Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника\~ [PERSON] , звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси із позовом (в остаточній редакції від 01.01.2025) до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерного товариства «Укртелеком», Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про зняття арешту з майна, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Русланою Валентинівною заведено спадкову справу за №54/2023, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за №71214943, відповідно до витягу №73890148 від 11.09.2023. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] , що підтверджується довідкою №348/01-16 від 09.09.2024. До складу спадщини входить квартира, загальною площею 35,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою Державного реєстру речових прав, належить померлому у серпні 2023 року [PERSON] . Як зазначено, що відповідно до Інформаційної довідки №393501746 від 04.09.2024 на вказаний об?єкт нерухомого майна накладені обтяження, а саме - арешт нерухомого майна: - \~ \~ \~ \~реєстраційний номер обтяження 10210960 від 04.09.2010, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 967469 від 07.07.2010, винесеної державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції; - \~ \~ \~ \~реєстраційний номер обтяження 10549712 від 30.11.2010, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 967844 від 05.11.2010, винесеної державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Згідно із відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна обтяжувачем та заявником щодо обтяжень 10210960 від 04.09.2010 та 10549712 від 30.11.2010 вказано Центральнии? відділ державноі? виконавчоі? служби Черкаського міського управління юстиціі?, Код: 36157425, 18018, Черкаська обл., м. Черкаси, пр. Хіміків, 50 кім.515. На даний момент Центральнии? відділ державноі? виконавчоі? служби Черкаського міського управління юстиціі? реорганізовано в Другий відділ державної виконавчої служби у місті\~Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). \~ \~ \~ \~Наявність зареєстрованих обтяжень на майно, що входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті в серпні 2023 року [PERSON] , унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, чим порушуються права позивача. При зверненні до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на квартиру, загальною площею 35,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом було повідомлено про наявність вказаних обтяжень у вигляді арешту, у зв?язку з чим видача свідоцтва неможлива. \~ \~ \~ \~З метою зняття арешту зі спадкового майна, позивач через свого представника звернувся до відповідача з відповідною заявою. Листом №14947/26.21-43/117708 від 19.08.2024 відповідач повідомив позивачу про те, що на квартиру за адресою [ADDRESS] накладено арешт постановою АА №967469 від 07.07.2010 та постановою АА №967844 від 05.11.2010 та зареєстровані обтяження, однак ідентифікувати, під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт, не можливо, у зв?язку з чим відсутня можливість для зняття арешту з майна. \~ \~ \~ \~З метою отримання постанов про відкриття виконавчих проваджень, в яких винесено постанови про арешт вказаного майна АА 967469 від 07.07.2010 та АА 967844 від 05.11.2010, а також отримання таких постанов про накладення арешту та інформації про особу стягувача, в інтересах якого накладено арешт згідно вказаних постанов, та про підстави завершення таких виконавчих проваджень, представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 11.09.2024. Листом №128458 від 18.09.2024 у відповідь на вказаний адвокатський запит, відповідач повідомив, що виконавчі провадження, під час виконання яких накладені зазначені арешти, включені до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення та знищені. У зв?язку з чим, у відповідача відсутня можливість надати матеріали виконавчих проваджень на ознайомлення та надання запитуваних постанов. Натомість наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На даний момент відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, боржником у яких є [PERSON] , [INFO] , що свідчить про безпідставність продовження дії арешту майна, накладеного згідно постанов АА №967469 від 07.07.2010 та АА №967844 від 05.11.2010. Відповідно до ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач вважає належним способом захисту свого права зняття арешту з квартири, загальною площею 35,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладеного постановами Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції АА 967469 від 07.07.2010 та АА 967844 від 05.11.2010. На підставі викладеного, позивач просить суд, - зняти арешт з нерухомого майна, належного на праві власності [PERSON] , [INFO] , який помер у серпні 2023 року, а саме, - квартири, загальною площею 35,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 967469 від 07.07.2010, реєстраційний номер обтяження 10210960 від 04.09.2010; зняти арешт з нерухомого майна, належного на праві власності [PERSON] , [INFO] , який помер у серпні 2023 року, а саме, - квартири, загальною площею 35,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 967844 від 05.11.2010, реєстраційний номер обтяження 10549712 від 30.11.2010; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру. Ухвалою суду від 30.09.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження залучені до участі у справі співвідповідачі: Акціонерне товариство «Укртелеком» та Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна». 27.02.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не відомі, хоча про день, час та місце судового засідання був завчасно і належним чином повідомлений. Представник позивача адвокат Тимошенко Б.А. в судове засідання не з`явився. 13.03.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Також, в своїй заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в редакції 01.01.2025 в повному обсязі. Судові витрати просив залишити за позивачем. Представник відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Разом з тим, 05.03.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Крім того, подано відзив на позов, який прийнятий судом і, за яким просить врахувати те, що у посадових осіб відділу ДВС відсутня можливість для зняття арешту з майна, оскільки не можливо ідентифікувати під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт. Представник відповідача - Акціонерне товариство «Укртелеком» в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву не подано. Представник відповідача Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомлено. Відзив на позовну заяву не подано. Враховуючи думку учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серія [NUMBER] від 01.09.2000 та серія [NUMBER] від 11.07.1964. [PERSON] помер у серпні 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01.09.2023, актовий запис №2496. Відповідно до витягу № 73890148 від 11.09.2023, після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. заведено спадкову справу за № 54/2023, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 71214943. Згідно із довідкою №348/01-16 від 09.09.2024 позивач є спадкоємцем померлого в серпні 2023 року [PERSON] . Як встановлено судом, до складу спадщини входить квартира, загальною площею 35,0кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою Державного реєстру речових прав, належить померлому у серпні 2023 року [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою № 393501746 від 04.09.2024. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Р.В. в своїй постанові від 12.11.2024 про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 73), вказала, що під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було встановлено, що у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата формування: 12.11.2024, номер інформаційної довідки: 403398299), виявлено арешти нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: 1) Серія та номер: АА 967469 від 07.07.2010, накладений Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Павленко Д.В.; 2) Серія та номер: АА 967844 від 05.11.2010, накладений Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Павленко Д.В. Цей факт, також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 403398299 від 12.11.2024, тип обтяження\~- арешт нерухомого майна (а.с. 74). Дані обставини також підтверджуються матеріалами, які надані на виконання ухвали суду від 25.10.2024 приватним нотаріусом Левицькою Р.В. Отже, єдиним спадкоємцем є [PERSON] позивач по справі. Крім того, за життя [PERSON] заповіти не склав. Судом також встановлено, що з метою зняття арешту зі спадкового майна, позивач через свого представника звернувся до відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) з відповідною заявою. Так, листом № 14947/26.21-43/117708 від 19.08.2024 Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив позивачу про те, що на квартиру за адресою [ADDRESS] накладено арешт постановою АА № 967469 від 07.07.2010 та постановою АА № 967844 від 05.11.2010 та зареєстровані обтяження, однак ідентифікувати під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт не можливо, у зв?язку з чим відсутня можливість для зняття арешту з майна. Також, Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) своїм листом № 128458 від 18.09.2024 у відповідь на адвокатський запит повідомив, що виконавчі провадження, під час виконання яких накладені зазначені вище арешти, включені до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення та знищені, у зв?язку з чим у органу ДВС відсутня можливість надати матеріали виконавчих проваджень на ознайомлення та надання запитуваних постанов. На теперішній час арешти на майно, а саме на квартиру, загальною площею 35,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не скасовані. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що за експертним висновком від 13.11.2024, складеним Українським бюро лінгвістичних експертиз, - записи українською мовою особового імені Слов`ян, похідна форма імені по-батькові [PERSON] , [PERSON] , похідна форма імені по-батькові [PERSON] , запис [PERSON] , батько [PERSON] та форми імені по-батькові [PERSON] запис [PERSON] , у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації форм імені по-батькові від варіантів особового імені: офіційного Слов`ян та розмовних Слав`ян, Славян. За даними АСВП, відкритих виконавчих проваджень щодо боржника [PERSON] немає. Крім того, встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17.12.2009, стягнуто з [PERSON] на користь КП «Служба утримання будинків «Митниця» борг у сумі 1069грн. 17коп. та судові витрати. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до листа арбітражного керуючого Максимова А.А. від 25.12.2024, не встановлено заборгованості [PERSON] перед КП «Служба утримання будинків «Митниця» у зв`язку з відсутністю даних бухобліку банкрута. Крім того, встановлено, що КП «СУБ «Митниця» знаходиться в статусі припинення. Відповідно до листа Черкаської міської ради від 21.01.2025, інформація про наявність або відсутність заборгованості [PERSON] перед КП\~«СУБ «Митниця» Черкаської міської ради відсутня; постановою Господарського суду Черкаської області від 14.12.2022 це підприємство визнано банкрутом. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.12.2009 стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Укртелеком» в особі Центру телекомунікаційних послуг Черкаської філії ВАТ «Укртелеком» борг у сумі 310грн. 58коп. та судові витрати. Дане рішення набрало законної сили. Судовим наказом, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси від 12.06.2009 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ «Український мобільний зв`язок» в особі Черкаської філії ЗАТ «УМЗ» (наразі назва ПрАТ «ВФ Україна») борг у розмірі 2093грн. 03коп. та судові витрати., який набрав законної сили. Відповідно до листа від 10.12.2024, наданого АТ «Укртелеком», в Черкаській філії відсутні постанови про арешт майна боржника [PERSON] . Крім того, зазначено, що заборгованість [PERSON] за заочним рішенням від 21.12.2009, погашена в повному обсязі. Відповідно до листа ПрАТ «ВФ Україна» від 17.12.2024, станом на 01.04.2009 заборгованість [PERSON] становила 2093грн. 03коп. та судові витрати, яка визначена судовим рішенням від 12.06.2009. Відповідно до платіжної інструкції від 17.12.2024 ця заборгованість сплачена повністю, про що свідчить і довідка ПрАТ «ВФ Україна» від 20.12.2024. Судовим наказом, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси від 15.12.2011, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 26.12.2011, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» борг у розмірі 3899грн. 31коп. та судові витрати., який набрав законної сили. При цьому, на думку суду, підстав вважати, що арешти на майно боржника [PERSON] були накладені на стадії виконання судового рішення від 15.12.2011, немає, оскільки арешти накладені постановами від 07.07.2010 та від 05.11.2010, а рішення суду за позовом ПАТ\~«Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» постановлено лише 15.12.2011. За інформацією Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.10.2024, у провадженні суду протягом часу з 2003 року по 2010 рік справ відносно [PERSON] не надходили. За даними листа КП «ЧООБТІ» від 20.10.2024, в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] постанови про накладення арешту на це майно, відсутні. За таких обставин, на думку суду, наявність арештів на майно [PERSON] , який помер у серпні 2023 року, накладених на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, перешкоджають позивачу, як спадкоємцю померлого, оформити свої спадкові права. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.\~1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.\~6 ст. 13 ЦК України). Статтею\~41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №\~2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.\~1 ст.\~317 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.\~1219 ЦК України (ст. ст.\~1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.\~2 ст.\~1220 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.\~1 ст.\~1222 ЦК України). Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях\~1261-1265 цього Кодексу. Право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У\~разі відсутності\~заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях\~1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.\~1223 ЦК України). Згідно з ч.\~1 ст.\~1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.\~5 ст.\~1268 ЦК України). За приписами ч.\~1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.\~3 ст.\~1296 ЦК України). Аналіз вказаних вище положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Слід також зауважити на тому, що у ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №\~905/386/18 (провадження №\~12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках\~- особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (провадження №\~11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі №\~554/5912/19-ц (провадження №\~61-12594 св 21), від 08.12.2022 у справі №\~331/1383/20 (провадження №\~61-7109 св 22). У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено\~Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №\~5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021 у справі №\~712/12136/18 (провадження №\~61-4726сво19). Суд також звертає увагу на те, що згідно зі статтею\~321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті\~353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам\~Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Означеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття\~2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини, усунення від спадкування \~ у спадковій справі відсутні. Також заповіти за життя [PERSON] не склав, інформація про претензії кредиторів у матеріалах спадкової справи відсутня. Крім того, відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] ; на даний час, за інформацією органів ДВС, - не можливо ідентифікувати, під час виконання якого саме виконавчого документу було свого часу накладено арешт, враховуючи наявність інформації щодо двох постанов державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, але виконавчі провадження знищені. Суд звертає увагу, що встановлені і досліджені під час розгляду справи судові рішення та судові накази, які постановлялися відносно [PERSON] , є виконаними. При цьому, постанови про накладення арешту на майно боржника від 07.07.2010 та від 05.11.2010 не могли бути винесені державним виконавцем при виконанні органами ДВС виконавчого документу, виданого на виконання рішення суду від 15.12.2011, оскільки вони були винесені державним виконавцем раніше, ніж розглянута судова справа. При цьому, претензій щодо невиконання виконавчих документів не заявлено, у тому числі і на час вирішення спору судом (не пред`явлено і вимоги кредитора до нотаріальної контори, приватного нотаріуса). Як на думку суду, на теперішній час державний виконавець та начальник відділу державної виконавчої служби, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не можуть прийняти рішення у межах виконавчого провадження про скасування відповідних постанов, а тому суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з майна підлягають до задоволення, оскільки іншим шляхом поновити порушене право позивача неможливо. Наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувачів,\~- є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Виходячи з системного аналізу ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.\~4 ЦПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява №\~22414/93) та пункт\~75 рішення від 05.04.2005 у справі Афанасьєв проти України (заява №\~38722/02) судом враховано, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення\~- гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. При цьому, суд враховує норми ст.\~5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. До того ж, п.\~8 постанови Пленуму Верховного Суду України, №\~2 від 12.06.2009 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначено, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача. Після залучення співвідповідача, за результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Разом з\~тим,\~пунктом першим\~постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 03.06.2016\~№\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~зняття арешту\~з майна»,\~у частині,\~що не\~суперечить нормам\~діючого законодавства,\~визначено,\~що у\~порядку цивільного\~судочинства захист\~майнових прав\~здійснюється у\~позовному провадженні,\~а також\~у спосіб\~оскарження рішення,\~дії або\~бездіяльності державного\~виконавця чи\~іншої посадової\~особи державної\~виконавчої служби. Спори про\~право цивільне,\~пов`язані\~з належністю\~майна,\~на яке\~накладено арешт,\~відповідно до\~статей\~15,\~16\~ЦПК України\~розглядаються в\~порядку цивільного\~судочинства у\~позовному провадженні,\~якщо однією\~зі сторін\~відповідного спору\~є фізична\~особа,\~крім випадків,\~коли розгляд\~таких справ\~відбувається за\~правилами іншого\~судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), що передбачено п.\~2 згаданої постанови. Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках\~- особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (Закон України «Про виконавче провадження»). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Враховуючи наведені вище обставини, позивачем не доведено, що Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) будь-яким чином порушені, не визнані або оспорюються її права, свободи чи інтереси, а тому у частині позовних вимог до відповідача\~ Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, слід відмовити. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачами обрано вірний спосіб захисту, а саме визнання права власності у порядку спадкування за законом та зняття арешту із спадкового майна, враховуючи норми ст.\~5 ЦПК України, ст.\~16 ЦК України, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме слід, - визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на квартиру, загальною площею 35,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер в серпні 2023 року, а також зняти арешт із вказаного вище майна (реєстраційний номер обтяження 10210960 та реєстраційний номер обтяження 10549712). Вказане судове рішення в цій частині, як на думку суду, не порушує права будь-яких осіб, є законним та справедливим та узгоджується з висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 06.05.2024 у справі №\~725/3352/23 (провадження №\~61-292 св 24). Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову\~- на відповідача. Разом з тим, судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи позицію з цього приводу, яка висвітлена його представником у заяві від 13.03.2025. Крім того, встановлено, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю першої групи, що підтверджується даними довідки до акту МСЕК серія 12ААБ №132565 від 11.01.2019, безтерміново, а тому судовий збір слід компенсувати за рахунок державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial