Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] в якому просить стягувати з відповідача на його користь аліменти на його утримання на період навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років, щомісячно в розмірі частки від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову покликалася на те, що він є сином відповідача [PERSON] . З 03.07.2009 після розірвання шлюбу мж батьками, позивач постійно проживає з матір`ю, яка самостійно займалась його вихованням та забезпечувала утримання. Відповідач лише частково приймав участь в утриманні позивача шляхом сплати аліментів згідно з рішенням Залізничного районного суду м.Львова. 17.10.2024 [PERSON] досягнув повноліття і відповідач, як його батько перестав повністю сплачувати аліменти на утримання позивача. З часу досягнення повноліття позивач потребує утримання з боку батьків у зв`язку із його навчанням. Так, позивач з 01.09.2023 навчається у приватному закладі вищої освіти «ІТ СТЕП УНІВЕРСИТЕТ». На даний час мати позивача працює та її дохід за 2024 рік після сплати податків становив 202020,34 грн., у зв`язку з чим вона не має можливості самостійно в повному обсязі забезпечити сина, який продовжує навчання. Відповідач участі в утриманні позивача після досягнення ним повноліття не приймає зовсім, хоча має можливість допомагати матеріально, оскільки є здоровим та працездатним. Відтак просить позов задоволити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву у якій просить розгляд справи проводити без його участі. Позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій позов визнав повністю. Просить розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Як видно з копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №6187, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки від 23.01.2025, виданої Приватним закладом вищої освіти «ІТ СТЕП Університет», [PERSON] є студентом другого курсу, денної форми навчання, спеціальності «122 Комп`ютерні науки», початок навчання 01.09.2023, закінчує навчання в червні 2027 року. Згідно договору №471001173 про надання освітніх послуг від 07.08.2023, [PERSON] зараховано на перший курс Приватного закладу вищої освіти «ІТ СТЕП Університет», загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 460000 грн., з розрахунку 57500 грн. за кожний семестр. [INFO] [PERSON] досягнув повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.2 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, враховує: стан здоров`я дитини; її матеріальне становище, яка не працює, немає жодних доходів, навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги; стан здоров`я відповідача, який працює та отримує дохід; стан здоров`я позивача, її матеріальне становище, а також те, що обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на кожного з батьків. Відтак, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що відповідачем позов визнано, суд приходить до висновку що позов слід задоволити частково та стягувати з відповідача на користь [PERSON] на його утримання аліменти в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13 лютого 2025 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 (двадцяти трьох) років. Статтею 7 Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей до 6 років, а також на дітей від 6 до 18 років. Прожитковий мінімум для повнолітніх дітей, які продовжують навчання Законом не передбачений. Відтак, вимога позивача, про стягнення з відповідача на його користь аліментів на його утримання у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку задоволенню не підлягає. Разом з тим, аліменти присуджуються за рішенням суду з 13.02.2025 та в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховую наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №03.1/01/25-ФО про надання професійної правничої допомоги від 21.01.2025; акт прийому-передачі наданої професійної правничої допомоги від 11.02.2025, згідно якого загальна вартість наданої професійної правничої допомоги становить 6000 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Таким чином, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, слід зазначити наступне. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, а відповідачем позов визнано, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 605,60 грн судового збору. На підставі статей 141, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial