Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

В листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів ( а. с. 1-7 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2024 ( а. с. 32 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 21.11.2024 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів була залишена без руху ( а. с. 38-39 ). 20.12.2025 за вх. № 67561 судом отримано заяву про усунення недоліків ( а. с. 42) з позовною заявою ( а. с. 43-49 ) та додатками ( а. с. 50-71 ). Позовна заява про зменшення розміру аліментів, отримана від позивача [PERSON] [PERSON] обґрунтовуючи наступним. Рішенням суду було встановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що розмір аліментів у вигляді 1/4 частини від його доходів на утримання дитини (а це подекуди 35 000-10 000 тисяч гривень) не відповідає і не є співрозмірним витратам, які мати відповідачем [PERSON] на солідарному рівні має нести на утримання їхньої спільної дитини. Вказана висока сума відрахувань обґрунтована тим, що виконавча служба використовує його бойову винагороду як військового як дохід, що як мінімум не етично. Він, як позивач має докази того, що в добровільному порядку, через банківську картку нинішньої дружини - [PERSON] систематично здійснював грошові перекази Позивачу з метою грошового забезпечення своєї дитини. Вказані обставини можуть бути підтвердженні як його свідченнями так і свідченнями його дружини, а також сформованими банківськими виписками, що додаються до заяви. Вказані переведені кошти не є вичерпними, тому Відповідача обурює як факт визначення припинення грошової допомоги на дитину так і дії Позивача, спрямовані на введення суду в оману щодо місця мешкання Відповідача. Вказані грошові кошти системно відраховувались, до 22.04.2024 і в сукупності відповідали вимогам розміру платежів на утримання, їх не системність пов`язана із скрутним матеріальним становищем позивача, а так утриманням ще рядку осіб, про що буде зазначено далі. Він, як позивач має 4 дітей на утриманні. Він утримує свою доньку від першого шлюбу, а саме [PERSON] , [INFO] . 18.06.2021 він зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(місто Дніпро) 18.06.2021, актовий запис № 174, яка є матір`ю дитини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 січня 2013 року серії [NUMBER] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 липня 2007 року серії [NUMBER] , актовий запис № 323, додаток № 3. Починаючи з 18.06.2021 він утримує зазначених дітей, а вже у 2024 році він усиновив [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується судовими рішеннями № 334/2355/24 та № 334/2357/24. Тобто, факт утримання ним дітей з 2021 року доведений 2 судовими рішеннями. Крім цього, у нього наявна ще одна малолітня дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Тобто позивач ще з 2021 року являється багатодітним батьком, що підтверджується відповідним посвідченням від 21 листопада 2023 року. Вважає за доцільно відраховувати аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини у розмірі 3 400 гривень щомісячно, починаючи з січня 18.06.2021, оскільки утримання трьох і більше дітей почалося з 28 вересня 2021 року. У разі неможливості задовольнити таку вимогу, доцільно зменшити розмір аліментів з 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з січня 22.04.2024. Тому, просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області справа 357/3337/22 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] з 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до твердої грошової суми у розмірі 3500 гривень, починаючи з 28 вересня 2021 року. У разі неможливості визначення аліментів в твердій грошовій сумі - зменшити розмір аліментів, за судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області справа 357/3337/22 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] з 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (з урахуванням індексації). Скасувати судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області справа № 357/3337/22. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача ( ч.1 ст. 187 ЦПК України ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч. 8 ст. 187 ЦПК України ). Згідно відповіді № 1019861 від 09.01.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, за вказаними параметрами особу [PERSON] не знайдено ( а. с. 74 ). 08 січня 2025 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача до відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області ( а. с. 75 ). 24 січня 2025 року за вх. № 4556 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ( а. с. 75 ). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] , яка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] [INFO] з 13.10.2023 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Ухвалою судді від 27 січня 2025 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом сторін ). Призначено судове засідання у справі на 19.02.2025 ( а. с. 77-78 ). 04.02.2025 за вх. № 6568 судом отримано від представника [PERSON] - адвоката Король Павла Васильовича відзив на позовну заяву ( а. с. 81-85 ). Відзив обґрунтований наступним. У ракурсі історичної ретроспективи взаємовідносин між сторонами обумовленого спору слід означити, що 16 липня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, в ході розгляду справи 1357/3337/22, суддя Бондаренко О.В., після перегляду заочного рішення, постановлено рішення яким вирішено стягувати із Позивача на користь Відповідачки аліменти на доньку - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на сьогодні констатується неналежне виконання Позивачем своїх аліментних зобов`язань, що підтверджується розрахунком заборгованості, складений Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжя із підрахунків якого вбачається, що сукупний розмір заборгованості за несплаченими аліментами складає 212 299, 45 гривень. Окрім цього, на підтвердження легітимності своїх вимог, Позивач покликається на те, що він є багатодітним батьком, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданий Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради від 21 листопада 2023 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, у справі № 334/2355/24 від 14 травня 2024 року Позивача оголошено усиновлювачем [PERSON] ( [INFO] ) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, справа № 334/2357/24, від 27 травня 2024 року Позивача оголошено усиновлювачем [PERSON] ( [INFO] ). Означені малолітні особи є дітьми нинішньої дружини Позивача із якою він одружився 18 червня 2021 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб яка долучена до матеріалів справи. Також у матеріалах справи наявне підтвердження наявності у Позивача ще однієї малолітньої дитини - [PERSON] ( [INFO] ). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання соціальної підтримки багатодітним сім`ям» № 250 від 13 березня 2019 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16 лютого 2022 року) у разі коли в сім`ї одночасно народилося двоє і більше дітей, внаслідок чого сім`я набула статусу багатодітної, виплата допомоги здійснюється на кожну таку дитину. Допомога призначається у розмірі 2100 гривень. Таким чином, отримання сім`єю статусу «багатодітної» несе у собі смисл присвоєння їй певних преференцій з боку держави, яка виражається через надання матеріальної щомісячної допомоги дітям які проживають у такій сім`ї. Принагідно слід зупинити увагу суду на тому, Позивачем вирішено не розкривати перед судом своє матеріальне становище, оскільки до матеріалів розглядуваної справи не долучено жодних відомостей про доходи (заробіток) останнього. Водночас, у раніше згадуваних рішеннях Ленінського районного суду м. Запоріжжя, про усиновлення, висвітлено інформацію про доходи Позивача, із яких вбачається, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, розмір його доходів становить 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень) 00 коп., та бойові виплати які він отримує систематично, тому в середньому його дохід становить 70 000,00 грн (сімдесят тисяч гривень). Таким чином, вимоги Позивача про зменшення розміру аліментів не засновані на законі та на усталеній судові практиці Верховного Суду щодо розгляду спорів із подібним предметом правового регулювання. Також неможливо залишити поза увагою, що Позивачем у позовній заяві заявлено декілька позовних вимог, а саме: зменшити розмір аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) до твердої грошової суми у розмірі 3500 грн, а у разі неможливості, зменшити розмір аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини доходів (заробітку) починаючи з 28 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 990/150/23 (провадження № 11-192заі23) від 22 лютого 2024 року зазначено, що формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив («або»- «або») способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає процесуальним положенням. Із аналізу викладених позовних вимог вбачається, що Позивач покладає на суд самостійний обов`язок в значитися із розміром аліментів, які він повинен сплачувати на користь Відповідачки, виходячи із дійсної жданої ним фактично - доказової бази. Таким чином, суд не в праві самостійно визначати спосіб стягнення аліментів (постанова ВС/КЦС № 490/4522/16-ц від 04.07.2018). Позивач просить суд застосувати новий розмір аліментів, якщо такий буде прийнятий у цій судовій справі, починаючи із 28 вересня 2021 року, тобто де факто останній домагається зміни правовідношень за аліментними зобов`язаннями у історичній ретроспективі. Щоб дійсним рішенням суду було проведено перерахунок виниклої заборгованості аліментів, які нараховувалися на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про стягнення аліментів з Відповідача, яке набрало законної сили та мало імперативний характер. Тому, просив суд позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення аліментів - залишити без задоволення. У зв`язку з клопотанням представника відповідача ( а. с. 92-93 ), розгляд справи було відкладено на 17.03.2025 ( а. с. 95 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове рекомендоване повідомлення про вручення ( а. с. 98 ). До того ж, звертаючись з позовом, в прохальній його частині, окрім іншого, просив розгляд справи проводити без участі позивача ( а. с. 48 ). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). В свою чергу, позивач скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд вважав можливим проведення судового засідання за відсутності учасника справи ( позивача ), оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач [PERSON] та її представник Король П.В. , кожний окремо заперечували проти позовних вимог позивача, просили відмовити в позові. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та не спростовано, що у сторін по справі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 50-52 ). 18.06.2021 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Дніпро) 18.06.2021, актовий запис № 174, де прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] ( а. с. 58 ). Так, його дружина [PERSON] є матір`ю дитини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 січня 2013 року серії [NUMBER] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 липня 2007 року серії [NUMBER] , актовий запис № 323 ( а. с. 59, 60 ). Відповідно до судових рішень від 14 травня 2024 року та 27 травня 2024 року у справах № 334/2355/24 та № 334/2357/24 Ленінського районного суду м. Запоріжжя, позивач [PERSON] усиновив [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а. с. 61-63, 64-66 ). Крім того, у позивача та [PERSON] ід шлюбу народилася дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а. с. 67 ). Відповідно до посвідчення [NUMBER] від 21.11.2203, позивач являється багатодітним батьком ( а. с. 70 ). Додано з боку позивача додано посвідчення серії [NUMBER] від 03.04.2024, згідно якого останній має пільги ( а. с. 71 ). Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач зазначав, що на його утриманні на даний час перебуває дружина та троє дітей, тому сплата аліментів у розмірі 1/4 від його доходу на доньку [PERSON] , [INFO] є завеликою та надмірною, тому вважає справедливою та достатньою суму аліментів, які підлягають сплаті ним на утримання доньки або у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн або у розмірі 1/6 частки. Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз вказаних норм свідчить, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки спосіб зміни стягнення аліментів можливий лише за позовом одержувача аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів, тому вимоги позивача [PERSON] в частині його вимог стосовно зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] з 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до твердої грошової суми у розмірі 3500 гривень, починаючи з 28 вересня 2021 року є такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача стосовно скасування судового наказу про стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/3337/22 є такими, що не можуть бути задоволеними, оскільки у відповідності до вимог ЦПК України, останній не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою у наказному провадженні про скасування судового наказу. Як встановлено ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов`язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах. При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження. Одночасно, суд звертає увагу, що з боку позивача взагалі такого судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/3337/22 не додано до справи. Водночас, аналізуючи матеріали справи, додані документи та вимоги позивача, суд приходить до висновку, що позивачем помилково зазначено у вимогах, що на підставі судового наказу у справі № 357/3337//22, з останнього стягуються аліменти, оскільки з додатків до позову вбачається, що у справі № 357/3337/22 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено судове рішення у позовному провадженні, яким з нього вирішено стягнути на користь [PERSON] аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Саме про вказане рішення, яке було додано до справи, міститься посилання останнього і в позовній заяві. Стосовно позовних вимог позивача в частині його вимог щодозменшити розмір аліментів, які стягуються з останнього на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] з 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (з урахуванням індексації), то з цього приводу суд зазначає про таке. Так, такі вимоги позивача про зміну розміру стягнення аліментів ґрунтуються на тому, що окрім доньки [PERSON] , [INFO] , на його утриманні перебуває дружина [PERSON] та троє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , , [INFO] , які були ним усиновленими та [PERSON] , [INFO] , дитина народжена у шлюбі з [PERSON] . Однак, зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 р. у справі № 565/2017/19. Також, у постанові від 28.05.2021 року, справа № 715/2073/20 Верховний Суд вказав: «Судовим наказом Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2020 року у справі № 715/1188/20 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА З, ІНФОРМАЦІЯ !, у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи із 01 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до судового наказу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2020 року у справі № 715/1188/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА 2 - дочки ОСОБА З, [INFO], та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА1, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Наведене узгоджується із правовими позиціями неодноразово викладеними Верховним судом у аналогічній категорії справ (зокрема постанови ВС від 03.06.2020 року по справі № 760/9783/18-ц, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20). Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 565/2071/19: «Суди у порушення вищевказаних вимог закону не звернули уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ 2 дитини - ОСОБА 6, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Таким чином, суди у порушення зазначених вище вимог закону не врахували те, що ОСОБА1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судами було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON], ІНФОРМАЦІЯ З, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА 5, ІНФОРМАЦІЯ 1, та суперечитиме її інтересам». Такі висновки ВС щодо необхідності доводити сам факт погіршення майнового стану, а не просто факт народження нової дитини у платника аліментів, а також те, що батьки не можуть компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою підтримуються й судовою практикою у 2023 році. Саме такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 351/1971/23 (провадження № 61-2180св24 ). Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ( судді Луспеник Д.Д. (суддя-доповідач), Гулько Б.І., Коломієць Г.В. ) сформував нову позицію у справі №688/4308/23 від 22 липня 2024 року відповідно до якої зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утримані дітей, які народилися в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження 61-702св19),від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20),від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21),від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ( судді Луспеника Д.Д., Воробйової І.А., Гулька Б.І. (суддя-доповідач), Коломієць Г.В., Лідовця Р.А. ) від 16 вересня 2020 року, справа № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20) вказано, що суди у порушення зазначених вище вимог закону не врахували те, що [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судами було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON], [INFO], без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Слід зазначити, що єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в цивільному судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників судового процесу. З цього приводу у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, слід пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти юридичній визначеності, яка гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи. Отже,враховуючи вищезазначене та висновки Верховного Суду, викладені в останніх правових позиціях ( 22 липня 2024 року ), позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу та відповідно у зв`язку з усиновленням інших двох дітей його дружини. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Водночас, у раніше згадуваних рішеннях Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2024 та 27.05.2024 про усиновленнявисвітлено інформацію про доходи позивача, із яких вбачається, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, розмір його доходів становить 20 000,00 грн та бойові виплати які він отримує систематично, тому в середньому його дохід становить 70 000,00 грн ( а. с. 61-63, 64-66 ). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України ). В свою чергу, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не було надано докази про його доходи, які можливо змінилися з травня 2024 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання соціальної підтримки багатодітним сім`ям» № 250 від 13 березня 2019 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16 лютого 2022 року) у разі коли в сім`ї одночасно народилося двоє і більше дітей, внаслідок чого сім`я набула статусу багатодітної, виплата допомоги здійснюється на кожну таку дитину. Допомога призначається у розмірі 2100 гривень. Таким чином, отримання сім`єю статусу «багатодітної» несе у собі смисл присвоєння їй певних преференцій з боку держави, яка виражається через надання матеріальної щомісячної допомоги дітям які проживають у такій сім`ї. Тому, з урахуванням наведеного, суд звертає увагу, що відповідно дорішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2024розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще трьох дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Важливо також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18. Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи та останні позиції викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій, про що було додано посвідчення, серія [NUMBER] від 03.04.2024 ( а. с. 71). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed