Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

в позові вказано, що «…Мій батько, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 1983 року, виданого Першою Івано-Франківською нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі під №Д-13901, Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4651 Івано-Франківської міської ради від 17 грудня 1997 року і Договору дарування земельної ділянки від 19 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Розкошинською Л.В.і зареєстрованого в реєстрі під №298, мій батько [PERSON] . являвся власником житлового будинку житловою площею 16,8 кв.м., 2-х сараїв, вбиральні, криниці, огорожі, які знаходяться по [ADDRESS] і земельної ділянки для обслуговування будинку і господарських споруд площею 0,0580 га. 30 квітня 2022 року мій батько, [PERSON] , склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. і зареєстрований в реєстрі під №6-142. Згідно вказаного заповіту все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно би не складалося і взагалі все те, що йому належатиме і на що він за законом матиме право, він заповідає [PERSON] , [INFO] . Державним нотаріусом Андрусяк К.Ф. 21 листопада 2022 року на підставі заяви [PERSON] зареєстрована спадкова справа №69947418, спадковий реєстр у нотаріуса №664/2022. 18 серпня 1985 року моїм батьком, [PERSON] , з громадянкою [PERSON] зареєстрований шлюб і відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.ІваноФранківську Південно-Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції(м.Івано-Франківськ) зроблений відповідний актовий запис за №1181. Я, [PERSON] , [INFO] , моя рідна сестра [PERSON] , [INFO] , дружина батька [PERSON] , [INFO] , являємося спадкоємцями першої черги при спадкуванні за законом. Відповідач, [PERSON] , під час спільного проживання з моїм померлим батьком, [PERSON] , належним чином не виконувала своїх обов`язків, як дружина, не допомогала йому, як важкохворій людині, та неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Так, постановою Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2022 року у справі №344/8827/22 встановлено, що вина [PERSON] у вчиненому доводиться даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288647 від 15.07.2022 року, письмовою заявою та письмовими поясненнями [PERSON] від 22.06.2022 року, рапортом працівника поліції від 15.07.2022 року, довідкою за результатами розгляду звернення. Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288647 від 15.07.2022 року, 22.06.2022 року близько 16 год. 00 хв. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинила домашнє насильство щодо свого чоловіка, [PERSON] , а саме здійснювала перешкоди для госпіталізації до лікувального закладу, забрала мобільний телефон, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП і накладено штраф у розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 (сто сімдесят) гривень. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288648 від 15.07.2022 року, 15.07.2022 року близько 16 год. 00 хв. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинила домашнє насильство економічного та психологічного характеру щодо чоловіка [PERSON] , а саме: не впускала його до будинку, який йому належить та висловлювалась нецензурно в його сторону, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП і їй оголошено усне зауваження. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288926 від 19.08.2022 року, 19.08.2022 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинила домашнє насильство економічного та психологічного характеру щодо чоловіка, [PERSON] , а саме: забрала телефон, погрожувала, нецензурно лаялась. враховуючи негативний характер відносин між ними(спадкодавець [PERSON] і спадкоємець [PERSON] ), неприязні (ворожі) стосунки в зв`язку з систематичним застосуванням спадкоємцем до спадкодавця домашнього насильства, використовуючи його безпорадний стан, дає підстави про зменшення розміру обов`язкової частки [PERSON] у спадковому майні [PERSON] в чотири рази, тобто до 1/24 спадкового майна, а саме: житлового будинку житловою площею 16,8 кв.м. 2 -х сараїв, вбиральні, криниці, огорожі і земельної ділянки для обслуговування будинку і господарських споруд площею 0,0580 га, які знаходяться по [ADDRESS] …». Тому позивач просила суд зменшити відповідачу [PERSON] обов`язкову частку в розмірі 1/6 у спадщині померлого її чоловіка [PERSON] в чотири рази, тобто до 1/24 спадкового майна, а саме: житлового будинку житловою площею 16,8 кв.м., 2-х сараїв, вбиральні, криниці, огорожі і земельної ділянки для обслуговування будинку і господарських споруд площею 0,0580 га, які знаходяться по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та її адвокат підтримали позов. Судом встановлено наступні обставини. Батьком позивача є [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі на час відкриття спадщини. В ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). В ст. 1241 ЦК України вказано, що розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до пояснення позивача під час спільного проживання з батьком позивача відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків, як дружина, не допомагала йому, як важкохворій людині, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Постановою Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2022 року у справі №344/8827/22 встановлено, що вина [PERSON] у вчиненому доводиться даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288647 від 15.07.2022 року, письмовою заявою та письмовими поясненнями [PERSON] від 22.06.2022 року, рапортом працівника поліції від 15.07.2022 року, довідкою за результатами розгляду звернення. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288647 від 15.07.2022 року, 22.06.2022 року близько 16 год. 00 хв. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинила домашнє насильство щодо свого чоловіка, [PERSON] , а саме здійснювала перешкоди для госпіталізації до лікувального закладу, забрала мобільний телефон, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст. 173-2 КУпАП. Постановою Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2022 року у справі №344/8826/22 встановлено, що вина [PERSON] у вчиненому доводиться даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288648 від 15.07.2022 року, рапортом від 15.07.2022 року, письмовими поясненнями [PERSON] від 15.07.2022 року, рапортом працівника поліції від 15.07.2022 року, довідкою за результатами розгляду звернення. Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288648 від 15.07.2022 року, 15.07.2022 року близько 16 год. 00 хв. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинила домашнє насильство економічного та психологічного характеру щодо чоловіка [PERSON] , а саме: не впускала його до будинку, який йому належить та висловлювалась нецензурно в його сторону, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288926 від 19.08.2022 року, 19.08.2022 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинила домашнє насильство економічного та психологічного характеру щодо чоловіка, [PERSON] , а саме: забрала телефон, погрожувала, нецензурно лаялась. Постановою Івано-Франківського міського суду від 22 листопада у справі 344/10595/22 провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже саме на відповідача покладено правові наслідки невчинення ним процесуальних дій із доведення перед судом необґрунтованості позову. В постанові Верховного Суду від 7 червня 2022 року у справі № 910/15998/20, зазначено, що під стандартом доказування слід розуміти\~ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину -доведеною. Європейський суд з прав людини вказує на те, що §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див.\~mutatis mutandis\~п.23 рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved