Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 25 червня 1997 року між ними та відповідачами у справі було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було зареєстровано в Одеському МБТІ та РОН. За умовами договору між сторонами було досягнуто усіх його умов, покупці сплатили продавцям грошові кошти та вселились до квартири. За діючим законодавством того часу, не було передбачено нотаріального посвідчення договору. Позивачі зазначають, що наразі не мають можливості розпоряджатися своєю власністю, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не відповідає вимогам закону, з підстав недодержання нотаріальної форми. З урахуванням викладеного позивачі просить: визнати дійсним договір № 97/0338 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений на Одеській універсальній товарній біржі GIP. Ухвалою Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~09\~грудня 2024\~року позовну\~заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право на подання відзиву на позов. В судове засідання позивачі: [PERSON] та [PERSON] не з`явились, звернулись на адресу суду з заявами про слухання справи за їх відсутності, згідно яких зазначили, що позов підтримують та просять його задовольнити (а.с.17;19). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялись, до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомили (а.с.24-25). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 97/0338 від 25.06.1997 року укладеного на Одеській Універсальній товарній біржі «GIP» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с.10-11). Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № 97/0338 від 25.06.1997 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано в КП БТІ та РОН ОМР за [PERSON] та [PERSON] під № 62-стр-156-кн 227 пр. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській Товарній Біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Матеріалами справи також встановлено, що позивачі зареєструвались за адресою об`єкта нерухомого майна, а відповідачі знялись з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивачів, та того, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

Outcome: approved