Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

31.10.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла первинна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача, - Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в прохальній частині якої позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: 1. Зобов`язати Кагарлицьку міську раду, як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , - батьківських прав щодо малолітнього сина, - [PERSON] , [INFO] . 2. Позбавити [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] ), - батьківських прав відносно сина, - [PERSON] , [INFO] . 3. Стягнути з [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] ), аліменти на утримання сина, - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. 4. Вирішити питання про судові витрати. Свої позовні вимоги первинного позову позивач в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовував наступними обставинами та нормами права: - 12 вересня 2009 року він, - [PERSON] , [INFO] , - уклав шлюб із Відповідачем - [PERSON] , [INFO] . [INFO] у них народився син - [PERSON] . На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12,2015 року у справі № 755/21970/15-ц, - шлюб між ними було розірвано. Приблизно з початку 2022 року, - їхній спільний син почав проживати разом з ним. З цього моменту Відповідач перестала піклуватися про свого сина. Відповідач повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, - залишивши дитину на повному утриманні батька. Відповідач не цікавиться життям, свого сина, не піклується про нього, не приймає ніякої участі у його вихованні, не надає сину жодної матеріальної допомоги, який наразі проживає з ним. В свою чергу, - він повторно одружився та має нову сім`ю. Відповідно до ч. 3 "Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, - органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми- сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. В свою чергу рішенням від 17.06.2024 № 1212-76, Виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради, як органом опіки та піклування за результатом мого звернення з питанням про визначення місця проживання малолітнього сина, було затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини Кагарлицької міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (далі - Висновок). Як вказано у Висновку " Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради як орган опіки та піклування, розглянувши звернення [PERSON] та вивчивши питання про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] з батьком, встановив наступне: «Згідно свідоцтва виданого 12 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Рішенням Дніпровського районного суду від 31.12.2015 року шлюб розірвано, місце проживання [PERSON] із одним із батьків не визначено. Дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні із листопада 2022 року. Мати написала нотаріально завірену Заяву (згоду) на позбавлення її батьківських прав щодо сина. Відповідно до Акту обстеження умов проживання Відділу (Служби) у справах дітей та сім`ї Кагарлицької міської ради (від 11.06.2024 року) батько створив усі належні умови для проживання та розвитку дитини, [PERSON] має окрему кімнату, має своє спальне місце, місце для навчання та дозвілля. Хлопчик навчається у 8 класі КЗ КМР «Кагарлицького ліцею №2 ім. В.П.Дашенка». Характеризується товариським, сумлінним, дисциплінованим учнем. Відповідно до поданої характеристики тато приділяє належну увагу щодо виховання сина, підтримує зв`язок із класним керівником та адміністрацією освітнього закладу. Батько, [PERSON] , працює в ТОВ «Охорона-сервіс плюс» електрозварником ручного зварювання. Беручи до уваги вище зазначене, виконавчий комітет Кагарлицької міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за його адресою". Згідно нотаріальної заяви Відповідача про згоду матері на позбавленим її батьківських прав щодо її дитини від 23.05.2024р., - Відповідач, повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій, без будь-якого тиску, відповідно до власного волевиявлення, даною заявою дала свою згоду на позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Цією ж заявою Відповідач відмовилась від виховання та утримання свого неповнолітнього сина, [PERSON] з причини неможливості нею забезпечити йому належний догляд, утримання та виховання, поклавши при цьому обов`язки по вихованню сина на нього. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 p. № 789-Х11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. У ст. 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до вказаної норми батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. з Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її \\тримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до і внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 ППВСУ від 30.03.07 року № 3). Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини, Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: з) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживав дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Також за необхідне слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Також за необхідне слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789"ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідно до ч. з ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі, аліменти Відповідач нікому не платить, є працездатною, а тому з неї необхідно стягувати аліменти від усього доходу (заробітку). Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права: 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України). На виконання вимог п. 6, 7, 8, 9, ю ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне: - п.6. - Законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ. - п.7. - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, ним не здійснювалися. - п.8 - усі докази, що були наявні у позивача, були додані до позовної заяви в розділі "Додатки". - п. 9 - Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Тому на підставі вищевикладеного,

Outcome: approved