Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» 30 серпня 2024 року пред`явило до [PERSON] позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13 830 грн. В \~ обґрунтування\~ \~позовних \~ \~вимог позивач\~посилався на\~те,\~що 28\~березня 2024\~року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено крединий договір (оферти) № 28.03.2024-100000759 та відповідачці надано кредит у розмірі 6\~000 грн., строком на 70 дніd, які [PERSON] отримала. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 05.05.2024 утворилась заборгованість у розмірі 13 800,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 000,00 грн., за процентами в розмірі 5 670,00 грн., комісії 900,00 грн. та неустойки - 1\~260,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, що є малозначною та розгляд якої визначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, яке неодноразово було відкладено, востаннє на 04 березня 2025 року. Позивач ТОВ «Споживчий\~центр» \~подав заяву\~про розгляд\~справи за\~відсутності його\~представника та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив не подала і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. Із пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки, відповіді позичальника про прийняття пропозиції, інфораційного повідомлення підтвердження кредитного договору та додатку до анкети позичальника вбачається, що 28\~березня 2024\~року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено крединий договір (оферти) № 28.03.2024-100000759 та відповідачці надано кредит у розмірі 6\~000 грн. Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування на рахунок споживача [NUMBER] хх-хххх-4237. Згідно з п. 4.3. договору, днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Згідно заявки, сума кредиту 6\~000 грн., строк на який надається кредит 70 дні з дати його надання; дата повернення кредиту 05.06.2024; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом, протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту; розрахунок денної процентної ставки: 1,2% = (5024,61/6000)/70 х 100%; комісія 900 грн.; неустойка 60,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежно виконаного зобов`язання; розмір процентів річних становить 365%. [PERSON] 28 березня 2024 року електронним цифровим підписом підписала пропозицію щодо укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту та відповідь позичальника про прийняття пропозиції; після підтвердження укладення кредитного договору, відповідачка отримала на свій рахунок кошти у розмірі 6 000,00 грн., чим акцептувала умови договору (а. с. 23 - 34). Із паспорта споживчого кредиту видно, що [PERSON] 28 березня 2024 року підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А289 паспорт кредиту, чим підтвердила, що отримала та ознайомлена з інформацією про умови надання кредиту та загальну орієнтовану загальну його вартість, що надані, виходячи із обраних нею умов надання кредиту, та у якому визначені умови кредитного договору, а саме: тип кредиту; сума кредиту; строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; можливі види (форми) забезпечення кредиту; процентна ставка, відсотків річних; тип процентної ставки; платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; реальна річна процентна ставка; кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів); наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором позики: проценти відповідно до ст. 625 ЦК України; неустойка за невиконання/неналежне виконання грошових зобов`язань; право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування» ( а. с. 20 - 22). Згідно квитанції №2442785657, платник «Швидкий кредит» 28 березня 2024 року на підставі договору №28.03.2024 10000759 через платіжну систему LIQPAY перерахував на картку [NUMBER] грошові кошти на суму 6\~000 грн. (а. с. 36) Згідно з ст. 526 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відомості про добровільну сплату боргу кредитору відповідачкою відсутні. Будь-яких спростувань доказів, що подані позивачем суду на обґрунтування викладених в позовній заяві обставин, відповідачем суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 3 ЦК України, одним із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~статті 89 ЦПК України, \~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом досліджені надані банком докази видачі відповідачу кредиту, що доведено відповідною квітанцією, враховано, що зазначені докази відповідачем не спростовані, що є його процесуальним обов`язком. Наведене узгоджується з висновком висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц. Ураховуючи наведене, а також те, що сторонами у справі укладено договір кредитування у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов такого договору, а саме шляхом підписання договору та паспорта кредиту, відтак позов підлягає частковому задоволенню. ТОВ «Споживчий центр» стверджує, що станом на 05.05.2024 у боржника [PERSON] перед кредитодавцем утворилась заборгованість у розмірі 13 800,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000,00 грн., за процентами в розмірі 5 670,00 грн., комісії 900,00 грн. та неустойки - 1\~260,00 грн., чим порушуються їх права та інтереси. Однак, суд позбавлений можливості перевірити правильність визначеної суми заборгованості [PERSON] , право вимоги ТОВ «Споживчий центр», оскільки позивачем до позовної заяви не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимог щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, тобто, не надано інформації яким чином виникла заборгованість [PERSON] , чи вносились нею платежі; коли сааме нею були порушені зобов`язання щодо повернення кредиту; протягом якого часу проводилось нарахування процентів та інше. Враховуючи, що позивач не надав суду розрахунку нарахування відсотків відповідачу, суд позбавлений можливості перевірити правильність та достовірність нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у межах суми, яку просить стягнути позивач, у розмірі 5 670,00 грн. Крім цього, ТОВ «Споживчий центр» стверджує, що [PERSON] має заборгованість у виді комісії у розмірі 900,00 грн., однак суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для стягнення із відповідачки заборгованості за комісією з огляду на наступне. Так, із п. 8 заявки кредитного договору відомо, що Комісія (плата за надання Кредиту), пов`язана із наданням кредиту становить - 15 % від суми кредиту та дорівнює 900 грн. (а. с. 30) Згідно ч. 3\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47\~Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії за кредитом у сумі 900 грн. не підлягають задоволенню. Щодо твердження ТОВ «Споживчий центр» про те, що [PERSON] має заборгованість у виді неустойки за невиконання умов кредитного договору у розмірі 1260,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18\~Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та\~перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625\~ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання за період з 05 червня по 13 серпня 2024 року є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 1\~260,00 грн. слід відмовити. Відтак,\~стягненню підлягають\~ 6 000 грн., які були надані відповідачці на підставі кредитного договору, а в іншій частині позовні вимоги позивачем не доведені. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із [PERSON] судових витрат в розмірі 1\~051 грн., пов`язаних зі сплатою судового збору, які документально підтверджені (а. с. 39).

Outcome: partial