Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що батьки позивачів [PERSON] та [PERSON] були співвласниками домоволодіння в [ADDRESS] . Зазначає, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Рішенням Полянської селищної ради народних депутатів Свалявського району Закарпатської області від 25.10.1994 за №23 надано згоду від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на видачу матері [PERSON] свідоцтва на право власності на 1/2 частини будинку та спільно набутого майна, придбаного за час спільного шлюбного співжиття з чоловіком [PERSON] . 26.01.1995 року виконавчим комітетом Полянської селищної ради народних депутатів було видано свідоцтво на право власності на вищевказаний житловий будинок, в якому зазначено, що 1/2 частки домоволодіння належить [PERSON] . Вказує, що відомості про видачу свідоцтва [PERSON] відсутні, при цьому згідно з даними реєстрових книг КУП "Свалявське РБТІ", яке здійснювало реєстрацію права власності до 31.12.2012 року та прийнятих на зберігання Полянською сільською радою, право власності на паперових носіях до 01.01.2013 року не зареєстровано. Мамі позивача [PERSON] належало 2/3 частини вищевказаного домоволодіння, де1/2 частина - частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/6 частина в порядку спадкування після смерті чоловіка. [INFO] померла мама позивачів [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до якої входить 2/3 частини домоволодіння в [ADDRESS] . Вважає, що позивачі прийняли спадщину, так як на момент смерті батьків проживали разом з ними. Однак, у зв`язку з тим, що у позивачів відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, що входить у спадщину, виникла необхідність у визнанні права власності на таке в судовому порядку. Тому просить суд визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині домоволодіння за адресо. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та наполягає на їх задоволенні. (а.с.41) Представник Полянської сільської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.40). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Як убачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.04.1988 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 26 від 26.04.1988 року; свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.1991 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 41 від 04.11.1991 року(а.с.10,11). Відповідно до свідоцтва про смерть (переклад із славацької мови на українську засвідчений консулом Посольства України в Словацькій Республіці, від 28.06.1994 року, зареєстрованого за № 570/99-94) в книзі реєстрації померлих метричного району міста Левіце том ХХІХ рік 1994 стор. 256, пор.№250, [PERSON] помер [INFO] (а.с.15-16). Відповідно до рішення виконавчого комітету Полянської селищної ради народних депутатів Свалявського району Закарпатської області від 25.10.1994 року №23 надано згоду від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на видачу матері [PERSON] свідоцтва про право власності на 1/2 частини будинку та спільно набутого майна, придбаного за час спільного шлюбного співжиття з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 26.01.1995 року, виданого виконавчим комітетом Полянської селищної ради народних депутатів посвідчено, що 1/2 частина домоволодіння в [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Полянської селищної ради народних депутатів від 25.10.1994 року за №23 (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2021 року [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №157 від 22.10.2021 року (а.с.17). Відповідно до копії будинкової книги у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-21). Відповідно до відповіді в.о сільського голови Петрус Н. наданого на адвокатський запит [PERSON] від 30.09.2024 року №1595/01-14, згідно з даними реєстрових книг КУП "Свалявське РБТІ", яке здійснюювало реєстрацію права власності до 31.12.2012 року та прийнятих на зберігання Полянською сільською радою, право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] на паперових носіях до 01.01.2013 року не зареєстровано (а.с. 19). Відповідно до довідки Полянської сільської ради від 22.10.2021 року № 2823, [PERSON] , мешк. [ADDRESS] , провів похорон [PERSON] , яка померла [INFO] (А/з №157 від 22.10.2021 року) за свій рахунок (а.с.18). На будинок за адресою [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт, інвентаризаційна справа №325/2024, та такий складається з: «А» - житловий будинок; «Б» - котельня; «В» - сарай; «Г» - вбиральня; «№1-3» - огорожа. Вартість такого, згідно довідки ФОП [PERSON] , від 11.12.2024 року № 145 становить 99780 грн (а.с.23-27). Згідно до інформаційної довідки №394242669 від 10.10.2024 року, відомості про право власності на домоволодіння [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с.22). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі на підставі записів у по господарських книгах. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Outcome: approved