Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

15 листопада 2024 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилася дочка. Спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням суду від 25 липня 2014 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею. З 2017 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини, розмір яких у 2021 році було збільшено та становив 2\~500 грн щомісячно. Вказує, що у 2024 році їхній дочці виповнилося 18 років, стягнення аліментів з відповідача на її утримання припинилося. Однак, дочка є студенткою першого курсу денної форми навчання Львівського національного університету ім. І. Франка. У зв`язку із навчанням на денній формі навчання не може самостійно забезпечувати себе, тому потребує матеріальної підтримки з боку батька. Вона, як мати намагається забезпечити дочку всім необхідним, однак самостійно не може нести всі витрати на її утримання. Проте, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Тому позивачка\~просить стягувати\~з відповідача\~аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 5\~000 грн щомісячно\~до припинення\~навчання у\~навчальному закладі,\~але не довше,\~ніж до\~досягнення 23-річного\~віку, а також понесені витрати на правову допомогу. Ухвалою від 18 листопада 2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Гринів Я.В. подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її та позивача участі, зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належно повідомлений про розгляд справи, в\~судове засідання повторно\~не з`явився, про причини неявки суд не повідомив заяви про розгляд справи в його відсутності та відзиву на позовну заяву не подав. В матеріалах справи наявна відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04 грудня 2024 року, відповідно до якої [PERSON] 04 грудня 2021 року перетнув кордон України в пункті пропуску Краківець (а.с. 25). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням суду від 25 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Згідно довідки Львівського національного університету імені Івана Франка від 04 листопада 2024 року № 1035 повнолітня дочка сторін [PERSON] є студенткою першого курсу, денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року (а.с. 18). Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов`язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу. Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Статтею 199 Cімейного кодексу України (надалі - СК України) визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2 статті 200 СК України). Згідно з статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також суд зауважує, що право дитини на утримання від матері не може бути узалежнене виключно від факту існування в неї зобов`язань перед іншими особами. Судом встановлено, що повнолітній дочці сторін [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, вона продовжує навчання, у зв`язку з чим не має можливості забезпечувати себе матеріально та потребує фінансової допомоги. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує зміст положень ст. 199 СК України, в тому числі те, що Сімейний кодекс\~України виходить із принципу рівності обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах на дитину. Аналогічні правові висновки містяться у ряді постанов Верховного Суду, а саме: від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16, від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц, в яких Верховний Суд вказав на рівність обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах на повнолітню дитину, незалежно від того, з ким із них вона проживає. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача аліментів ґрунтуються на потребах оплачувати витрати за навчання, речі першої необхідності, одяг, транспорт, харчування та проживання, вказані витрати не спростовані відповідачем. Більш того, повнолітня дочка сторін є студентом денної форми навчання, що унеможливлює її працевлаштування і отримання самостійного доходу, відтак, продовжуючи навчання, вона потребує утримання батьків. Слід врахувати також й те, що навчання на денній формі у вищому навчальному закладі закономірно потребує невід`ємних витрат студента на харчування, одяг, забезпечення необхідним приладдям та навчальними засобами. Водночас у зв`язку з відсутністю матеріальної підтримки з боку батька на даний час весь тягар по витратам, пов`язаним із навчанням дочки сторін, лягає на позивачку. В свою чергу, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження неспроможності надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що повнолітня дочка продовжує навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, тому потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, Визначаючи розмір аліментів суд враховує заявлений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі та зважає на рівність обов`язків обох з батьків брати учать в її утриманні, а також те, що спроможність надавати матеріальну допомогу дорослій дочці відповідачем не спростована, однак суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 3000 грн щомісячно, вважаючи такий розмір аліментів достатнім, справедливим і таким, що може забезпечити її потреби, водночас є релевантним встановленим обставинам справи. Враховуючи викладене, зокрема, що повнолітня [PERSON] є студенткою денної форми навчання, а тому потребує утримання, суд, виходячи з принципів справедливості та розумності, приходить до висновку про те, що сума аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, яку просить стягнути позивачка є завищеною, тому, буде достатньою та посильною для відповідача. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також підлягають\~стягненню з\~відповідача сплачені\~позивачкою витрати\~на послуги\~адвоката,\~оскільки вони\~викликані захистом\~порушеного права. Однак, що стосується суми цих витрат, то виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи складність справи та обсяг проведеної адвокатом роботи, зокрема, зважаючи на те, що в суму вказаних позивачкою витрат входять послуги з участі адвоката у судових засіданнях, складанні процесуальних документів в ході розгляду справи, що в межах даного процесу справи не здійснювалося адвокатом. Суд вважає, що вказаний в позові розрахунок витрат з оплати послуг адвоката, які позивачка просить стягнути із відповідача є дещо завищеним, а тому рахує доцільним визначити розмір витрат на послуги адвоката, який підлягає відшкодуванню відповідачем у сумі 3 000 грн. Куруючись ст. ст. 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України , суд,-

Outcome: partial