Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Зміст позову. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР»,\~ за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій просить суд: визнати договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.06.2017 року № 443 припиненим, з 01.06.2018 року. В обґрунтування\~позовних вимог,\~ [PERSON] зазначив, що він є мешканцем будинку [ADDRESS] . Будинок у якому він проживає, визнаний аварійним, на підставі рішення № 348/2 від 13.07.1988 року Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів «Про затвердження протоколу міжвідомчої комісії № 11 від 13.07.1988 року», а отже аварійне\~житло не\~було приватизовано\~мешканцями та\~залишилося у державному житловому фонді, згідно до ст. 5 ЖК Української PCP. Позивачу відомо, що існує договір № 443 від 01.06.2017 року укладений та підписаний в.о. голови райадміністрації у Суворовському районі та ген-директором ТОВ «ЖЕП «Суворовський», який нині змінив назву на ТОВ «КК «Клевер» про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Даний договір позивачем та мешканцями будинку не підписано. Крім того, позивачу відомо, що договір № 443 діяв до 01.06.2018 року та більше його пролонговано не було. Позивач звернувся із заявою до генерального директора ТОВ «КК «Суворовський», де просив укласти із ним індивідуальний договір про надання комунальних послуг, але отримав відповідь про те, що укладання індивідуального договору є недоречним. Позивач вважає, що даний договір має істотні недоліки і підлягає перегляду. Так, у п. 26 Договору записано що - Договір підлягає перегляду Сторонами протягом 10 днів з дня набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження\~Типового договору\~про надання\~послуги з\~управління багатоквартирним\~будинком"\~у разі\~істотних відмінностей\~зі змістом\~цього Договору. Така Постанова була прийнята за № 712 від 05.09.2018 р., і є додатком №1 до Типового договору, де повинно бути записано - "Список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності". У договорі №443 від 01.06.2017р. відсутні такі дані. У аварійному будинку відсутні власники, тому цей договір підлягає перегляду, що не було виконано стороною відповідача. Зміст відзиву на позов. 01 грудня 2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву яким він заперечив проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. На підставі Протоколу № 14 загальних зборів учасників ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» від 14 серпня 2017 року було змінено назву ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» на ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський». На підставі Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» який набрав чинності 01 липня 2015 року та Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 13.06.2016 року № 150, було затверджено Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку. Абзац 5 пункту 2 Розділу 1 Порядку проведення конкурсу визначає, що організатор конкурсу - виконавчий орган місцевої ради, на території якої розташовані багатоквартирні будинки, або інший орган - суб`єкт владних повноважень, якому делеговано функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання, ефективної експлуатації та необхідного рівня і якості послуг. Рішенням Одеської міської ради № 1358-УІІ від 07.12.2016р. «Про організацію та проведення конкурсів з призначення управителів багатоквартирних будинків у м. Одесі» Одеська міська рада вирішила, визначити районні адміністрації Одеської міської ради організаторами конкурсів з призначення управителів багатоквартирних будинків, уповноважити районні адміністрації Одеської міської ради приймати рішення про призначення управителів багатоквартирних будинків на підставі протоколів засідання відповідної конкурсної комісії, уповноважити голів районних адміністрацій Одеської міської ради на підписання за результатами конкурсу від імені співвласників багатоквартирного будинку договору про надання послуг з управляння багатоквартирним будинком, розташованим на території відповідного району м. Одеси. У зв`язку з чим, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла Розпорядження № 199р від 04.04.2017 року. 07 квітня 2017 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради розмістила на офіційному сайті Одеської міської ради оголошення про проведення конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків. Додатком до даного оголошення був Перелік до конкурсної документації, який складався з Об`єкту (групи будинків) [ADDRESS] . Зважаючи на те, що співвласники багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не створили Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком у строк встановлений законом, тому даний будинок був включений до об`єкту конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, який проводився 12.05.2017 року у м. Одеса. Учасники конкурсу були позбавлені можливості самостійно обирати будинки, в яких вони будуть надавати послуги в разі перемоги. Об`єднання будинків в Об`єкти (групи будинків) було здійснено для того, щоб визначити управителя для всіх наявних багатоквартирних будинків (старої/нової забудови, аварійних, ветхих будинків). Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 травня 2017 року № 302, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» призначено управителем багатоквартирних будинків у Суворовському районі м. Одеси. На виконання вищевказаного розпорядження, 01 червня 2017 року ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» та співвласники багатоквартирних будинків, що входили до Об`єктів (груп будинків) конкурсу, в особі в.о. голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Александрочкіна О.Ю. уклали Договори про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, одним з яких був і Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] . Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 443 від 01.06.2017 року укладався в.о. голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Александрочкіним О.Ю. від імені співвласників багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Позивач у своїй позовній заяві самостійно зазначає, що у будинку, що розташований по [ADDRESS] - відсутні власники, тому як даний будинок визнано аварійним на підставі Рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 11 від 13.07.1988 року «Про затвердження протоколу міжвідомчої комісії». На підставі п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - не підлягають приватизації: квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей), тобто, аварійне житло не було приватизоване та залишилось у державному житловому фонді, згідно до ст. 5 Житлового кодексу Української PCP. У зв`язку з чим у Відповідача виникли обґрунтовані сумніви щодо належності Позивача по даній справі, зважаючи на його позовні вимоги. Крім того, позивачем не надано до суду жодного доказу того, що він є співвласником даного багатоквартирного будинку (стороною даного договору) або що спірний договір будь-яким чином обмежує чи порушує його права, свободи чи інтереси. Щодо звернення позивача до генерального директора ТОВ «КК «Суворовський» щодо укладення із ним індивідуального договору про комунальної послуги, у даному випадку йдеться про прибирання у дворі, то тут відповідач зазначити про те що послуга, яку позивач просив у ТОВ «КК «Суворовський» - прибирання у дворі, відповідно до абз. 1 п. 9 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, є складовою послуги з управління багатоквартирним будинком, та не може надаватися окремо від інших, складових послуги. Послуга з управління багатоквартирним будинком, відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відноситься до житлової послуги, а не до комунальної послуги. Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком укладається з усіма співвласниками, а не з кожним співвласником окремо, на підставі рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку або за результатами проведеного конкурсу, що передбачено Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку». Щодо строку дії спірного Договору, відповідач зазначив, що дійсно, відповідно до п. 1 п. 29 Договору № 443 від 01.06.2017 року, дія цього Договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, відповідно до п. п. 26 і 27 цього Договору. Відповідно до п. 26 Договору № 443 від 01.06.2017 року, цей Договір набирає чинності з 01.06.2017 року та укладається строком на один рік. Згідно з п. 27 Договору № 443 від 01.06.2017 року, якщо за один місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна зі Сторін не повідомить письмово іншій Стороні про відмову від цього Договору, він вважається продовженим на наступний однорічний строк. Зважаючи на те, що жодна із Сторін Договору № 443 від 01.06.2017 року не повідомляла іншу Сторону про відмову від цього Договору на умовах встановлених у п. 27 цього Договору, Договір № 443 від 01.06.2017 року є чинним. Враховуючи вищезазначене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 443 від 01.06.2017 року припиненим. Зміст відповіді на відзив. Позивач надав відповідь відзив, в якій заперечив проти доводів відповідача, вказавши, що спірний договір досі не відповідає Закону, який має назву - ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а власники будинку відсутні, а повинно бути власників 75% і це повинні були дізнатися особи, які підписали договір у відповідності до ПКМ України №712 від 05.09. 2018 р. у строк 10 днів, а само до 15.09.2018р., але до теперішнього часу перегляд договору не відбувся. У пункті 31 типового договору ПКМ України № 712 від 05.09. 2018 р., записано - Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік. Більше, як один рік ніде не йдеться, а проходить вже п`ятий рік. Будинок у\~якому він\~проживає,\~є аварійним\~на підставі\~рішення № 348/2 від 13.07.1988р. Виконавчого комітету Ленінської районної рада народних депутатів "Про затвердження протоколу межвідомчої комісії "№11 від 13.07.1988р." Також, у п.2 ст.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду « (1992рік), зазначено що - Не підлягають приватизації: квартири (будинки), що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей), отже аварійне житло не було приватизовано та залишилися державному житловому фонді, згідно до ст.5 ЖК Української PCP. Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" Відносини, що регулюються цим Законом є: 1. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників кварти та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. У аварійному\~будинку по\~ [ADDRESS] \~-\~відсутні власники і тому цей Закон не мав відношення до мешканців цього будинку. Зміст доводів третьої особи. Представник Пересипської районної адміністрації ОМР надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, такими що не гуртуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне. Договір від 01.06.2017року № 443 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] було укладено за результатом конкурсу, проведеного відповідно до Порядку проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2016 № 150, рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 № 1358-VII «Про організацію та проведення конкурсів з призначення управителів багатоквартирних будинків в м. Одесі» та розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.05.2017 № 302р «Про призначення управителя багатоквартирних будинків у Суворовському районі м. Одеси». Строк дії вказаного договору визначений окремим розділом (сторінка 5), до якого входять пункти 26, 27, 28, 29 та 30. Пунктом 26 договору передбачено, що він набирає чинності з 01 червня 2017 року та укладається строком на один рік, а пунктом 27 договору передбачено, що якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, він вважається продовженим на наступний однорічний строк. Оскільки з часу підписання договору від 01.06.2017 № 443 до теперішнього часу жодна зі сторін не заявляла про відмову від договору, про його припинення або розірвання, визнання нечинним, договір вважається чинним, оскільки його дія продовжувалася автоматично завдяки умові, яка міститься в самому договорі. Тому посилання позивача на підпункт 1 пункту 29 договору, як на підставу визнання за його вимогою договору від 10.06.2017 № 443 припиненим з 01.06.2018, є безпідставними та такими, які не відповідають фактичним обставинам та умовам самого договору. Щодо доводів позивача про начебто не перегляд сторонами умов договору після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», зазначено наступне. Пунктом 26 договору дійсно передбачено, що він підлягає перегляду сторонами протягом 10 днів з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» у разі істотних відмінностей зі змістом цього договору. Приймаючи до уваги те, що текст договору від 01.06.2017 № 443 не містить в собі будь-яких істотних відмінностей від тексту Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України, підстав для його перегляду сторонами не існувало. Житловий будинок [ADDRESS] та квартири, які знаходяться в цьому житловому будинку, відносяться до житлового фонду територіальної громади м. Одеси, тобто є комунальною власністю. Громадяни, які вселилися та проживають в цьому житловому будинку на законних підставах, відповідно до норм ст. 61 Житлового кодексу України та ст. 810 Цивільного кодексу України є наймачами житлових приміщень. В житловому будинку знаходиться 10 квартир (3 однокімнатні та 7 двокімнатних), які перебувають у користуванні громадян та які не підлягають приватизації у зв`язку з тим, що перебувають в житловому будинку, визнаному аварійним. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради згідно з Положенням, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року №1328-VII (зі змінами), здійснює на території Суворовського району міста функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом, веде облік житлового фонду відповідно до закону, здійснює контроль за його використанням. Відсутність в якості додатку до договору списку співвласників житлового будинку не є істотною відмінністю договору від Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, і тим паче підставою для визнання договору припиненим. Доводи позивача на письмові пояснення третьої особи. Договір №443 «Про надання послуг з управління багатоквартирним будинком» від 01.06.2017р. був прийнятим на підставі ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», але у цьому Законі нічого не йдеться про аварійне житло та написано про власність (що є істотною вимогою договору). Про власності йдеться у самій назві закону. Житло, яке не перевірялося щодо власності є порушенням ПКМ України №712 від 05.09. 2018 р. «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», а саме пункт 15 - список співвласників будинку; (списки відсутні, тому що відсутні власники). В будинку [ADDRESS] відсутні власники, а тому ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до них не має відношення. Мешканці будинку не давали доручення підписувати договір №443 «Про надання послуг з управління багатоквартирним будинком» від 01.06.2017р. в.о. голови райадміністрації у Суворовському районі Ю.А. Александрочкін з ТОВ "ЖЕП Суворовський" [PERSON] відносно будинку [ADDRESS] , а тим паче від імені власників, яких у даному будинку не має. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою суду\~від 01\~липня 2022\~року залучено\~до участі\~у справі\~у якості\~третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Пересипську районну адміністрацію Одеської міської Ради. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд, вислухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є мешканцем будинку [ADDRESS] . Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 11 від 13.07.1988 року «Про затвердження протоколу міжвідомчої комісії», будинок [ADDRESS] визнаний аварійним. Житловий будинок [ADDRESS] та квартири, які знаходяться в цьому житловому будинку, відносяться до житлового фонду територіальної громади м. Одеси, тобто є комунальною власністю. Громадяни, які вселилися та проживають в цьому житловому будинку на законних підставах, відповідно до норм ст. 61 Житлового кодексу України та ст. 810 Цивільного кодексу України, є наймачами житлових приміщень. Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, згідно з Положенням затвердженим рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року №1328-VII (зі змінами), здійснює на території Пересипського району міста функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом, веде облік житлового фонду відповідно до закону, здійснює контроль за його використанням. Відповідно до Протоколу №14 загальних зборів учасників ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» від «14» серпня 2017 року було змінено назву ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» на ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський». Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово- комунального господарства України від 13.06.2016 року № 150 було затверджено Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку. Абзац 5 пункту 2 Розділу 1 Порядку проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2016 року № 150 визначає, що організатор конкурсу - виконавчий орган місцевої ради, на території якої розташовані багатоквартирні будинки, або інший орган - суб`єкт владних повноважень, якому делеговано функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання, ефективної експлуатації та необхідного рівня і якості послуг. Рішенням Одеської міської ради № 1358-УІІ від 07.12.2016р. «Про організацію та проведення конкурсів з призначення управителів багатоквартирних будинків у м. Одесі» Одеська міська рада вирішила: 1. Визначити районні адміністрації Одеської міської ради організаторами конкурсів з призначення управителів багатоквартирних будинків, розташованих у відповідному районі м. Одеси, в яких не створені об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, співвласники яких не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком. 2. Уповноважити районні адміністрації Одеської міської ради приймати рішення про призначення управителів багатоквартирних будинків на підставі протоколів засідання відповідної конкурсної комісії. 3. Уповноважити голів районних адміністрацій Одеської міської ради на підписання за результатами конкурсу від імені співвласників багатоквартирного будинку договору про надання послуг з управляння багатоквартирним будинком, розташованим на території відповідного району м. Одеси. У зв`язку з чим, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла Розпорядження № 199р від 04.04.2017 року. 07 квітня 2017 року Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради було розміщено на офіційному сайті Одеської міської ради оголошення про проведення конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків. Додатком до даного оголошення був Перелік до конкурсної документації, який складався з Об`єкту (групи будинків) [ADDRESS] . Пунктом 5 статті 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом. Зважаючи на те, що співвласники багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не створили Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, та не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком у строк встановлений законом, тому даний будинок був включений до об`єкту конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, який проводився 12.05.2017 року у м. Одеса. На виконання умов конкурсу обирали окремо переможця за Об`єктом (група будинків) [ADDRESS] та Об`єктом (група будинків) № 2. Учасники конкурсу були позбавлені можливості самостійно обирати будинки, в яких вони будуть надавати послуги в разі перемоги. Об`єднання будинків в Об`єкти (групи будинків) було здійснено для того, щоб визначити управителя для всіх наявних багатоквартирних будинків (старої/нової забудови, аварійних, ветхих будинків). Відповідно до Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 травня 2017 року № 302р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» призначено управителем багатоквартирних будинків у Суворовському районі м. Одеси. На виконання вищевказаного розпорядження, 01 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський» та співвласники багатоквартирних будинків, що входили до Об`єктів (груп будинків) конкурсу, в особі в.о. голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Александрочкіна О.Ю., уклали Договори про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, одним з яких був і Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] . Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 443 від 01.06.2017 року укладений між в.о. голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Александрочкіним О.Ю. від імені співвласників багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та директором Товариства з обмеженою відповідальністю « Житлово-експлуатаційного підприємства «Суворовський». Строк дії вказаного договору визначений окремим розділом (сторінка 5), до якого входять пункти 26, 27, 28, 29 та 30. Пунктом 26 договору передбачено, що він набирає чинності з 01 червня 2017 року та укладається строком на один рік, а пунктом 27 договору передбачено, що якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, він вважається продовженим на наступний однорічний строк. Сторони договору не заявляли про відмову від договору, про його припинення або розірвання, визнання нечинним, а тому його дія продовжувалася автоматично завдяки умові, яка міститься в самому договорі. Пунктом 26 договору передбачено, що він підлягає перегляду сторонами протягом 10 днів з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», у разі істотних відмінностей зі змістом цього договору. Як зазначено відповідачем та третьою особою, що є сторонами укладеного Договору, підстав для його перегляду сторонами не існувало, тому як текст договору від 01.06.2017 № 443 не містить в собі будь-яких істотних відмінностей від тексту Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України. Судом не встановлено наявності доказів, якими розпорядження № 302 від 16 травня 2017 року "Про призначення управителя багатоквартирних будинків" визнано недійсним чи його скасовано, у встановленому законом порядку, а отже, воно є чинним і на час розгляду справи судом. Аналізуючи умови Договору, судом не встановлено їх невідповідності умовам Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року N 484, враховуючи також і приписи ст. ст.\~626-632,\~638 ЦК України. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 статті 11 передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11\~ЦК України), так і інші юридичні факти (п. 4 ч. 2ст. 11\~ЦК України). За приписами чинного законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У\~рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004\~надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного\~рішення Конституційного Суду України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. У даному випадку, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено, які саме його цивільні права або законні інтереси порушує спірний Договір. Наявності підстав для правового захисту прав або законних інтересів позивача, судом не встановлено. Щодо доводів позивача про те, що йому відмовили в укладенні індивідуального договору щодо комунальної послуги, у даному випадку йдеться про прибирання у дворі, суд зазначає наступне: по-перше, послуга яку позивач просив у ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» щодо прибирання у дворі, відповідно до абз. 1 п. 9 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, є складовою послуги з управління багатоквартирним будинком, та не може надаватися окремо від інших, складових послуги. по-друге, послуга з управління багатоквартирним будинком, відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відноситься до житлової послуги, а не до комунальної послуги. по-третє, договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладається з усіма співвласниками, а не з кожним співвласником окремо, на підставі рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку або за результатами проведеного конкурсу, що передбачено Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку». Крім того, відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. У цій справі позивач звернувся з позовом про визнання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком - припиненим. Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) та у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 183/1983/19. Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову також з підстав обрання позивачем невірного способу захисту. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed