Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до\~ [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що з лютого 2019 року вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання з відповідачем по справі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, на час народження дитини батько був записаний з слів позивачки. В подальшому [INFO] у них народився син [PERSON] , де в графі «батько» записаний відповідач [PERSON] за його заявою. Позивачка зазначає, що в липні 2024 року відповідач звернувся з письмовою заявою до Тячівського ДРАЦС у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, де визнав себе батьком [PERSON] , [INFO] , про що в актовий запис про народження були внесені відповідні зміни. Позивачка вказує, що відповідач на даний час покинув сім`ю, проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти перебувають на повному утриманні та вихованні у позивачки. Не цікавиться здоров`ям дітей та їх потребами. Позивачка зазначає, що як їй відомо відповідач за трудовим договором не працює, однак працює у приватних підприємців. Вказує, що відповідач є працездатною особою, неповнолітніх дітей на утриманні у нього немає, а тому вважає, що він має об`єктивні можливості сплачувати аліменти. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей, синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.01.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. У заяві від 21.01.2025 року просить розгляд справи проводити без її участі, зазначає, що позовні вимогу підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №0610227538930, в судове засідання не з`явився та про причини неявки, суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачкою до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони по справі мають двох дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих виконкомом Бедевлянської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області 11.07.2024 року та 31.07.2024 року. Батьками в свідоцтвах про народження значено мамою - [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с.10-11). З витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] від 27.02.2020 року №00025770535 від 27.02.2020 р. та 31.07.2024 вбачається, що відомості про батька дитини, внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, тобто за прізвищем та\~громадянством матері,\~а ім`я\~та по\~батькові батька\~дитини записані\~за вказівкою\~позивачки. При цьому згідно цих витягів встановлено, що 31.07.2024 року, внесено зміни до відомостей в актового записі, а саме прізвище дитини [PERSON] змінено на [PERSON] та внесено відомості про батька дитини згідно справи про визнання батьківства №255/31.8-62 від 17.07.2024 р. Тячівський ДРАЦС. На підставі заяви відповідача про визнання батьківства від 17.07.2024 року його визнано батьком. (а.с.12, 13-14). Діти, перебувають на утриманні і вихованні у позивачки, про що свідчить довідка №17 від 13 січня 2025 року видана головою Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області П.Бедей (а.с.15). Виходячи з наведеного, позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дітьми. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дітей зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивачки, з якою проживають діти. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2563 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання спільних дітей, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за двома неповнолітніми дітьми, вік дітей, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність відомостей про наявність у нього постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, відсутність у нього на утриманні інших утриманців, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3000 (три тисячі гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 січня 2025 року і до їх повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей мінімальним та найнеобхіднішим. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved