Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Лютенської сільської ради, третя особа: Миргородська державна нотаріальна контора про визнання права на земельну частку в порядку спадкування, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,0305 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Шевченка на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, що є спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , але не оформила своїх спадкових прав за життя. Для оформлення права на вказане спадкове майно вона звернулася до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку, а тому вона звернулася до суду. У судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Лютенської сільської ради Полтавської областіу судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Миргородської ДНК у судове засідання не з`явився, наддали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.03.1996 року. Згідно довідки, виданої Лютенською сільською радою від 20.12.2024 року №02.2/01-18/801, згідно облікових даних сільської ради [PERSON] була зареєстрована на день смерті [INFO] в [ADDRESS] . На день смерті була зареєстрована одна. Інших зареєстрованих станом на 20.03.1996 року не значилося. Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.1996 року спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом є [PERSON] . Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 06.04.2000 року №137 в додатку №2 до списку громадян, які помилково були пропущені до списків до державного акту колективної власності на землю під номером 125 значиться [PERSON] с. Лютенька, що підтверджується архівними копіями та витягами. Згідно довідки Відділу у Гадяцькому районі головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 16.01.2021 №31-16-0.22-8/103-21, на підставі розпорядження голови Гадяцької райдержадміністрації від 06.04.2000 року №137 померлій [PERSON] належить право на земельну частку (пай) із земель, які перебувають у колективній власності КСП ім. Шевченка розміром 3,28 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Лютенській сільській раді, сертифікат на ім`я [PERSON] не реєструвався та не видавався. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Після її смерті відкрилася спадщина на все майно померлої, зокрема, на право на земельну частку (пай) розміром 3,0305 умовних кадастрових гектара, із земель колективної власності колишнього КСП ім. Шевченка, що розташована на території Лютенської сільської ради за рахунок земель не розподілених, не витребуваних паїв. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР (чинний на час смерті спадкодавця) визначено, що часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.17 ЦК УРСР місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Після смерті [PERSON] , [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.1996 року. Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, яка в шестимісячний строк прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини на вищевказане спадкове майно їй повідомили, що оформити право спадкування, вона не може з підстав того, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Статтями 529, 548, 549 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 цього Кодексу, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 4.14 ст.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, оскільки [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] за заповітом та набула права власності на вказану земельну ділянку, то суд приходить до висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved