Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 30 січня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради про визнання права власності, а саме, на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] у с. Увин помер дідо позивача - [PERSON] . Померлий [PERSON] на день смерті в житловому будинку в с. Увин Радехівського району (на даний час Шептицького району) проживав один, оскільки його дружина [PERSON] померла [INFO] , а дітей у них не було. Також, відомостями, викладеними у довідці № 19 констатовано, що від імені померлого [PERSON] . Увинською сільською радою посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №16 від 19.04.1996. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло будинковолодіння [ADDRESS] , право власності на яке не зареєстроване. Позивач прийняла спадщину після смерті її діда [PERSON] у встановленому законом порядку. Однак, нещодавно вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований на [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] спадкоємцем котрого була позивач, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність належних правовстановлюючих документів на спадкову масу. З огляду на вищезазначене позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушена звернутися з цим позовом до суду (а.с.3-7). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 3 лютого 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання, постановив витребувати у Львівського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи №64 за 2003 рік, відкриту у Радехівській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.1-2). 18 лютого 2025 року до суду поступила належним чином засвідчена копія спадкової справи №64/2003, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.47). Суд своєю ухвалою від 19 лютого 2025 року закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.65). Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, у якій просить розгляд справи № 451/177/25 за позовом [PERSON] до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності проводити без його і довірительки участі, здійснивши за наявності підстав заочний розгляд справи та прийняти рішення про задоволення вимог (а.с.70). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі та ухвалити рішення, що відповідатиме вимогам чинного законодавства України (а.с.43-44). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] у с. Увин помер дід позивача - [PERSON] , про що зазначено у Свідоцтві про смерть, серії [NUMBER] , виданому 09 серпня 2022 року (а.с.16). Померлий [PERSON] на день смерті в житловому будинку в с. Увин Радехівського району (на даний час Шептицького району) проживав один, оскільки його дружина [PERSON] померла [INFO] , а дітей у них не було, що підтверджується відомостями викладеними в довідці Лопатинської селищної ради № 19 від 06.01.2025 року та Свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с.15, 18). Від імені померлого [PERSON] . Увинською сільською радою посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 16 від 19.04.1996, відповідно до якого [PERSON] все своє майно заповів своїй онуці [PERSON] (а.с.53). Відповідно до матеріалів спадкової справи №64/2003 (а.с.48-62) [PERSON] звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого діда [PERSON] (а.с.49). [PERSON] (донька спадкодавця) від одержання обов`язкової частки в спадщину відмовилася, написавши заяву від 04 лютого 2003 року (а.с.50). 07 березня 2003 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого діда [PERSON] , що видно із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії ВАЕ 092143 (а.с.61). Інших спадкоємців судом не встановлено. [PERSON] померла [INFO] у с. Вузлове, що видно із Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 28.01.2016 (а. с.71). У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло будинковолодіння [ADDRESS] , право власності на яке не зареєстроване, що підтверджується відомостями викладеними в довідці КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4916 від 17.09.2024 (а.с.21). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №405031055 від 22.11.2024 видно, що право власності за адресою: будинок [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.22). Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність належних правовстановлюючих документів на спадкову масу, оскільки право власності на будинковолодіння спадкодавцем не було зареєстроване у встановленому законом порядку (копія Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.11.2024, а.с.34-34 зворот). Відповідно до технічного паспорта виданого КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.09.2024 будинковолодіння [ADDRESS] зведене в 1985 році (а.с.25-32). Із копії погосподарської книги (а.с.19-20) визначається склад осіб, що проживали у будинку в с. Увин, а рішенням Увинської сільської ради Радехівського району п`ятої сесії двадцять другого скликання від 20.04.1996 стверджується передача [PERSON] земельної ділянки у с.Увин для обслуговування житлового будинку (а.с.23-24). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.48 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва і діяли до вступу в дію Цивільного кодексу Української РСР 18.07.1963 року № 1540-ІV. Зокрема, за вказаними Указом і Постановою підставою виникнення права власності на нерухоме майно був сам факт збудування такого з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття його в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації. Відповідний висновок зробив Верховний Суд України, та виклав правову позицію у постанові від 18.12.2013 року у справі № 6-137цс13. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-І, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. На підставі Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них..., який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 13.06.2012 року № 304, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Оскільки, питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до числа спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. [PERSON] свої майнові та немайнові права заповів позивачу. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями\~549,\~554 ЦК Української РСР\~спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~та\~534\~цього\~Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Зважаючи на встановлені обставини у справі, позивач прийняла спадщину в цілому, оскільки подала державній нотаріальній конторі заяву. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. На підставі статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування на спірне майно в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на будинковолодіння [ADDRESS] є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Outcome: approved