Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним, [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю, проте шлюб між ними не реєструвався в органах державної реєстрації актів цивільного стану. [INFO] у них народився [PERSON] , про що Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зроблено відповідний актовий запис від 22 жовтня 2021 року № 2601. В подальшому [INFO] народилася [PERSON] , про що Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зроблено актовий запис від 03 серпня 2023 року № 1309. У жовтні 2024 року відповідач без жодних пояснень залишила спільне з позивачем місце проживання і вирушила в невідомому напрямі. Позивач станом на момент подання даної позовної заяви навіть не володіє інформацією про теперішнє місце перебування відповідача. Відповідач сама через деякий час вийшла на зв`язок і повідомила позивачеві, що повертатись до нього та їх спільних дітей для проживання сім`єю не має наміру, оскільки вже не має тих почуттів і емоційної близькості до позивача, які раніше спонукали її до створення сім`ї з позивачем. Забирати до себе дітей відповідач також не має наміру через відсутність, як вона повідомляла, у неї такої можливості. Відповідач регулярно спілкується з донькою за допомогою месенджеру «Telegram», чому позивач не перешкоджає. Однак наміру брати участь у створенні умов для гармонійного розвитку [PERSON] та [PERSON] , організації їх дозвілля та забезпеченні інших їх потреб аідповідач жодним чином не виявляє. Станом на момент подання даної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] фактично проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Ні [PERSON] ні [PERSON] не відвідують ясла або дитячий садочок. Позивач повністю дбає про інтереси та потреби своїх дітей: опікується ними, займається їх вихованням, уважно стежить за розвитком і здоров`ям. Позивач надає дітям всю свою любов і турботу, приділяючи велику увагу їх розвитку. У зв`язку з чим, просить позов задовольнити та визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 17 січня 2025 року відкрито провадження в указаній цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. 19 лютого 2025 року від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову. 06 березня 2025 року від органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа повідомлена належним чином, про час та місце розгляду справи, розгляд справи просила проводити у відсутності представника. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом від 22 жовтня 2021 року № 2601 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом від 03 серпня 2023 року № 1309. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 березня 2025 року - орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно з вимогами закону, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, суд, вважає, що місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , з батьком [PERSON] , [INFO] . На думку суду, зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи і не позбавляє матір дітей права на спілкування та участь у їх вихованні. Таким чином, враховуючи вік дітей, які є малолітніми та відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання їх окремо від позивача, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з ним, як батьком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 19, 141, 150, 131, 155, 157, 159, 161 СК України, ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини,

Outcome: approved