Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Розума О.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1179710 від 30.05.2024 року (а.с.5), звернулася до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою, згодом уточнивши її, надіславши на адресу суду додаткові пояснення (а.с.20-22), до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, яка діє в інтересах Бердянської міської ради Запорізької області, начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області Галіціної Вікторії Леонідівни, яка діє в інтересах Бердянської міської ради Запорізької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] у місті Бердянську Запорізької області померла бабуся позивача [PERSON] , [INFO] . За життя померла залишила заповіт, який був складений 20.04.2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Степаненко Т.А. Заповіт зареєстровано у реєстрі за №\~586. Після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі позивача - [PERSON] , позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2024 року, у зв`язку із пропуском встановленого законом строку на подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач зазначила, що після смерті бабусі вона залишалася проживати на території міста Бердянську, яке з 28.02.2022 року перебуває у тимчасовій окупації, а отже, з причини перебування на тимчасово окупованій території, де не працюють державні органи влади, позивач була позбавлена можливості звернутися вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, позивач вказує, що спадкове майно знаходиться на тимчасово окупованій території, інших спадкоємців немає. При цьому, позивач також стверджує, що постійні зміни законодавства щодо оформлення спадщини впродовж 2022 - 2023 років, також мали своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті бабусі позивача - [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 03 червня 2024 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.17). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 17 вересня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за даною позовною заявою, в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі (а.с.29). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.42). У судове засідання позивач [PERSON] і її представник адвокат Розум О.В. не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В той же час, представником позивача було надіслано на адресу суду через підсистему «Електронний суд» додаткові пояснення, в яких останній, зокрема, підтримав позовну заяву у повному обсязі, просить позов задовольнити та розглянути позовну заяву за відсутності сторони позивача. Проти ухвалення заочного рішення у справі сторона позивача не заперечує (а.с.20-22). Представник відповідача Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області у судове засідання також повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки представник відповідача суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених позовних вимог на адресу суду також не надходило. Відповідач начальник Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області Галіціна В.Л. у судове засідання також не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.02.2022 року Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро), відповідний актовий запис № 350 (а.с.6). Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. 20.04.2019 року, [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, що на день смерті належало заповідачу. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 586 (з.б.а.с.6-7). Частиною 1 статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Правова норма ч. 1 ст. 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 2 статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, згідно з ч. 3 ст.\~1223\~ЦК\~України. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а з урахуванням пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання в умовах воєнного стану» № 3164 від 28 лютого 2022 року, відповідно до якого перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, законодавчо передбачено, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. З урахуванням введеного в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану, у позивача виникли об`єктивні та істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слепко А.В. № 11/02-31 від 23.05.2024 року, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] звернулася 23 травня 2024 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Слепко А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Того ж дня, 23 травня 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Слепко А.В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 11/02-31 від 23.05.2024 року. Із змісту даної постанови нотаріуса також вбачається, що після перевірки у Спадковому реєстрі наявності заведеної спадкової справи після померлої [PERSON] , [INFO] , встановлено, що спадкова справа після померлої не заводилась. Дана обставина також підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (спадкові справ та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №\~77063850 від 23.05.2024 року. Заяв про прийняття, відмову від спадщини або видачі свідоцтва про право на спадщину від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. У Спадковому реєстрі виявлено, що померла залишила заповіт, посвідчений 20.04.2019 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А., за реєстровим номером 586 (а.с.10). Отже, позивач пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутися до суду з позовом для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Із змісту витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77065550 від 23.05.2024 року вбачається, що у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа № 05/2024, після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Аналізуючи вищевикладене, необхідно констатувати, що спадкоємці, які б прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] та отримали свідоцтво про право на спадщину, відсутні, спадщину відумерлою не визнано. В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на те, що після смерті бабусі вона перебувала на тимчасово окупованій території у місті Бердянську Запорізької області, а отже не мала можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Крім\~того, обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається також на те, що впродовж 2022 - 2023 років постійно змінювалось законодавство щодо оформлення спадщини. Так, наприкінці червня 2023 року було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України, якою раніше було продовжено строк для прийняття спадщини. Зазначеними змінами продовження строку для прийняття спадщини на 4 місяці було скасоване, його тривалість знову зменшилась з 10 до 6 місяців від дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При\~цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відповідно до постанови Верховного Суду № 681/203/17-ц від 17.10.2018 року, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог. Крім того, суд звертає увагу, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке іп ередбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Також необхідно врахувати Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Необхідно також зауважити, що у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Так, Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 року у справі № 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations», як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, звернуто увагу, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що пропущений строк є незначним і пропущений позивачем з причини введення на території України воєнного стану та веденням бойових дій; у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємця та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважною та визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном у два місяці. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимог про стягнення з відповідача судового збору позивач не заявляла, а тому їх слід віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved