Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

24.09.2024 представник позивача - адвокат Павленко Сергій Валерійович звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» за невиконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області по справі № 694/742/15-ц станом на 31.07.2024 суму у розмірі 220 792,58 грн., яка складається із: - розміру 3 % річних - 38 008,66 грн; - розміру інфляційних втрат - 182 783,92 грн. Стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 3 311, 89 грн та повернути помилково надмірно сплачений судовий збір у сумі 142 грн. 77 коп. В обґрунтування позову зазначено, що в провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області знаходилась цивільна справа № 694/742/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00008007 від 30.07.2013. 23.05.2016 Звенигородським районним судом Черкаської області винесено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» основну суму заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00008007 від 30.07.2013 року у розмірі 61 285,37 грн, плату за фактичний час користування об`єктом лізингу в сумі 362 294,51 грн, штраф у розмірі 583,99 грн, пеню у розмірі 9631,50 грн, 3% у розмірі 2889,45 грн, втрати від інфляції у розмірі 35706,15 грн; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. Судове рішення набрало законної сили 11.07.2016 та підлягає виконанню відповідачами. 12.08.2016 Звенигородським районним судом Черкаської області видано виконавчі листи по справі № 694/742/15-ц про стягнення боргу в розмірі 476 044,97 грн. Даним стягненням передувало укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] договору про фінансовий лізинг №00008007 від 30.07.2013, відповідно до якого позивач зобов`язався передати у розпорядження відповідача 1 об?єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Touareg NF 3.0 I V6 TDI, рік виробництва 2013, а відповідач - 1 зобов`язався прийняти транспортний засіб і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід?ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 90 000,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 22 500,00 доларів США. [PERSON] (відповідач-2) виступила поручителем відповідача 1 за Договором. 02 квітня 2014 року позивач та відповідач 1 уклали додаткову угоду № 1 до договору про фінансовий лізинг № 00008007 від 30.07.2013. Починаючи з лютого 2014 року, [PERSON] почав порушувати свої зобов`язання, сплачуючи лізингові платежі з порушенням строків передбачених договором, а з вересня 2014 року перестав виконувати свої зобов`язання за договором, не сплативши лізингові платежі за вересень 2014 року, жовтень 2014 року та листопад 2014 року. Станом на момент подання позовної заяви, наявна заборгованість відповідачів щодо сплати кредитних платежів не була повернута, також рішення суду по справі №694/742/15-ц не виконується вже більше 8 років. Сума заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00008007 від 30.07.2013 станом на 31.07.2024 становить 439 954,06 грн. Оскільки сума заборгованості визначена станом на 31.07.2024, то й розрахунок заборгованості про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у порядку 625 ЦК України подано за останні три роки, що дорівнює загальній позовній давності. Відтак, обрахування строків позовної давності в даному випадку слід починати з 31.07.2021, що дорівнює строку позовної давності з дати визначення суми заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» за договором про фінансовий лізинг №00008007 від 30.07.2013. 04.10.2016 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо [PERSON] для примусового виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області про стягнення, але було закінчено через відсутність майна і відсутність можливості звернення стягнення на майно. У жовтні 2021 року представник ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 18.11.2021 Головним державним виконавцем Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Крикуном Сергієм Адамовичем на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження та виконавчого листа по справі 694//742/15-ц від 12.08.2016 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 476 044,97 грн. 28.06.2023 року Звенигородським районним судом Черкаської області винесено ухвалу за поданням старшого державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Крикуна С.А. про тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України. Після цього [PERSON] до Звенигородського районного суду Черкаської області подано заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та 03.08.2023 Звенигородським районним судом Черкаської області скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Так, боржник неодноразово перетинав державний кордон України, при тому, що офіційних доходів немає. [PERSON] , в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито повторно, щодо примусового виконання рішення від 12.08.2016, сплатив 54 272,73 грн. щодо дорівнює майже 11 % від загальної суми боргу, який визначений в рішенні, після того як було його обмежено у праві виїзду за кордон та після майже 7 років після набрання рішенням законної сили. Після зняття обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON] продовжує не виконувати рішення суду щодо обов`язку сплачувати регулярно борг. На його рахунках відсутні будь-які кошти для стягнення боргу з рахунків боржника, інше майно, на яке можна звернути стягнення, у боржника відсутнє, офіційного працевлаштування не має, відсутні жодні легальні доходи. Боржник навмисно ухиляється від виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.05.2016 року, не повідомляє державного виконавця про місце свого перебування, борг не сплачує. Під час здійснення виконавчого провадження головним державним виконавцем вжито низку дій та заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа, але ніяких результатів це не потягло. Станом на 31.07.2024 рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.05.2016 у справі № 694/742/15-ц боржниками не виконано. Тобто рішення суду не виконується 8 років, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження». Саме тому представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.10.2024 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання та викликом сторін в судове засідання. Відповідачем-1 [PERSON] 26.11.2024 надано суду відзив на позовну заяву, у якому вимоги позивача вважає такими, що підлягають частковому задоволенню. Так, відповідачем не заперечується наявність у позивача права на стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Однак період, за який позивач просить провести стягнення, на його думку, визначений не вірно, оскільки право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникло у позивача з моменту порушення грошового зобов?язання, тобто з моменту набрання рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.05.2016 законної сили, тобто з 11.07.2016 і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином [PERSON] вважає, що перебіг трирічного строку слід відраховувати з 24.09.2021 - за три роки, що передували дню звернення до суду. Крім того, при обрахунку даного строку звертає увагу на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року та неодноразові продовження Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, яким в Україні введено воєнний стан. Тому кінцевим строком стягнення вказаних сум вважає 23.02.2022. Відтак загальний період за який можуть бути здійснені відповідні нарахування є період з 24.09.2021 по 23.02.2022 включно. Загальну суму, яка може бути стягнута визначає у розмірі 31 245,05 грн. Одночасно зауважує, що сплачував заборгованість за спірний період, у зв`язку з чим, сума заборгованості поетапно зменшувалася. Ухвалою суду від 26.12.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Від представника позивача 26.12.2024 надійшла відповідь на відзив, у якій зазначається, що на думку позивача, відповідачі свідомо не виконують рішення суду. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Зазначає, що розрахунок суми заборгованості здійснено з урахуванням усіх фактично внесених відповідачем платежів. Сума боргу становить 476 044,97 грн, а сума сплачених платежів в рахунок погашення боргу до моменту подачі позову становить 54 272, 73 грн. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснювався на залишкову суму боргу після сплати платежів, яка на момент подачі позову складає 421 772, 24 грн. Упродовж розгляду справи проводилося кілька судових засідань, в які з`являвся в режимі відеоконференцзв`язку представник позивача та підтримував позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судові засідання, будучи належно повідомленими, не з`являлися. Виходячи з положень Закону України від 19 грудня 2024 року №4173-ІХ "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення ухвалення та проголошення судових рішень, враховуючи складність справи суд ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, визначивши дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення на 10 березня 2025 року о 09.30. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Звенигородським районним судом Черкаської області 23.05.2016 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» основну суму заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00008007 від 30.07.2013 у розмірі 61 285,37 грн, плату за фактичний час користування об`єктом лізингу в сумі 362 294,51 грн, штраф у розмірі 583,99 грн, пеню у розмірі 9631,50 грн, 3% у розмірі 2889,45 грн, втрати від інфляції у розмірі 35706,15 грн; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. Судове рішення набрало законної сили 11.07.2016 та з цього моменту підлягає виконанню відповідачами в силу приписів ст. 129 Конституції України. Встановлено, що 12.08.2016 Звенигородським районним судом Черкаської області видано виконавчі листи у справі № 694/742/15-ц про стягнення боргу в розмірі 476 044,97 грн. Відповідно до інформації про виконавче провадження станом на 01.08.2024 виконавче провадження № [NUMBER] є відкритим, здійснюються виконавчі дії. Відтак, рішення Звенигородського районного суду Черкаської області у справі №694/742/15-ц від 23.05.2016 боржниками не виконано, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе за це відповідальність. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також за умови прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати. Суд також в цій частині звертає увагу, що заборгованість відповідачів виникла до постановлення Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, яким в Україні введено воєнний стан, а окрім того штрафні санкції нараховані позивачем лише за останні три роки, тобто у межах трирічного строку позовної давності. Окрім іншого, слід відзначити що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154ц18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс 18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу 23.05.2016 (набрало законної сили 11.07.2016) виникло зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за договором про фінансовий лізинг №00008007 від 30.07.2013 та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року у справі № 694/742/15-ц, яка складається із: розміру 3 % річних - 38 008,66 грн; розміру інфляційних втрат - 182 783,92 грн. що підтверджується розрахунком заборгованості доданим до позову. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання відповідно дост. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше ЛізингУкраїна» підлягають задоволенню. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3 311, 89 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved