Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Проценко О.В., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт того, що [PERSON] , [INFO] , перебував на утриманні батька [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] . Заява обґрунтована тим, що заявник є рідним та єдиним сином [PERSON] , який загинув [INFO] в районі населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області, про що заявник був сповіщений 12 червня 2023 року, за повідомленням військової частини [NUMBER].20 червня 2023 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Смерть останнього пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Заявник успадкував після смерті батька грошові вклади та земельні ділянки, які належали загиблому на праві приватної власності. Заявник звернувся до [INFO] для отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька, проте його було усно інформовано про необхідність звернення до суду для встановлення факту перебування на утриманні у батька. Заявник був зареєстрований в місті Біла Церква і за однією адресою з ним проживав без реєстрації його загиблий батько. Заявник перебував на утриманні батька, оскільки загиблий постійно надавав йому грошові кошти та віддав свою банківську картку для розпорядження грошовими коштами. Батьки [PERSON] померли Заявник звертався до військової частини [NUMBER] із заявою про виплату матеріальної допомоги на поховання батька. Батька загиблого поховали на « Алеї Слави » кладовища «Сухий Яр» в місті Біла Церква Київської області. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу 22 жовтня 2024 року передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд за правилами окремого провадження у відкритому судовому засіданні на 14 листопада 2024 року. Вказаною ухвалою залучено в якості заінтересованої особи [PERSON] ; витребувано з управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради довідку про зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , станом на 12 червня 2023 року; витребувано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Федоряки О.С. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 12 листопада 2024 року на адресу суду від представника заявника - адвоката Проценко О.В. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 14 листопада 2024 року. 14 листопада 2024 року на адресу суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшло клопотання про надання додаткового строку на подання пояснення у справі. Судовий розгляд у справі відкладено на 09 січня 2025 року. 14 листопада 2024 року на адресу суду від управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради надійшла інформація про те, що [PERSON] , 18 січня 1874 року не був зареєстрований на території Білоцерківської міської територіальної громади, а значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , з 07 вересня 1990 року по 2 червня 2023 року. 14 листопада 2024 року на адресу суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшло пояснення на заяву, згідно з яким останній просив суд відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні у батька [PERSON] , який загинув [INFO] . Пояснення обґрунтовано тим, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня. 3 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII). Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 3 згаданого Закону дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Статтею 16-1 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XI) за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 2262-XI право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 30 цього Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків. Тобто, виходячи з положень згаданої статті, діти можуть вважатися непрацездатними членами сім`ї виключно у таких випадках: такі особи не досягли 18 років; такі особи досягли 18 років, але є особами з інвалідністю до досягнення 18 років. З заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що на момент смерті [PERSON] [INFO]. Заявник досяг 18 років, у зв`язку з чим не може вважатися непрацездатним членом сім`ї загиблого військовослужбовця у розумінні статті 30 Закону № 2262-XI. Крім того, з заяви не вбачається, що Заявник не відноситься до осіб з інвалідністю, що також не є підставою для визнання Заявника непрацездатним членом сім`ї загиблого військовослужбовця. Щодо відсутності доказів, які підтверджують факт перебування Заявника на утриманні. Частиною першою статті 31 Закону № 2262-XI встановлено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Таким чином, для того, щоб встановити факт перебування на утриманні у померлого військовослужбовця, Заявник повинен надати докази, що підтверджували факт його повного утримання та одержання допомоги, яка була для нього постійним та основним джерелом засобів для існування. Водночас, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, Заявник не довів належними та допустимими доказами згадані вище обставини, на які він посилається як на підставу для встановлення факту перебування його на утриманні. Щодо наданих Заявником доказів Заявник зазначає, що звертався за останнім місцем проходження служби загиблого [PERSON] до в/ч [NUMBER] за отриманням повного розрахунку при звільненні батька з військової служби та отримала грошові кошти від згаданої військової частини. Водночас, даний факт жодним чином не підтверджує перебування Заявника на утриманні у загиблого батька, оскільки грошове забезпечення в разі смерті (загибелі) військовослужбовця виплачується, в тому числі повнолітнім дітям, які проживали з військовослужбовцем. Підсумовуючи наведене, слід зазначити, що з наданих Заявником доказів вбачається відсутність факту перебування на утриманні у померлого військовослужбовця. Позаяк, на момент смерті [PERSON] . Заявнику було 21 років, що не дозволяє стверджувати про перебування Заявник на утриманні у померлого до моменту смерті останнього. Щодо банківської картки, який Заявник надає для підтвердження факту перебування на утриманні. Банківська картка не можуть свідчити про факт перебування на повному утриманні та одержання від померлого допомоги, яка була для Заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Жодних доказів, які б свідчити про постійний характер та систематичність надання померлим допомоги, перебування на повному утриманні у померлого, Заявником не надано. Щодо необхідності надання доказів, що свідчать про повне утримання Позивача. У постанові від 13 січня 2021 року по справі № 592/17552/18 Верховний Суд зазначив про те, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Звертаємо увагу суду, що при зверненні з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, Позивач досягла шлюбного віку і набула право на укладення шлюбу згідно з положеннями статті 23 СК України. Згідно з частинами першою, другою статті 75 ЦК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявник при зверненні до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, мав довести ці обставини надаючи докази що підтверджують його перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця. 19 листопада 2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Федоряки О.С. надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . В судовому засіданні 09 січня 2025 року представник заявника - адвокат Проценко О.В. заяву [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила суд її задоволити з підстав, вискалених у заяві, поданій до суду. Додатково повідомила суду, що ,заявник успадкував після смерті батька грошові клади, отримав свідоцтво про смерть батька, мав банківську картку загиблого батька та знімав з неї грошові кошти. Заявник не є особою з інвалідністю, не навчався у вищих навчальних закладах, не перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний, не був працевлаштований та не був зареєстрований за однією адресою з померлим батьком. В судовому засіданні 09 січня 2025 року представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України просив суд відмовити в задоволенні заяви [PERSON] з підстав, викладених у письмовому поясненні. Додатково пояснив, що заявник є дієздатною, повнолітньою особою і не міг бути на утриманні у батька. Отримання заявником спадщини після смерті батька не підтверджує факт перебування н а утриманні у батька. За клопотанням представника заявника, судовий розгляд у справі, призначений на 09 січня 2025 року, відкладено на 10 лютого 2025 року для виклику свідків в судове засідання. В судовому засіданні 10 лютого 2025 року заінтересована особа [PERSON] пояснила суду що вона з батьком заявника, який є її сином, з 2000 року перебували у цивільному шлюбі та проживали в кімнаті гуртожитку по [ADDRESS] . Її цивільний чоловік [PERSON] загинув на війні, а син успадкував після смерті батька земельні ділянки та грошові вклади. Із сином вони звернулися до ТЦК з приводу отримання грошової допоомги після смерті батька, проте їм в усній формі повідомили про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факу перебування сина на утриманні у батька. Син після досягнення 18 років ходив на підробітки, коли навчався в училищі, місяць працював вантажником. Вона працює в Білій Церкві на хлібозаводі. Наразі син працевлаштувався до магазину АТБ. Син немає обмежень до праці та групи інвалідності, не є студентом. Батько перед війною віддав сину банківську карточку для виплати грошового забезпечення. У неї є своя банківська карточка, на яку вона отримує заробітну плату. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що з 1996 року по 2022 рік він проживав у гуртожитку по [ADDRESS] . З 2002 року у даному гуртожитку почала проживати [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] . З літа 2022 року він не проживає в гуртожитку, а проживає в селі в іншому районі. Син [PERSON] проживав разом з батьком та перебував у нього на утриманні. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав суду, що знає [PERSON] до початку війни, так як вона є його сусідкою по грутожитку. [PERSON] проживав з [PERSON] та утримував сина. [PERSON] займалася похованням [PERSON] . Від допиту свідка [PERSON] представник заявника відмовилася. За клопотанням представнка заявника, в судовому засдіанні 10 лютого 2025 року оголошено переву до 07 березня 2025 року для виклику та допиту свідка [PERSON] . Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] її колишня сусідка, з якою вона прожиала на одному поверсі в гуртожиту по [ADDRESS] на протязі 10 років до 2023 року. [PERSON] проживала зі своїм чоловіком та сином. Батько сина допомогав останньому, одягав, навчав, купував продукти харчування. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Заявник [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , який загинув [INFO] , про що заявник отримав сповіщення від [INFO] від 12 червня 2023 року. Причиною смерті [PERSON] є вибухова травма, отримана внаслідок військових дій, пов`язаних з військовою агресією РФ проти України. Заявник після смерті батька [PERSON] успадкував належні загиблому земельні ділянки та грошові вклади. Згідно з актом фактично проживаючих осіб № 06 від 27 березня 2024 року, мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , підтвердили те, що [PERSON] проживав без реєстрації в кімнаті [ADDRESS] вказаного житлового будинку, в якому був зареєстрований [PERSON] . [PERSON] був похований на «Алеї Слави» кладовища «Сухий Яр» в місті Біла Церква 16 червня 2023 року. Заявник звертався до військової частини [NUMBER] із заявою про виплату матеріальної допомоги на поховання батька. Заявником долучено копії орденської книжки та медалі батька; довідку Пенсійного фонду України форми ОК-5 згідно з якою останній отримував дохід до лютого 2022 року, та з жовтня 2023 року по березень 2024 року. Згідно даних управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ади, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований з 07 вересня 1990 року до 22 червня 2023 року за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] міститься заява від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] від 22 червня 2023 року, відповідно до якої останнім місцем проживання та реєстрації [PERSON] було: [ADDRESS] . Згідно даної спадкової справи, заявник отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька у виді грошових вкладів та земельних ділянок. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23). У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23. У справі, що переглядається, заявник звернувся із заявою про встановлення факту перебування на утриманні батька до смерті останнього, так як [INFO] в усінй формі рекомендував йому звернутися до суду для подальшого отримання грошової допомоги. Встановлення факту перебування на утриманні батька до смерті останнього необхідне заявнику для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168, і саме у зв`язку з тим, що заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт, він звернувся до суду в порядку окремого провадження разом із заявою про встановлення факту і подав відповідні докази. Відповідно до абзацу першого пункту 2 Постанови Кабінету Мінчтсрів України від 28 лютого 2022 року № 168, в редакції чинній на момент спірних правовідносин, було установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Згідно з вимогами ч.1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Відповідно до абзацу першого ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Суд вважає, що заявником не надано до суду достатніх та обгрунтованих доказів перебування останнього на утриманні у загиблого батька [PERSON] , так як останній був зареєстрований та проживав за адресою, відмінною від реєстрації заявника. На підтвердження цього суду надано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , в матеріалах якої міститься заява [PERSON] про прийняття останнім спадщини (а.с.88), згідно з якою [PERSON] вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] , останнє місце проживання та реєстрації якого було: [ADDRESS] . В даній заяві також зазначено, що сам [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, як пояснила в судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] вона постійно працювала на хлібозаводі в місті Біла Церква та проживала в кімнаті гуртожитку спільно зі своїм сином [PERSON] - заявником у справі, що в свою чергу, додатково підтверджує те, що заявник не перебував виключно на утриманні загиблого батька [PERSON] . Крім цього, зі слів вказаної заінтересованої особи, її син ходив на підробітки. Також, в акті про фактично проживаючих осіб № 06 від 27 березня 2024 року (а.с.23) вказано, що [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , спільно з [PERSON] , [INFO] , яка згідно свідоцтва про народження заявника (а.с.11) є його матір`ю. Вказане в свою чергу спростовує те, що заявник перебував на утриманні лише у свого батька, так як заявник проживав спільно з матірю, яка також його могла утримувати, з урахуванням пояснень останньої щодо її працевлаштування на виробничому підприємстві міста Біла Церква. Вказане, в свою чергу, суперечить вимогам ст. 31 Закону України України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо повного утримання заявника, яке було для нього постійним і основним джерелом засобів для існування. Відповідно до ч.1 ст. 8 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягненя нею повноліття. Обовязок батьків утримувати повнолітнього сина передбачено ст. 198 СК України у випадку непрацездатності повнолітнього сина, який потребують матеріальної допомоги, та ст. 199 СК України у випадку, якщо повнолітній син продовжує навчання до досягнення двадцяти трьох років і потребує матеріальної допомоги. Доказів непрацездатності заявника та продовження останнім навчання, матеріли справи не містять. Крім цього, представник заявника на запитання суду надала відповідь про відсутність групи інвалідності у заявника чи продовження ним навчання у вищих навчальних закладах. Вказане в сукупності, на думку суду, свідчить про те, що матеріали справи не містять доказів перебування заявника [PERSON] на повному утриманні у загиблого батька [PERSON] , що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту перебування заявника на утриманні у загиблого батька. На підставі викладеного та ст. ст. 13, 76-81, 89, 263-265, 293, 294, 315-317, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed