Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач 05.11.2021 року звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-Р», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 13000,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, який після уточнення складає 32400,00 грн. та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з березня 2021 року він знаходився у трудових відносинах з Товариством обмеженою відповідальністю «АВТО-Р» (далі ТОВ «АВТО-Р»). 13 серпня 2021 року він був звільнений із займаної посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП. В той час остаточний розрахунок та трудову книжку позивач не отримав, тому позивач вважає, що наявні підстави для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 08.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.12.2021 року за клопотанням позивача були витребувані у ТОВ «АВТО-Р» докази. З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147\~Закону України\~«Про судоустрій\~та статус\~суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року зазначену цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 31.10.2023 справу прийнято до розгляду і призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 січня 2024 року заяву представника позивача [PERSON] про витребування доказів було задоволено, витребувано у ТОВ «АВТО-Р» належним чином завірену копію трудового договору (або контракту), укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО-Р»; належним чином завірену копію наказу про прийняття на роботу [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-Р»; належним чином завірені копії документів на підтвердження ознайомлення [PERSON] з наказом про прийом на роботу; належним чином завірену копію табеля обліку використання робочого часу за період праці [PERSON] із зазначенням табельного номеру; належним чином завірені копії наказів (супутніх документів до них: заяв, карток, витягів, повідомлень, в разі наявності таких) про надання [PERSON] відпусток (за свій рахунок, щорічні відпустки) за період праці на підприємстві; належним чином завірені копії платіжних доручень перерахування на розрахунковий рахунок [PERSON] заробітної плати за період праці на підприємстві; належним чином завірену копію наказу про звільнення [PERSON] з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-Р» з підписом про ознайомлення останнього з таким наказом, розрахунком та отриманням трудової книжки; оригінал трудової книжки на ім`я [PERSON] , довідку про середньоденний заробіток [PERSON] відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 за останні два календарні місяці роботи останнього; деталізовану довідку про суму нарахованої і невиплаченої при звільненні [PERSON] заробітної плати (за кожний місяць окремо) із зазначенням розрахунку виплат, що підлягає сплаті при звільненні з урахуванням невиплаченої суми вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустку. Витребувано з Головного управління ДПС в Запорізькій області (69017, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 166) інформацію коли і на підставі чого були припинені трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО-Р» і найманим працівником [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); коли [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) був знятий з податкового обліку як найманий працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-Р». Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій вона просить проводити розгляд справи за її відсутності і за відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату та час розгляду спрви повідомлявся у встановленому законом порядку. За згодою позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, крім того, ТОВ «АВТО-Р» двічі не виконав ухвали суду і не надав витребувані судом докази, тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.03.2021 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-Р», що підтверджується інформацією наданою Головним управлінням ДПМ у Запорізькій області ДПС України від 27.03.2024 за вих.№13304/6/08-01-24-01-15, яка знаходилась в інформаційних системах ДПС України. Наказом ТОВ «АВТО-Р» від 13.08.2021 року [PERSON] , директора технічного 13 серпня 2021 року за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України було звільнено. Позивач зазначає, що під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього не була сплачена заборгованість із заробітної плати у розмірі 13000,00 грн. Як вбачається із довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 сума заробітку [PERSON] в ТОВ «АВТО-Р» (код 31533653) за березень 2021 року склала 13554,65 грн., за квітень 2021 року -6500 грн., за травень 2021 року-6500 грн., за червень 2021 року 6100 грн. Розрахунки за період з 3 кварталу 2021 року по 4 квартал 2023 року ТОВ «АВТО-Р» до Пенсійного фонду не надавались. Як вбачається із виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.04.2021 року по 31.10.2021 року на його картку були надходження заробітної плати від ТОВ «АВТО-Р» 28.04.2021 року в сумі 10911,49 грн., 12.05.2021 року в сумі 4390,91 грн., 01.06.2021 року в сумі 25776,80 грн., 16.07.2021 року в сумі 8050,00 грн. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3\~ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1\~ст. 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16 зазначено, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано,\~\~що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі і розмір такої заборгованості відповідачем не оспорюється, доказів відсутності вини позивача в невиплаті даної заборгованості не надано, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 13000,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні, за період з 13.08.2021 року по 19.01.2022 року, що становить 110 робочих днів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Згідно із пунктом 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Також даним порядком встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Середньоденна заробітна плата для обчислення виплат за час затримки розрахунку визначена відповідно до пункту 2 Порядку складає наступну суму: Середньоденна заробітна плата = (сума заробітної плати за два місяці перед звільненням) поділена на число робочих днів за останні два календарні місяці при звільненні, тобто заробітна плата за липень 2021 року + заробітна плата за червень 2021 року / (липень 2021 - 20 робочих днів + червень 2021 року - 22 робочих дні). Заробітна плата за липень 2021 року складає 6500 грн, за червень 2021 року складає 6100 . Отже, середньоденна заробітна плата складає наступну суму: (6500+6100)/(20+22) = 300 грн. Враховуючи вищезазначене, до стягнення на користь позивача підлягає середній заробіток за період затримки з 13.08.2021 по 19.01.2022 року (110 робочих днів) з розрахунку середньоденного заробітку 300 грн, що становить наступну суму 32400 грн. У пункті 86 Постанови Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, провадження N 14-623цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків, що аналогічні з фактичними обставинами даної позовної заяви, а саме: «86. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.» Представник відповідача до суду не з`явився, відзиву на позов не надав, доводів і розрахунків позивача не спростував. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн., що підтверджується наданою квитанцією, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. сплаченого ним судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Виходячи із положень п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно ч. 2\~ст. 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Враховуючи тривалий час порушення прав позивача, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення усієї суми боргу. На підставі наведеного та

Outcome: approved