Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позовні вимоги. 01.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» звернулося до суду з позовом до\~\~ [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за угодою №СО2.187.75368 від 22.09.2016 в розмірі 1197260,75 грн. та витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 22.09.2016 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №СО2.187.75368 від 22.09.2016 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно угоди відповідач отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Максимальний ліміт кредитної лінії становить 200\~000 грн., доступний кредитний ліміт на момент укладання угоди 30000 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00%. АТ «Ідея Банк» повністю виконав свої зобов`язання, надавши грошові кошти позичальникові. Проте, відповідач не виконала умови угоди, а саме не здійснила належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на 28.03.2024 утворилась заборгованість в розмірі 197260,75 грн.. Позивач зазначає, що 25.07.2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за договором №СО2.187.75368 від 22.09.2016 (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» на підставі договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2024 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2024 року справа передана до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.01.2025 року цивільна справа прийнята до провадження суддею Дехта Р.В.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Подала до суду додаткові пояснення, у яких зазначення, що строк позовної давності пропущено не було, оскільки такі строки відповідно до законодавства були продовжені з огляду на дію в Україні карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби та правового режиму воєнного стану. Зазначила, що відповідно до умов кредитного договору такий діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідач в судове засідання не з`явилась хоча була належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці, ніякого підтвердження до клопотання представником не надано, тому судом відмовлено у заявленому клопотанні. 11.11.2024 року представником відповідача подано до суду відзив, у якому він зазначив, що проти позову заперечує. Вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів за угодою №СО2.187.75368 від 22.09.2016 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та доказів сплати відповідачем відповідних грошових коштів. Позивачем не надано доказів, що суми позики або фінансового кредиту були зараховані на поточний рахунок позичальника та не доведено факт укладання договору з відповідачем та виникнення між ними зобов`язальних правовідносин. Розрахунки заборгованості не містять інформації про нарахування заборгованості, не вказана відсоткова ставка, за якою здійснюється нарахування. Зазначив, що позивачем також було пропущено строк позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 22.09.2016 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №СО2.187.75368 від 22.09.2016 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно п.2 угоди банк відкрив поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня. Відповідач отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Згідно п. 3.1 угоди максимальний ліміт кредитної лінії становить 200\~000 грн., доступний кредитний ліміт на момент укладання угоди 30000 грн.. П. 3.3 передбачена процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Крім того, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] на згоду отримання повідомлень; тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток; довідкою-повідомленням про ознайомлення з детальним розписом сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки; згодою [PERSON] на доступ до її кредитної історії від 22.09.2016, які підписані відповідачем особисто. АТ «Ідея Банк» повністю виконало свої зобов`язання згідно умов угоди, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 22.09.2016 по 25.07.2023. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, здійсненого АТ «Ідея Банк», станом на 28.03.2024 року заборгованість\~\~ [PERSON] \~\~за угодою №СО2.187.75368 від 22.09.2016 становить 197260,75 грн., з яких: 69235,33 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 128025,42 грн.\~прострочена заборгованість за відсотками. 25.07.2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за договором №Z.02.00603.003436724 від 05.12.2017 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» на підставі договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року. Згідно з витягом з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року,ТзОВ\~\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» набуло права грошової вимоги до\~\~ [PERSON] \~\~за угодою №СО2.187.75368 від 22.09.2016 року у розмірі 197260,75 грн.. 28.03.2024 року ТзОВ\~\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» скерувало на адресу\~ [PERSON] \~письмову вимогу про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТзОВ\~\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 25.07.2023 року ТзОВ\~\~«ФІНАНСОВАКОМПАНІЯ «СОНАТІ»\~\~не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Крім того, судом встановлено, що 15.11.2024 року ТОВ «ФК «СОНАТІ» прийняло рішення про зміну свого найменування на ТОВ «СОНАТІ». Мотиви прийняття рішення судом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 3\~ст. 1 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048, ч. 1 ст.\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Згідно із положеннями\~ст.509 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст.\~610,\~611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судовим розглядом було встановлено, що вказана угода відповідачем не оспорювалася, недійсною в судовому порядку не визнавалася, а відтак є чинною і підлягає до виконання її сторонами. [PERSON] під час укладення угоди, ознайомилася з її текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника. Таким чином, відповідачу банком була надана уся інформація, що надається кредитодавцем споживачу відповідно до ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Доводи відповідача про те, що вона не отримувала ніяких коштів, судом відхиляються, оскільки не підтверджуються жодними та належними доказами. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, виписка за рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено довідці-розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Щодо посилання сторони відповідача на застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 257 Цивільного кодексу України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того,\~пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України\~(доповненим\~Законом № 2120-IX від 15.03.2022), передбачено,що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України «Про затвердження Указу Президента України»\~«Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до\~Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~та\~від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію»\~неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено. Таким чином, з огляду на приписи статей\~256,\~257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності\~Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX\~щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, пункти 12, 19\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 55 ЦПК України\~у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ч. 2\~ст. 55 ЦПК України). Враховуючи викладені вище норми та обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача\~\~ [PERSON] \~\~за угодою №СО2.187.75368 від 22.09.2016 року. Відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення основного боргу та нарахованих відсотків за кредитом є підставним, оскільки встановлено, що дійсно відповідач прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, остання не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов в цій частині необхідно задовольнити. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі ст. 525, 526, 530, 611, 1054, 1055, 1050 ЦК України,

Outcome: approved