Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого на підставі ордеру виданого відповідно до Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» діє адвокат Ключник С.В., звернувся до суду з позовом до Пісочинської селищної ради, [PERSON] , в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 18.07.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, після [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , розташований на землях комунальної власності Пісочинської територіальної громади та припинити право спільної часткової власності в житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , визнавши за ним право власності на житловий будинок літ. «А1» площею 147,8 м. кв. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що він\~є спадкоємцем\~за заповітом,посвідченим\~18.07.2013\~року приватним\~нотаріусом Харківського\~районного нотаріального\~округу на\~майно після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] у віці 75 років, про що 26.07.2013 року у виконавчому комітеті Пісочинської селищної Ради Харківського району, було зроблено відповідний актовий запис № 114 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Спадщину після смерті батька, як спадкоємець за заповітом, [PERSON] прийняв, шляхом подачі у встановлені законом строки відповідної заяви до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори (м. Миколаїв). Місцем реєстрації спадкодавця [PERSON] на час його смерті, була адреса по [ADDRESS] , відповідно до довідки №1289 від 12.04.2016 року, виданої ЖЕК №14 Миколаївського житлово-комунального підприємства «Південь». На підставі заяви про прийняття спадщини від [PERSON] . 08.11.2013 року після [PERSON] , який помер [INFO] , державним нотаріусом другої Миколаївської держнотконтори 16.12.2013 року було зареєстровано та відкрито спадкову справу № 679/2013. В межах даної спадкової справи [PERSON] отримав відповідні свідоцтва на частину спадкового майна. До спадкового майна, на яке були видані відповідні свідоцтва, відносилися право власності спадкодавця на квартиру [ADDRESS] . Крім майна на яке вже було видано відповідні свідоцтва в межах відкритої спадкової справи, спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належала частина в праві спільної часткової власності в житловому будинку з усіма господарськими будівлями по [ADDRESS] . Дане право власності у майні, що перебувало у спільній частковій власності, належало спадкодавцю на підставі Договору дарування від 16.12.1997 року, зареєстрованого у Харківському міжміському БТІ за № 1011 від 25.12.1997 року. В межах спадкової справи спадкоємцем [PERSON] , через свого представника, було надано всі наявні документи на вказане майно для отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину на частку в праві спільної часткової власності житлового будинку [ADDRESS] . За результатом розгляду поданих [PERSON] документів, нотаріусом було складено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд під [ADDRESS] . Наразі оформити належним чином свої права на спадщину за заповітом після смерті свого батька [PERSON] через органи нотаріату на нерухоме майно, що належало спадкодавцю фактично за правоустановчими документами, які містять розбіжності в інформації або не мали повної державної реєстрації у відповідних реєстраційних органах, не може, а тому вимушений звернутися з відповідним позовом до суду для захисту своїх законних майнових прав та інтересів. З урахуванням вищевикладеної обставини [PERSON] не має можливості і реалізувати своє право, як спадкоємець за заповітом і на виділ в йому в натурі частки в праві спільної часткової власності в житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд відповідно до технічної документації та зареєстрованих майнових прав кожного з співвласників з припиненням права спільної часткової власності. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.02.2024 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні, клопотання представника позивача - адвоката Ключника С.В. про витребування доказів задоволено, витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.08.2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його особистої участі. Представник позивача - адвокат Ключник С.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути позов в межах наявних доказів та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Жовнір М.П. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, рішення ухвалити на розсуд суду, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти задоволення позову, а також просила розгляд справи проводити за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26 липня 2013 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної Ради Харківського району, Харківської області, відповідний актовий запис про смерть № 114. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , розташований на землях комунальної власності Пісочинської територіальної громади. Із заповіту, посвідченого 18 липня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О., слідує, що спадкоємцем всього майна, яке належало і буде належати [PERSON] на час його смерті, є [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви [PERSON] , яка зареєстрована в Другій Миколаївській державній нотаріальній конторі за №2579 від 16.12.2013 року, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36112230 від 16.12.2013 року Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу де спадкодавець [PERSON] , [INFO] , номер спадкової справи у нотаріуса №679/2013. З Постанови державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори № 1576/02-31 від 07.12.2020 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд під номером [ADDRESS] , так як в описі об`єкта нерухомого майна міститься інформація про зареєстровані речові права на нерухоме майно, що суперечить заявленим правам. Як вбачається із договору дарування від 16.12.1997 року [PERSON] подарував [PERSON] частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці розміром 3020 кв.м. розташований жилий будинок літ. «А-1» дерев`яний, жилою площею 12,70 кв.м. При цьому будинку є надвірні будівлі «А-1», «А2-1»-незакінчені будівництвом добудови, «д», вбиральня, «о» вбиральня, №1-4 огорожа, «Б-2» незакінчений будівництвом будинок. [PERSON] дозволена добудова літ. «А2-1» та переобладнання частини будинку літ. «А-1», рішенням виконкому Пісочинської селищної Ради №414 від 10.07.1990 року. Рішенням виконкому Пісочинської селищної Ради народних депутатів №573 від 12.11.1997 року дозволено закінчити самовільно розпочате будівництво буд. «Б-2» гр. [PERSON] . Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого начальником Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, виданого в грудні 1997 року, за [PERSON] зареєстроване право власності на на частину жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Рішення виконавчого комітету Пісочинської селищної ради народних депутатів Харківського району №573 від 12.11.1997 року було дозволено закінчення самовільно розпочатого будівництва жилого будинку літ. «Б-2», розміром 10,16х60 кв.м по [ADDRESS] . Після закінчення будівництва житловий будинок прийняти в експлуатацію гр. [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої Харківської нотаріальної контори Вовкожа О.М. 06.06.2007 року після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла у спадщину спадкове майно, яке складається із частини житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель та частини незакінченого будівництвом житлового будинку 79% готовності з відповідною частиною надвірних будівель (на цей час будівництвом закінчений, але в експлуатацію не прийнятий), що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2019 року за [PERSON] зареєстрована частина житлового будинку літ.»А-1», загальною площею 147,8 кв.м, житловою площею 94,4 кв.м, літ «Б-2» загальною площею 159,2 кв.м, житловою площею 46.3 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із рішення VI сесії VII скликання Пісочинської селищної ради від 19.02.2016 року вул.Більшовицька в смт.Пісочин була перейменована у вул.Культури. Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Пісочинської селищної Ради Харківського району №11/12-21 від 24.06.2021 року житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться Витягу із Рішення за адресою: [ADDRESS] було присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] . З технічного паспорту будинку від 02.11.2006 року встановлено, що на земельній ділянці розташовувалися житловий будинок літ. «А1», житловий будинок літ. «Б2», господарські споруди , огорожа та прибудови, власниками вказаного майна були [PERSON] , [PERSON] кожен по частині відповідно. З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] вбачається, що на земельній ділянці розташовано житловий будинок літ. «А-1», житловий будинок літ. «Б-2», господарські споруди , огорожа та прибудови. З технічного звіту про виконання геодезичних робіт встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] розділена між співласниками за фактичним землекористуванням відповідно до розподілу об`єктів нерухомого майна. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне часткове позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про нотаріат", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Згідност.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті\~1268, статті\~1269 ЦК України. \~\~\~\~\~\~ Так, згідно з ч. 3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~\~\~\~\~\~ Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). \~\~\~\~\~ \~ Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~(в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Так, згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 року за N 282/20595,\~видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Відповідно до положень ст.ст.\~55,\~124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10.04.2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Слід також вказати, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Відповідно до\~ст.\~2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст.\~3\~зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до листа МЮ України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 року), ратифікованої\~Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР\~(далі Конвенція), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, існує негативний обов`язок з боку держави не втручатись у мирне володіння майном, шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до вимог \~ст. 19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень чинного законодавства, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог\~ ст.ст. 1268-1270 ЦК України. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] батька [PERSON] . Спадщину позивач [PERSON] прийняв, шляхом подачі відповідної заяви до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] надав до нотаріальної контори правоустановчі документи про право власності спадкодавця [PERSON] на частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд під [ADDRESS] , але у зв`язку з невідповідностями відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі речових прав та поданих документах, йому було відмовлено в видачі відповідного свідоцтва. Як на підставу наявності таких розбіжностей, позивач [PERSON] зазначив, що вони могли виникнути у зв`язку з тим, що виділ часток співвласників в натурі не проводився, відповідач [PERSON] здійснила введення в експлуатацію та провела реєстрацію права спільної часткової власності без іншого співвласника, але на все майно, яке перебуває у спільній частковій власності. Вказана обставина позбавляє позивача [PERSON] як отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так і провести виділ в натурі, відповідно до фактичного встановленого поділу часток, який встановився між співвласниками. Аналізуючи зібрані по справі докази у світлі наведених правових норм та встановлених судом обставин, виходячи із засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] , спадщину прийняв, спадкове майно складається з частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд під [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 18.07.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О., після [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , розташований на землях комунальної власності Пісочинської територіальної громади. Стосовно припинення права спільної часткової власності і визнання за [PERSON] права власності в цілому на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що є у спільній частковій власності, суд зазначає наступне. Суд вважає передчасними дані вимоги, оскільки провести виділ частки кожного із співвласників житлового будинку буде можливо лише тоді, коли будуть успадковані права у встановленому законом порядку. При цьому поділ майна оформлюється шляхом укладання відповідного правочину між його співвласниками і тільки у разі наявності спору між співвласниками вирішується у судовому порядку. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial