Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути із неї суму заборгованості за договором позики у розмірі 45 750.00 грн., з яких тіло 6 000 грн., проценти 39 750 грн. та судовий збір в розмірі 2 422,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.01.2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір №2805300124 про надання грошових коштів у позику в електронному форматі у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 6 000 грн. строком на 29 днів, шляхом переказу на її банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом дисконтна (знижена) процентна ставка 0,5 % на день (3,55% річних). Процентна ставка поза акційна (базова) 2,5 % на день (912,5 % річних); дата надання позики 24.01.2024; дата повернення позики 22.02.2024. Однак, всупереч умов кредитного договору, Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, а саме не повернула своєчасно суму кредиту та не сплатила нараховані відсотки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 45 750 грн., з яких тіло 6 000 грн., проценти 39 750 грн., а тому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором та судовий збір. 09 грудня 2024 року справу з Косівського районного суду передано до Івано-Франківського міського суду. 10 грудня 2024 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. 21.02.2025 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Звертає увагу суду на те, що кредит надавався терміном на 29 днів та саме за такий термін мають бути нараховані і проценти. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Вона не підписувала додаткову угоду до договору та пролонгація договору не відбулась. З урахуванням наведеного вона визнає заборгованість в сумі 10 350 грн., а саме: 6000 грн. тіло кредиту та 4350 грн. відсотки за користування кредитом в межах строку дії договору. 18.02.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник зазначає, що заперечує обставини викладені у відзиві, позов вважає обґрунтованим та просить задовольнити із підстав наведених у ньому. Також додатково зазначив, що нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного привернення кредиту в повному обсязі, оскільки закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Відповідачка користувалась коштами після закінчення строку кредиту, тому має сплатити відсотки у розмірі визначеному в договорі. Представник Позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві.. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 24.01.2024 року [PERSON] уклала з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» договір надання грошових коштів у позику № 2805300124 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 6 000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 1.3., та/або 1.5. цього Договору, його додатків. Відповідно до п.п. 1.1.1-1.1.5 вказаного договору: Тип позики кредит, Мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, Процентна - ставка фіксована, Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС») - 0,01 % на день (3,65 % річних), Процентна ставка поза акційна (базова) - 2,5 % на день (912,5 % річних). Згідно з п. 1.2 зазначеного договору строк позики (строк дії договору) становить 29 днів. Відповідно до п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 26.01.2024 року. Дата повернення позики 22.02.2024. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів. У межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до розділу 4 цього договору, застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у п.1.1.5 цього договору з першого дня дії договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Відповідно до розділу 4 зазначеного Договору, позичальник має право продовжити строк користування позикою. У випадку ініціювання позичальником пролонгації позичальник сплачує товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник при оформленні пролонгації змінюється та визначається виходячи з поза акційної (базової) процентної ставки визначеної в пункті 1.1.5 цього договору, якщо інше не буде визначено у додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку із продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, укладеній між сторонами та відображаються позичальнику у особистому кабінеті(п.4.2 договору). Згідно п.5.5 вказаного Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді унікального буквено-цифрової комбінації відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму силу як і власноручний підпис. Договір був підписаний [PERSON] 24.01.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора. У додатку №1 до договору №2805300124: Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за цим договором зазначено дату видачі позики 24.01.2024 року, дату платежу 22.02.2024 року, кількість днів у розрахунковому періоді 29, сума позики 6 000 грн., проценти за користування позикою 17.4 грн., сума платежу за розрахунковий період 6017.4 грн., загальна річна процентна ставка 3.71% (а.с.31). Факт укладення кредитного договору та отримання коштів не заперечується відповідачкою у відзиві. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Щодо твердження відповідача, що проценти нараховані поза межами дії кредитного договору, то суд погоджується з такими твердженнями. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Так, судом встановлено, що [PERSON] уклала з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» договір про надання грошових коштів у позику №2805300124 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» в сумі 6000,00 грн. строком на 29 днів, шляхом переказу на її банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом. При цьому, ТОВ «ІННОВАФІНАНС» просить стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 15.10.2024 року в сумі 39 750 грн. Враховуючи, що договором надання грошових коштів у позику №2805300124 від 24.01.2024 року визначений строк його дії, який становить 29 днів, саме протягом цього строку ТОВ «ІННОВАФІНАНС» мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк, становлять 4350 грн. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що позичальником, яким є [PERSON] було ініційовано пролонгацію дії договору (порядок якої встановлено розділі 4 Договору) та, відповідно, укладалися додаткові угоди між сторонами з цього приводу, а отже, на думку Суду, вимога позивача про стягнення відсотків у сумі 39 750 грн. не підлягає до задоволення, оскільки відсотки за умовами договору можуть нараховуватися в межах строку дії останнього. Отже, з Відповідачки на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 6 000 грн. та процентами в розмірі 4350 грн. (29 х 2,5% х 6000/100). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо твердження представника позивача про те, що відповідачкою пропущено строк на подання відзиву, то такі твердження є помилковими, оскільки відповідачка, на відміну від позивача, в Електронному суді не зареєстрована та отримала копію позовної заяви з додатками та копію ухвали 07 лютого 2025 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а відзив подала до суду 21 лютого 2025 року, в межах строку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 547.95 грн. (10350.00 грн./ 45750.00 грн=22.62% * 2 422,40 грн.= 547.95 грн.). На підставі викладеного, відповідно до 526, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial