Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що у належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Відповідач, не є членом сім`ї позивача, при цьому на неодноразові вимоги позивача звільнити квартиру у добровільному порядку відмовляється, не дивлячись на те, що в спірній квартирі не зареєстрований. Квартира є особистою власністю позивача, спільне проживання з відповідачем в ній неможливе, а відтак проживання вказаної особи в належному позивачці житловому приміщенні порушує її право власності, яке підлягає захисту судом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судовому засіданні представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву та інших заяв з процесуальних питань від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 07 вересня 2006 року та витягом з Державного реєстру правочинів, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.6, 7). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, 27 травня 2024 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 22 травня 2024 року за заявою [PERSON] , [PERSON] було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] продовжує проживати в [ADDRESS] , не будучи членом сім`ї позивача, спільним побутом із нею не пов`язаний та на неодноразові вимоги позивача звільнити квартиру у добровільному порядку відмовляється, не дивлячись на те, що в спірній квартирі не зареєстрований, тобто проживаючи та користуючись житлом перешкоджає власнику у здійсненні права власності на належне їй майно. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду в справі №686/11782/17-ц від 15.01.2020 року, якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другоїстатті 406 ЦК України. Враховуючи вище викладне та те, що [PERSON] не є членом сім`ї власника майна, в спірній квартирі не зареєстрований, договір найму з власником не укладав (ст. 158 ЖК України), при цьому позивач не надає згоду на проживання відповідача в належній їй квартирі, суд приходить до висновку, що дані обставини призводять до втрати відповідачем [PERSON] права на користування та проживання в такій квартирі та подальше його проживання може розцінюватись як самоправне, тобто без законних на те підстав, при цьому зайняття жилого приміщення, без законних на те підстав, є підставою для виселення із займаного жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 Української РСР). Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного суду, визначеній в постанові від 03 червня 2020 року в справі № 196/476/13-ц. Також, судом вищезазначений висновок зроблено з урахуванням основних засад (принципів) цивільного судочинства, а саме, як зазначено вст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 цього Кодексу). Аналізуючи вказані норми цивільного права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved