Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки за 2024 рік, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником земельної ділянки площею 2,3956 га, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323288200:00:001:0075, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. 21 листопада 2016 року між сторонами було укладено договір оренди землі № 22/12-16. За умовами даного договору передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,3956 га. Договір укладено на 10 років, розмір щорічної орендної плати становить в грошовій формі 10% від нормативної грошової оцінки. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2024 року договір оренди розірваний. Рішення суду набрало законної сили 10 жовтня 2024 року. Однак земельна ділянка позивачу не повернута та орендна плата за 2024 рік не сплачена. У зв`язку із зазначеним, позивач просила стягнути з відповідача суму заборгованості за договором оренди земельної ділянки у розмірі 8176,04 грн за користування земельною ділянкою у 2024 році. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про місце\~та час\~розгляду справи\~належно повідомлений,\~причину своєї\~неявки суду\~не повідомив,\~як і\~не надіслав\~заяв чи\~клопотань про\~розгляд справи\~у його\~відсутність або\~перенесення розгляду,\~відзив на\~позовну заяву\~не направив\~(а.с.\~25). Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ч. 1 ст. 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 13 серпня 2015 року [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 2,3956 га, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323288200:00:001:0075, цільове призначення ведення особистого селянського господарства (а.с. 7,8). У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Ст. 629 ЦК України\~закріплено обов`язковість виконання договору сторонами. Ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. У відповідності з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно зі ст. 125 ЗК України право на земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У ст. 13 Закону України «Про оренду землі» надано визначення договору оренди землі, а саме договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ч. 1 ст. 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору та зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Таким чином, сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання. 21 листопада 2016 року між [PERSON] та СТОВ «Славутич» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,3956 га, кадастровий номер 5323288200:00:001:0075, що розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, для ведення особистого селянського господарства, з метою вирощування сільськогосподарської продукції. Право оренди за договором припинено 06.10.2024 згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 08.05.2024 (а.с. 9-12,15). Вищезазначеним рішенням встановлено, що відповідно до п. 9 договору оренди визначено, що орендна плата вноситься орендарем в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки в грошовому вигляді. Згідно з п. 11 договору орендна плата вноситься один раз у рік до 31 грудня поточного року. П. 12 договору передбачено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати проводиться тільки за письмовою згодою сторін на час проведення виплат. Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок грошова оцінка земельної ділянки в 2024 році становить: 73000,31 х 1,12 (коефіцієнт індексації) = 81760,35 грн (а.с. 13,14). Ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до положень абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про оренду землі», у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Розмір несплаченої орендної плати за 2024 рік становитиме 81760,35 грн. х 10% = 8176,04 грн. Однак за період з 01.01.2024 по день розірвання договору оренди (10.10.2024) розмір несплаченої орендної плати становитиме: 8176,04 /365*284 =6361,63 грн. Таким чином розмір заборгованості за договором оренди, що підлягає стягненню із СТОВ «Славутич» на користь [PERSON] становить 6331 грн 31 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 942,31 грн.

Outcome: partial