Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19.04.2024 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно якої останній зобов`язався повернути борг у розмірі 250 доларів США в строк до 31.07.2024 року. В зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав. Сума боргу на день звернення із позовом до суду складає 10\~250 грн. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики суму у розмірі 10 250,00 грн., а також, судові витрати у розмірі 1250,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 15.01.2025 року надав суду заяву, в якій вказав, що просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України -\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України -\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України -\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами:\~письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;\~показаннями свідків. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047\~ч.2\~ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1\~ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. В судовому засіданні встановлено, що 19.04.2024 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 250 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.07.2024 року (а.с.3). Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається з умов договору позики відповідач [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 31.07.2024 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 250 доларів США не повернута, що підтверджується наявністю розписки у позивача. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу, яка на день звернення із позовом до суду складає 10\~250 грн. Згідно довідки НБУ курс валют станом на 14.10.2024 року (на день звернення позивача із позовом до суду) складав: 1 долар США = 41,1891 гривня (250 х 41,18 = 10295,00). Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, грошові кошти позивачу не повернуто, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 10250,00 грн., виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач на день подання позову до суду зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, суд вважає за можливе позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 10250,00 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved