Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 року, сторони є батьками двох неповнолітніх\~ дітей:\~ дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .\~ Сімейне життя з [PERSON] \~ не склалося через розбіжність поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, сторони проживають окремо, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і за таких обставин позивач вважає сумісне життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати. Позивач з дітьми проживає за місцем реєстрації, по [ADDRESS] , окремо від відповідача, діти перебувають на її повному утриманні, а тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей, у poзміpi 1 / 3 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 12.11.2024\~ року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 21). 11.12.2024 року відповідач [PERSON] подав суду заяву в якій просив надати строк для примирення терміном на 6 місяців (а.с.25). Ухвалою суду від 11.12.2024 року провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк для примирення терміном на 3 місяці\~ (а.с. 27,28). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Крім того, позивач в письмово викладеній заяві від 11.03.2025р. суду повідомила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем вона припинила дуже давно, примирення з відповідачем не відбулося (а.с.29). Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений\~ належно, жодних клопотань/ заперечень суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони\~ 24.11.2007 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київській області,\~ був вчинений актовий запис\~ № 2062,\~ що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,\~ що стверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 7,8). Зі змісту позовної заяви слідує, що спільне життя та шлюбні стосунки у сторін відсутні, подружжя більше пяти років\~ проживає окремо, позивач категорично не бажає відновлювати стосунки з [PERSON] \~ і зазначає, що її рішення щодо розірвання шлюбу виважене та кінцеве. Позивач вказала на підстави розірвання шлюбу - відсутність почутттів, різні інтереси та погляди на життя. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх\~ дітей, суд виходить з наступного. Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні, а батько дітей, [PERSON] , проживає окремо та має змогу надавати кошти для належного утримання дітей, оскільки отримує пенсію, як колишній працівник МЧС України, також неофіційно працює, має регулярний дохід, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3.Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, також, суд врахував, що позивач одноособово утримує дітей,\~ і зазначене відповідач\~ не спростував. Відповідач не заперечив ні підстав позову, ні обставин, що викладені в позовній заяві. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. А також, згідно ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Позивач не ставить вимогу про зміну прізвища.

Outcome: approved