Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У жовтні 2024 року до суду надійшов вказаний позов про поділ майна подружжя, в якому позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] з належними спорудами та земельну ділянку за цією ж адресою з кадастровим номером 1223582800:02:003:0185 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та стягнути понесені судові витрати з відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2007 року, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2023 року. Під час перебування у шлюбі, в результаті спільних зусиль сторонами було придбано спільне майно, а саме вказаний вище будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою з кадастровим номером 1223582800:02:003:0185, право власності на які було зареєстровано за відповідачем. Позивачка змушена звернутися до суду із вказаним позовом для визнання 1/2 частини будинку та ділянки за нею. Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання з`явилися представники сторін. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 2007 року сторони уклали шлюб. Вказане підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб. 17 жовтня 2012 року за відповідачем було зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] з належними спорудами та земельну ділянку за цією ж адресою з кадастровим номером 1223582800:02:003:0185, на підставі договору купівлі-продажу серії ВТА 353987, зареєстрованому в реєстрі за №1646 від 09.10.2012 року. Отже, суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] , який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 1300 кв.м. з кадастровим номером 1223582800:02:003:0185, було придбано відповідачем саме під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2023 року, яке набрало законної сили 11.08.2023 року, шлюб сторін було розірвано. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1,2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту пунктів 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Доводи представника відповідача є необґрунтованими та зводяться до його власної думки щодо порядку поділу майна. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок [ADDRESS] з належними спорудами та земельну ділянку за цією ж адресою з кадастровим номером 1223582800:02:003:0185 було придбано у шлюбі, суд приходить до висновку, що останні є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідачем не доведено іншого. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved