Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся у Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Обґрунтовуючи позов вказував, що 11.11.2006 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №34. Позивач та відповідачка є батьками двох неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що з квітня 2024 року з відповідачем не проживають однією сім`єю та не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, кожен живе своїм життям, відповідач участі у вихованні та утриманні дітей практично не бере, позивач проживає разом з дітьми, самостійно їх виховує та утримує, купує продукти харчування, засоби особистої гігієни та одяг, займається їх навчанням, бере участь у батьківських зборах, забезпечує проведення профілактичних оглядів у сімейного лікаря, коли діти хворіють займається їх лікуванням, створює всі умови для їх фізичного, морального та духовного розвитку. Вважає, що шлюб з відповідачкою існує формально та подальше його збереження буде суперечити його інтересам. Також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік дітей, які потребують необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої вважає, що з відповідачки слід щомісячно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на те, що їхні спільні з відповідачкою діти проживають із позивачем, знаходяться на його одноособовому вихованні та утриманні, примусити матір, брати участь у вихованні дітей не може, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений, виникає необхідність у встановленні юридичного факту самостійного виховання та утримання дітей. Встановлення даного факту має для позивача важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть позивачу можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним із батьків та після закінчення воєнного стану виїхати з ним за кордон без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом з дитиною, користуватися гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Із врахуванням викладеного просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також визначити місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , який самостійно їх виховує та утримує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість направив заяву про розгляд справи без його участі, обставини викладені в заяві підтверджує, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, визнала позовні вимоги, також підтвердила той факт, що їхні спільні з позивачем діти проживають з ним і він самостійно їх виховує та утримує, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи, в судове засідання також не з`явивсь, будучи повідомленим про час, день та місце розгляду справи належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Так, з наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82\~ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 16.03.2000 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №191 виданої 04.02.2025 року Романковецьким старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1983 р.н. - позивач, [PERSON] , 2008 р.н. син, [PERSON] , 2012 р.н. донька. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 22.11.2006 року Кам`янець-Подільським МВ УМВС України в Хмельницькій області та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові відповідачки зазначені як [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії витягу з реєстру Сокирянської територіальної громади №2025/001638355 від 04.02.2025 року відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що 11.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №34, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.02.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області за актовим записом №09 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.06.2012 року Виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №33. Із письмових пояснень сина та доньки, які знаходяться при матеріалах справи, вбачається, що батьки з квітня 2024 року перестали проживати разом, подали заяву про розлучення, мати переїхала проживати окремо, а вони залишилися проживати з батьком, оскільки не хотіли змінювати місце проживання та школу. Надалі мають бажання проживати разом з батьком, так як останній самостійно займається їхнім вихованням, утриманням та піклується про здоров`я. З даним рішенням батьки погодилися. Статтею 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивачки. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім того, суд враховує, що постанові від 17.10.2018 року №402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161\~СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Судом встановлено, що позивач та відповідачка з квітня місяця 2024 року не проживають разом однією сім`єю, не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільного проживання, відповідачка переїхала проживати окремо, участі у вихованні та утриманні дітей практично не бере, позивач проживає разом з сином та донькою, самостійно їх виховує та утримує. Вказані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються. Таким чином суд вважає, що відповідачкою [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , із врахуванням наданої відповідачем заяви про визнання позову, слід задовольнити, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дітей. Стаття 180 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік її дітей, які потребують необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved