Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТзОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме просить стягнути з відповідача: заборгованість за кредитним договором № 709690099 від 20 лютого 2021 року у розмірі 28998, 66 грн, судові витратити, які складаються із судового збору у розмірі 2 442, 40 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. Позов обґрунтовує тим, що 20 лютого 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 709690099 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису, Позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п.1.1 договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 14 500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. 28 листопада 2019 року додатковою угодою №19 до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року та викладено договір у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року. 31 грудня 2021 року додатковою угодою №27 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року додатковою угодою № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року 31 грудня 2023 року додатковою угодою №32 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 136 від 01 червня 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 27112,49 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчився 04 серпня 2021 року. Згідно укладених додаткових угод № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року строк договору було продовжено до 30 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2021 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», до ТОВ «ФК «Онлай Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 28998,66 грн. 20 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №200824, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу №200824 укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 28998,66 грн. Відтак, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором № 709690099 від 20 лютого 2021 року у розмірі 28998, 66 грн, яку позивач просив стягнути із відповідача. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом надіслання судової повістки рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції та шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на сайті суду Також про причини неявки суд не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Зважаючи на викладене суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності відповідача, яка належним чином повідомлена про розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явилася, не повідомила причини неявки, не подала відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05 березня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 10 березня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що 20 лютого 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 70960099 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису, Позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п.1.1. договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 14 500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. 28 листопада 2019 року додатковою угодою №19 до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року та викладено договір у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року. 31 грудня 2021 року додатковою угодою №27 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року додатковою угодою № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року 31 грудня 2023 року додатковою угодою №32 до Договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 136 від 01 червня 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 27112,49 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчився 04 серпня 2021 року. Згідно укладених додаткових угод № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року строк договору було продовжено до 30 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», до ТОВ «ФК «Онлай Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 289998,66 грн. 20 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №200824, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу №200824, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором № 70960099 від 20 лютого 2021 року у розмірі 28998, 66 грн. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов Може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки відповідач свого розрахунку, доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором № 709690099 від 20 лютого 2021 року, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, суду не надав. Виходячи з наведеного, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №709690099 від 20 лютого 2021 року у розмірі 28998, 66 грн. Щодо вимог про стягнення понесених судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2\~422, 40 грн. що підтверджено платіжною інструкцією. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2\~422, 40 грн судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Також позивач просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн., представник позивача надав договір про надання правничої допомоги № 26/08/24-2 від 26 серпня 2024 року, додаткову угоду до нього №5 від 26 серпня 2024 року, акт прийому-передачі надання послуг до договору надання правничої допомоги, згідно з договором №26/08/24-02 від 26 серпня 2024 року. Як встановлено судом з матеріалів справи, від відповідача [PERSON] заперечень щодо розміру понесених судових витрат до суду надано не було та не доведено неспівмірності даних витрат. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що стороною відповідача не подані заперечення щодо заявленого стороною позивача розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що понесені позивачем ТОВ «Юніт Капітал» судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, у вигляді витрат за надання правничої допомоги у розмірі 6\~000,00 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал». На підставі наведеного та

Outcome: approved