Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача адвокат Чух В.С. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Підприємства «Агропромбуд» корпорації «Чернігівоблагропромбуд» про визнання права користування [PERSON] житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 квітня 2024 року по цивільній справі № 751/1107/24 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено, з огляду на відсутність у позивачки правовстановлюючих документів на підтвердження права наймача житла, а саме квартири [ADDRESS] . Вказана квартира відноситься до відомчого житлового фонду Підприємства «Агропромбуд» корпорації «Чернігівоблагропромбуд» та знаходиться на обслуговуванні Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації «Чернігівоблагропромбуд». Вказує, що з 1977 року колишній чоловік позивачки [PERSON] працював токарем на Підприємстві «Агропромбуд» корпорації «Чернігівоблагропромбуд». Того ж року, він із сім`єю складом 6 чоловік був поставлений на квартирний облік на відомче житло. На початку жовтня 1982 року всім працівникам, що перебували на відомчому квартирному обліку корпорації «Чернігівоблагропромбуд» повідомили, що будинок [ADDRESS] добудований і що всі працівники, які перебувають на квартирному обліку в корпорації, отримають квартири та повідомили приблизно які саме квартири виділяються. Не чекаючи ордерів, працівники самовільно розпочинали ремонтні роботи в квартирах. Зокрема, колега [PERSON] - [PERSON] робив ремонт в квартирі [ADDRESS] . Через декілька тижнів видали Ордери на квартири у зазначеному будинку [PERSON] на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 39,30 м2, а [PERSON] на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 37,27 м2. Оскільки, [PERSON] вже зробив ремонт у квартирі [ADDRESS] , мінятись квартирами з [PERSON] не побажав, тому сім`я [PERSON] заселилась у квартиру [ADDRESS] . Чи оформлювалися документи про обмін позивачу не відомо. [PERSON] приватизував свою квартиру у 1994 році, після його смерті у квартирі проживав його син [PERSON] , який трагічно загинув під час обстрілу Чернігова, на даний час у квартирі [ADDRESS] проживає дружина загиблого [PERSON] . Спорів між сторонами обміну квартирами ніколи не виникало і не виникає на даний час. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 14 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 березня 2025 року від представника Чернігівської міської ради надійшли письмові пояснення з додатками. Зазначають, що у зв`язку з відсутністю у позивачки правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , спірною є наявність права користування квартирою. У відділі квартирного обліку та приватизації житлового фонду комп`ютерної бази даних наявна інформація щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , приватизоване відповідно до рішення органу приватизації від 20 квітня 1994 року № 95 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, інформація щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , відсутня. З огляду на вказану інформацію, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 37-38, 39-55). У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково представник позивача вказав, що спірних відносин з [PERSON] з приводу квартир немає, особові рахунки були оформлені на фактичних користувачів. Ордер на квартиру [ADDRESS] відсутній. Позивачка розлучилась з чоловіком у 2008 році, проте сплачує комунальні послуги за трьох осіб. Представник Чернігівської міської ради підтримала письмові пояснення, проти позову не заперечує. Третя особа [PERSON] також не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що спору ніколи з приводу квартири не виникало. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає на другому поверсі у квартирі [ADDRESS] . Квартира надавалась чоловіку, вони заселились у квартиру у 1983 році. У Борздої квартира [ADDRESS] знаходиться у третьому під`їзді їхнього будинку. Їй відомо, що чоловік позивачки не проживає з нею більше 15 років, спорів з приводу квартир ніяких не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає у квартирі [ADDRESS] на п`ятому поверсі з 1983 року. Позивачка є її сусідкою, яка проживає одна у квартирі [ADDRESS] . Інші особи у квартирі [ADDRESS] не проживають. Хто проживає у квартирі [ADDRESS] їй не відомо, так як це інший під`їзд. Конфліктів з приводу квартир ніколи не було. Чоловік позивачки вже біля 20 років не проживає у будинку. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до архівного витягу із рішення виконавчого комітету Деснянської районної Ради Народних депутатів м. Чернігова від 20 жовтня 1982 року № 550 затверджено сумісне рішення адміністрації і МК профспілки Міжгосподарчої дорожньо-будівельної організації ОМКДС про надання житлової площі, а саме: трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , [PERSON] , склад сім`ї 4 чол. Постановлено на квартирний облік 15 липня 1977 року. Квартирна черга 3 (а.с. 16). Відповідно до архівного витягу із рішення виконавчого комітету Деснянської районної Ради Народних депутатів м. Чернігова від 20 жовтня 1982 року № 550 затверджено сумісне рішення адміністрації і МК профспілки АТП2550 ОМКДС про надання житлової площі, а саме: трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , [PERSON] , склад сім`ї 5 чол. Постановлено на квартирний облік 13 липня 1977 року. Квартирна черга 5 (а.с. 17). Згідно з довідкою Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: наймач [PERSON] , [INFO] ; колишній чоловік [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідно до особового рахунку ЖКП Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва на підставі ордеру № 1503 від 20 жовтня 1982 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані з 10 березня 1983 року квартиронаймач [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] (вибула [INFO] ) (а.с.18). Згідно з особовим рахунком та адресної картки за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані власник [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] (а.с. 19, 20). Відповідно до інформаційної довідки відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради інформація щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , відсутня, щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , квартира приватизована відповідно до рішення органу приватизації від 20 квітня 1994 року № 95 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах (а.с. 39). Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено (а.с. 11-13). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Частиною першою ст.\~15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частин 1, 3 ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст.\~9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частинами першою та другою ст.\~61\~ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.\~64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з положеннями ст.\~65\~ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК України). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі, має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, зазначена квартира є її житлом у розумінні статті 8 Конвенції, іншого постійного місця проживання у неї немає. Позивач не визнавалася такою, що була незаконно вселена, чи не набула та/або втратила право користування спірною квартирою. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Спірні правовідносини стосуються захисту житлових прав позивача. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи. Будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті. (Рішенням ЄСПЛ в справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Савіни проти України»). В контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», «Прокопович проти Росії», «Баклі проти Сполученого Королівства», «МакКенн проти Сполученого Королівства»). Отже, право на житло, зокрема право користування житлом, підпадає під сферу охорони статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому, закріплені зазначеними статтями умови втручання у це право підлягають застосуванню судом при вирішенні спору про визнання права користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, позивачем надано достатньо допустимих й належних доказів, а тому наявні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved