDRESS] , здійснювали протести проти будівництва, зверталися до Департаменту ДАБІ. Також, 07.10.2016 потерпіла оформила право власності на вказану квартиру, але вже за адресою: [ADDRESS] . Тобто, вона отримала квартиру з характеристиками 29,9 загальна площа квартири і 1,80 площа балкону, що є менше ніж зазначено в договорі, тому [PERSON] має повернути їй 869 доларів США. Дізнавачем СД ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області 26.05.2021 винесено постанову про перекваліфікацію складу кримінального проступку з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 3 ст. 190 КК України. Допитаний 01.11.2021 як свідок [PERSON] показав, що на підставі договору купівлі-продажу № 562 від 17.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., він придбав у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0799 га, право власності зареєстровано згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серія ЕАТ № 304594 за реєстраційним номером: 409249151101, кадастровий номер: 5110136900:33:010:0027. За наслідками розгляду його звернення, 27.11.2014 Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради видало містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну. На його замовлення Центром НТТМ академії будівництва та архітектури України 12.12.2014 розроблено проєктну документацію будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Експертиза проекту будівництва проведена філією ТОВ «Українська будівельна експертиза» у Одеській області. Так, 04.03.2015 він отримав Технічні умови приєднання до електричних мереж та електроустановок, а 14.07.2015 - технічні умови на приєднання будинку до централізованої системи водопостачання та водовідведення м. Одеси. Також, 12.08.2015 в ДАБІ в Одеській області зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а 30.09.2016 ДАБІ в Одеській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. На підставі Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 08.11.2016 та доповідної записки головного спеціаліста інспекційного відділу Заїченко С.А., 09.11.2016 ДАБК ОМР видано наказ «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації» з будівництва індивідуального житлового будинка та відкритого басейна за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «БТІ ЕКСПЕРТ-КОНСАЛТИНГ» 07.10.2016 надав висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості, згідно вказаного висновку щодо технічного розподілу об`єкта за адресою: [ADDRESS] , на [ADDRESS] з зазначенням нумерації квартир. Держреєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцькою Х.Б. 10.10.2016 прийнято низку рішень про держреєстрацію прав та їх обтяжень на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. 11.10.2016 прийнято рішення про держреєстрацію прав та їх обтяжень на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Співвласниками приміщень 27.10.2016 створено ОСББ «ЛЮСТДОРФ 139/1» та зареєстровано 09.02.2017, якому в результаті передано на баланс земельну ділянку та будинок за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, під час будівництва не змінювалось цільове призначення земельної ділянки. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 04.09.2015 Департаментом ДАБІ в Одеській області винесений наказ № 64 «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 16.01.2017 звернувся до Приморського райсуду м. Одеси із позовом щодо визнання неправомірним та скасування наказу Департаменту ДАБІ в Одеській області від 09.11.2016 «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт», та наказу Департаменту ДАБІ в Одеській області від 09.11.2016 «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкту до експлуатації». Рішенням Приморського райсуду м. Одеси від 17.07.2020 по справі № 522/834/17 визнано протиправним та скасовано наказ Управління ДАБК Одеської міської ради від 09.11.2016 «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт», а також визнано протиправним та скасовано наказ Управління ДАБК Одеської міської ради від 09.11.2016 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Також, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2018 у справі № 522/15352/16, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 та постановою Верховного Суду від 27.04.2021, задоволено адміністративний позов [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участі третіх осіб: Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , ОСББ «Люстдорф 139/1» та скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 328 від 24.09.2015 «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . При цьому, 10.01.2023 допитано як свідка [PERSON] - адвоката який надає послуги [PERSON] , котрий повідомив обставини оформлення документів на вищевказане будівництво. Зокрема, [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 17.07.2014 належить на праві власності земельна ділянка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Так, 12.08.2015 Департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] . Замовник будівництва [PERSON] . У подальшому, 30.09.2016 Департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Згодом, після здійснення технічного поділу об`єкта нерухомості та присвоєння нової адреси, державним реєстратором прийнято низку рішень про реєстрацію прав на квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] не є ані власником земельної ділянки, ані власником будинку по [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Також, 21.02.2023 проведено тимчасовий доступ до документів реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] , що знаходяться у володінні Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР (далі-УДР ЮД ОМР.) На теперішній час досудове розслідування в провадженні триває. Кінцеве рішення буде прийнято за результатами проведення слідчих дій та здобутих доказів відповідно до вимог чинного законодавства України. Позивач, звернулась до суду з позовною заявою, в якій посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності з боку посадових осіб Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області та прокуратури Одеської області, через не притягнення винної особи яка заподіяла їй матеріальну шкоду й внаслідок тривалого розслідування кримінального провадження, їй була заподіяна моральна шкода яка була нею оцінена в розмірі 1 000 000 грн. та моральна шкода в розмірі 1 000 000 грн., оскільки будинок в якому знаходиться квартира [ADDRESS] , яку позивач отримав у власність від забудовника, виявився об`єктом самочинного будівництва, внаслідок вказаних протиправних дій забудовника [PERSON] позивач залишився без житла та прав на власність. В свою чергу, відповідачі вказують на абсолютну безпідставність вимог позивача до них, в зв`язку з чим, просять в їх задоволенні відмовити. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Крім того, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Як вбачається зі змісту позовних вимог, [PERSON] , як на підставу стягнення моральної та матеріальної шкоди, посилається на бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури, що встановлена ухвалами слідчих суддів. Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2020 задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого та зобов`язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 15.07.2020 про проведення слідчих (розшукових) дій. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 та дізнавача щодо не розгляду клопотання [PERSON] від 22.09.2020 про проведення слідчих (розшукових) дій. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2021 задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову дізнавача від 15.08.2020 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У подальшому, 15.02.2021 досудове розслідування було відновлено. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 відмовлено в задоволені скарги [PERSON] на бездіяльність сектору дізнання ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області щодо не розгляду клопотання від 17.02.2021 про проведення слідчих (розшукових) дії. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 відмовлено в задоволені скарги [PERSON] на бездіяльність слідчихОРУП № 1 ГУНП в Одеській області та прокурорів Київської окружної прокуратури щодо не розгляду клопотання від 17.02.2021 про визнання потерпілою про проведення слідчих (розшукових) дії. Слідчим надано до суду пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілої [PERSON] від 23.04.2021. Ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 задоволено клопотання потерпілої [PERSON] про відвід прокурора та слідчого. Слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 винесено ухвалу про задоволення скарги [PERSON] та скасування постанови слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 17.01.2022 про закриття кримінального провадження. В подальшому, 25.07.2022 досудове розслідування було відновлено. Слідчим суддею Київського райсуду м. Одеси 02.02.2023 винесено ухвалу про часткове задоволення скарги [PERSON] та визнання бездіяльності прокурорів Київської окружної прокуратури м. Одеси та слідчих СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області щодо неналежного повідомлення про результати розгляду клопотань [PERSON] від 15.12.2022 та 26.12.2022 поданих в рамках кримінального провадження № 12020160480000540. Як слідує зі змісту вказаних ухвал, слідчим суддею розглядались скарги [PERSON] у зв`язку із незгодою із прийнятими процесуальними рішенням слідчим та прокурором за її клопотаннями та скаргами, тощо. Слід наголосити, що вказаними судовими ухвалами дії чи бездіяльність Одеської обласної прокуратури не визнавалась. Водночас, незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Таку саме позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17 з подібними правовідносинами. Окрім того, у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17 вирішувалось питання про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з встановленням обставин бездіяльності слідчого прокуратури та скасування слідчими суддями незаконних процесуальних рішень слідчого та прокурора. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вказані обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, з огляду на таке. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені нею як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії під час перевірки заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль у порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1-3\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині другій статті 1167\~ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України. За приписами частини шостої статті 1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12- 110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та у постановах Верховного Суду, зокрема, від 22.04.2020 у справі 520/9306/17, від 23.11.2022 у справі № 541/2569/21 та інших. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей\~11\~та\~23ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди Під час розгляду справи позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої її моральної та матеріальної шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями відповідачів, а відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову. Слід зауважити, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек [PERSON] відповідно до реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна 1051340851101 має у власності квартиру загальною площею 31,2 кв.м. яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вказану адресу зазначена [PERSON] у позовній заяві. Таким чином, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача є безпідставними. Крім того, сам факт бездіяльності слідчих, дізнавача та прокурора, а також скасування постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм ЦК України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження дій (бездіяльності) та неправомірних постанов у встановленому нормами КПК України в порядку, яке позивачем було реалізовано. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18). Згідно з ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Всупереч приписам\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України\~позивачем не\~доведені обов`язкові\~умови для\~покладення на\~відповідачів відповідальності,\~а саме:\~наявність моральної\~шкоди,\~протиправність діяння\~її заподіювача,\~наявність причинного\~зв`язку\~між шкодою\~і протиправним\~діянням заподіювача\~та вини\~останнього в\~її заподіянні.\~Суду не\~надано доказів\~на підтвердження\~факт з\~боку відповідачів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Доводи позову зводяться до фактичної незгоди із прийнятими процесуальними рішенням слідчим та прокурором за її клопотаннями та скаргами, а відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку\~про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed