Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який між ними був розірваний рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12.08.2024р.; від цього шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] ; за останній рік ставлення відповідача до сина дуже змінилося в гіршу сторону, вона без попередження покинула дитину та поїхала у невідомому напрямку, можливо виїхала за кордон; тому позивач в інтересах дитини змушений звернутися до суду про позбавлення її батьківських прав, щоб стати єдиним його опікуном, оскільки відповідач, як матір дитини, проживає окремо, не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення сина, не цікавиться його долею, здоров`ям, поведінкою, розвитком, інтересами; вважає, зазначені факти ухиленням від виховання дитини матір`ю та свідомого нехтування нею своїх обов`язків, що є підставою для задоволення позову, а тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник-адвокат Телеш В.П. підтримали позовні вимоги та посилалися на обставини, викладені у зверненні до суду; відповідач у судовому засіданні в режимі відео конференції позов визнала, погоджувалася на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина та пояснила, що вона тепер проживає за кордоном та повертатися в Україну не має наміру, хоче влаштувати там своє особисте життя, піклуватися про дитину не буде, доручає його виховання батькові; таку позицію своєї довірительки підтримала безпосередньо у судовому засіданні її представник-адвокат Катрич З.-М.І. Представник третьої особи до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, одночасно повідомив про надіслання суду висновку про недоцільність позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом докладно роз`яснено учасникам наслідки відповідної процесуальної дії. Судом установлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Із характеристики, виданої директором Дублянської гімназії, відомо, що [PERSON] навчається у закладі з 2021 року; за час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна, дружня дитина, має лідерські здібності. Мати дитини [PERSON] з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється; активну участь у житті дитини бере батько [PERSON] , він відвідує батьківські збори, цікавиться його навчанням. Згідно додатку до рішення виконавчого комітету Новокалинівської міської ради №25 від 06.02.2025р. - Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету міської ради встановлено, що відповідно до наданого пакету документів, мати жодного разу не притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, скарг на неї не поступало, відомостей щодо аморального способу життя матері немає, таким чином немає достатньо інформації, яка б підтверджувала ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, а тому на сьогодні немає підстав позбавляти її батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд також зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відтак, судом безпосередньо відповідачу було це роз`яснено як і про визнання нею позову, однак відповідач [PERSON] залишилась при своїй думці; також було роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є поворотним питанням і можливо за зміни обставин ставити питання відновлення у цьому; також роз`яснено, що позбавлення не звільняє від обов`язку матеріального утримання дитини, - на що відповідач погодилась надалі матеріально допомагати. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь в її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17). Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. Судом під час розгляду справи встановлено, що мати дитини не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та духовним розвитком, дитина проживає з батьком, котрий бере участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні; мати покинула сина та виїхала за кордон, визнала що не займається його виховання та не має наміру брати участі в його житті; крім того, під час судового розгляду суд звертав увагу відповідача на положення частин 2, 3 ст. 150 СК України, згідно яких, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, однак не зважаючи на вжиті заходи відповідач зазначила, що не бажає здійснювати свої батьківські обов`язки. Таким чином, враховуючи те, що відповідачу не чинилися перешкоди брати участь у вихованні сина, остання самостійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, і не зважаючи на висновок органу опіки та піклування, який носить рекомендаційний характер і по суті є неповним, суд вважає, що позивач довів та надав суду докази, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, більше того, змінити поведінку матері у кращу сторону на даний час неможливо, що нею безпосередньо стверджено під час судового розгляду і, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, вона заявила, що продовжуватиме не виконувати свої батьківські обов`язки та не змінюватиме свого ставлення до виховання дитини, а хоче найперше влаштувати своє особисте життя, - тому існують всі законні підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] ; разом з тим, роз`яснивши, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав у спосіб, визначений ст. 169 СК України.

Outcome: approved