Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вимогою про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, із частини житлового будинку та частини земельної ділянки, які розташовані за адресою; [ADDRESS] , загальною площею 168,9 м.кв., з яких їй виділити : 2-1, 2-2, 2-3, 4-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, І.І.IІ в будинку - 112,3 м.кв., що становить 43/100 частин, також до цієї частини належать ворота №3. Також виділити відповідачу житлову площу 55,4 м.кв., яка складається з приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 4-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, та господарської споруди, ворота №3, та припинити право спільної часткової власності між нею та відповідачем. Як підставу позову зазначає, що [PERSON] є власницею частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . 43/100 вказаного житлового будинку належить їй на підставі спадщини. Власником іншої частини домоволодіння є [PERSON] на підставі ухвали Червоноградського міського суду Львівської області.. Вказаний житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності. Дане домоволодіння складається із одного житлового будинку загальною площею 168,9 кв.м., який фактично розділений на два житлові приміщення з двома окремими входами, та які обладнані окремими комунікаціями. Також, до складу домоволодіння входять господарські споруди, огорожа та ворота. Також позивач стверджує, що відповідач постійно прешкоджає їй у вільному володінні її часткою у майні, а також, без участі відповідача позивачка позбавлена можливості самостійно укладати договори з комунальними службами, зареєструвати своє місце проживання за даною адресою, оскільки їй потрібна згода відповідача. В судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали, вказали, що є висновок про технічну можливість поділу майна. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін та представника позивачки, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2024 [PERSON] набула право власності на частини домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Також право власнусті на частину домоволодіння підтверджується витягом з державного реєстру речових прав №393748314 від 05.09.2024. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2024 [PERSON] набула право власності на частину земельної ділянки 0,0284 га у межах згідно з планом. Також право власнусті на частину земельної ділянки підтверджується витягом з державного реєстру речових прав №393750308 від 05.09.2024. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №396711092 від 26.09.2024, [PERSON] належить 43/100 частин житлового будинку, а 57/100 частин житлового будинку належить [PERSON] .. Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , належні житловий будинок під літерою «А-1», житлова прибудова під літерою «А-2», прибудова «а2, а4», сходи «а3», погріб «пг», сарай «Б», гараж «В», огорожа, ворота, замощення «№ 1,2,3,І». Згідно з витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 20.08.2024 вбачається, що загальна площа приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 в будинку - 56,66 м. кв., в тому числі житлова - 23,6 м. кв. і становлять 57/100 частин, також належить сарай літ. Б., гараж літ. В., огорожа N?1, ворота №2, замощення літ. І, а загальна площа приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 4-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, І.І.IІ в будинку - 112,3 м.кв. в тому числі житлова 55,4 м.кв, і становлять 43/100 частин, також належать ворота №3. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об?єкта нерухомого майна № 17 від 18.10.2024 року, належні [PERSON] та [PERSON] частки у спірному житловому будинку мають окремі входи і можуть бути поділені без змін геометричних розмірів будівлі та проведення реконструкції. Також, згідно з кадастровим планом земельної ділянки вбачається, що належна [PERSON] земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку надана саме для обслуговування належної їй частки у житловому будинку та знаходиться виключно під її часткою. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника , який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК Україниможна дійти висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий виділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». З висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об?єкта нерухомого майна №17 від 18.10.2024 року, належні [PERSON] та [PERSON] , за технічними показниками дане домоволодіння може бути поділене на два окремі: [PERSON] загальна площа приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 в будинку - 56,66 м. кв., в тому числі житлова - 23,6 м. кв. і становлять 57/100 частин, також належить сарай літ. Б., гараж літ. В., огорожа N?1, ворота N?2, замощення літ. І; [PERSON] загальна площа приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 4-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, І.І.IІ в будинку - 112,3 м.кв. в тому числі житлова 55,4 м.кв, і становлять 43/100 частин, також належать господарська споруди - ворота №3. Отже, вказаним висновком підтверджується наявна технічна можливість щодо виділу [PERSON] в натурі належної їй частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Перешкод, які заважали б виділу майна в натурі, судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як є інвалідом ІІ групи., що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №616961, тому з відповідача в дохід держави, враховуючи визнання позову відповідачем, підлягає стягненню 50% судового збору, а саме 7570 грн..

Outcome: approved