Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Представник позивача адвокат Матвійчук Г.М.\~ звернулася в суд з позовом та просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/3 ідеальну частину нежитлової будівлі в [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує наступним. 24.07.2008 року рішенням загальних зборів співвласників майнових паїв\~ виділено [PERSON] в рахунок викуплених майнових паїв співвласників майнового комплексу Приватної агрофірми «Опілля» частину будівлі конюшні вартістю 42000,00грн., частка нежитлової будівлі відповідала розміру майнового паю позивача 2/3 ідеальних частин від цілого приміщення, яке зареєстроване в ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21439157 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №346923926. 25.07.2012 року згідно Договору дарування майнових паїв позивач набув у власність майнові паї номінальною вартістю\~ 49129,14грн., що становило вартість\~ 1/3 частини в майновому комплексі Приватної агрофірми «Опілля» нежитлового приміщення (конюшні) яка перебувала\~ у його користуванні з часу викупу іншої частини приміщення. Станом на 31.12.2012 року позивач не міг належним чином оформити документи на будівлю в цілому, оскільки Приватна агрофірма «Опілля» не видавала рішення зборів про виділення у власність [PERSON] в натурі\~ 1/3 частини нежитлового приміщення (конюшні). Оскільки право власності на 2/3 частини нежитлової будівлі не була виділена в натурі то позивач користувався відкрито та безперешкодно усією будівлею та вважає, що правомірно набув право власності. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 24.07.2008 року на загальних зборах співвласників майнових паїв погоджено [PERSON] викуп майнових паїв у\~ власників майнових паїв ПП «Агрофірма Опілля»\~ майно ( в тому числі і частину конюшні), що підтверджено Випискою №19 з протоколу №1 загальних зборів членів об`єднання співвласників майнових паїв цілісного майнового комплексу. Відповідного до вказаного рішення зборів складено Акт приймання передачі №19 згідно якого встановлено, що вартість частини конюшні, яка передана [PERSON] , становить 42000,00грн. Виконавчим комітетом Опільської сільської ради Львівської області 25.12.2008 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] на 2/3 частки нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] . Право власності на 2/3 частки нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] зареєстровано КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також інформація про право власності [PERSON] на вказану частку нежитлової будівлі внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Із оглянутої копії Договору дарування майнових паїв\~ від 25.07.2012 року встановлено, що [PERSON] прийняв у дар майнові паї ПП «Агрофірма Опілля»\~ що знаходиться у с.Опільсько, Сокальського району Львівської області загальною номінальною вартістю 24564,69грн. Із наданих довідок старости сіл Сокальської міської ради встановлено, що після припинення діяльності об`єднання ЦМК ПП «Агрофірма Опілля»\~ документи в приміщення колишньої сільської ради не передавались, [PERSON] користується всією конюшнею з 2012 року оскільки\~ 2/3 частини приміщення не були виділені в натурі. На замовлення [PERSON] \~ сертифікованим спеціалістом КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю конюшню у [ADDRESS] . Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3статті 344 ЦК. Набуття права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. У постанові від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідач у даній категорії справ має не визнавати або оспорювати це право позивача, тобто між сторонами має існувати спір про право. У постанові від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо право на будівлю чи споруду ще не зареєстровано за жодним суб`єктом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то правильним способом захисту порушеного права буде подання позову про визнання права власності на підставіст.392 ЦК України. Відповідачем у такому позові слід зазначати власника земельної ділянки, на якій спірна будівля чи споруда розташована. Таким чином, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише щодо майна, яке у встановленому законом порядку зареєстроване як нерухоме. Судом встановлено, що 1/3 частина нежитлової будівлі конюшні не зареєстровано як нерухоме майно. Право власності на майно позивача 1/3 частини нежитлової будівлі, відповідачем не оспорюється, проте, як вказує позивач, він не може зареєструвати це право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отже фактично позивачем заявлено вимогу про визнання права власності за набувальною давністю саме на нерухоме майно. Зважаючи на те, що зазначене майно як нерухоме у встановленому законом порядку не зареєстровано, власником 2/3 частини цього майна згідно з рішення виконкому Опільської сільської ради від 04.09.2008р. є позивач, з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №916/1608/18, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Посилання позивача на добросовісність, відкритість та безперервність володіння спірним майном за умови титульного володіння майном, виключає застосування до спірних правовідносин ст. 344 ЦК України. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, приходжу до висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту припинення діяльності ПП «Агрофірма Опілля»\~ власника спірного майна, який повинен бути залученим як відповідач у справі. Більше того, звертаючись до суду із даним позовом, позивач не надав підтверджуючих документів, який посвідчує право на земельну ділянку, тому визначення кола осіб які повинні бути відповідачем за даним позовом є помилковим. За встановлених обставин справи та вимог закону, суд приходить до\~ висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed