Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим представником [PERSON] , до відповідача [PERSON] про захист честі,\~гідності та\~ділової репутації,\~а самезобов`язання спростувати недостовірну інформацію. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що [INFO] на веб-сайті «ZAXID.NET» за посиланням [INFO] опубліковано статтю під назвою « [INFO] », в якій [PERSON] надала коментарі щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Серед іншого, у цій статті зазначено таке: «Мешканці пішли на зустріч з [PERSON] і розповіли йому про історію і плани на землю біля своїх будинків. «Він сказав, що його це не цікавить і що у нього міська рада в кишені. Все, що він скаже, депутати все зроблять. І показав нам на вихід», згадує [PERSON] ». Вищевказана інформація неодноразово розповсюджена також на інших веб-порталах та відповідно доведена до відома невизначеної кількості осіб. Разом з тим, така інформація не відповідає дійсності та в будь-якому випадку може бути неоднозначно протрактована невизначеною кількістю осіб, які ознайомлювались із такою статтею, що в свою чергу скомпроментовує ділову репутацію позивача [PERSON] . Поширена відповідачем та видавництвом « [INFO] » недостовірна інформація створює у невизначеного кола осіб враження про [PERSON] , як недобросовісну та корумповану людину, що не відповідає дійсності. Вважає, що такий стан речей щодо характеристики доброчесності [PERSON] несумісний та недопустимий з його діловою репутацією. Окрім цього, поведінка, про яку йде мова в статті, не відповідає життєвим принципам та уявленням [PERSON] про добросовісну особу, відповідність якій є для нього визначальним у житті. Наявність такої недостовірної інформації призводить до внутрішньо-душевних суперечок та знижує рівень його самооцінки і своєї значимості у суспільстві. Вважає, що поширена відповідачем інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, та в тексті поширеної інформації міститься висловлювання образливого характеру. Враховуючи баланс прав на свободу слова, повагу до гідності та честі, недоторканність ділової репутації, а також презумпцію невинуватості, та обставини щодо поширення відповідачем інформації за відповідним посиланням, позивач вважає, що така інформація є недостовірною, оскільки містить фактичні твердження про вчинення [PERSON] протиправних дій, у яких в свою чергу наявний склад злочинів, передбачених КК України. Фактично інформація щодо [PERSON] стосується обвинувачення у вчиненні злочину без жодного на те доказу, що безумовно порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Вважає, що за відсутності вироку суду відносно [PERSON] поширення відповідачем інформації за вищевказаним посиланням порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на його немайнові права. Поширена інформація не є оціночними судженнями, а є констатацією фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами. Позивач вважає, що умисно висловлена відповідачем інформація є негативною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , суперечить встановленим правилам поведінки та моралі, а її розповсюдження змушує оточуючих сумніватися в його соціальному статусі, ділових та професійних якостях, що призвело до заподіяння [PERSON] моральних страждань і переживань. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, що викладені в такому та у відповіді на відзив (а.с. 72-74). Серед іншого, зазначив, що представник відповідача стверджує, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, а з іншого боку висловлює заперечення щодо суті спору про те, що право позивача не є порушеним. Вважає, що така процесуальна позиція є взаємосуперечливою та непослідовною. Стаття, яка розміщена у мережі інтернет за відповідним посиланням, містить чітку вказівку на особу, яка надавала коментар, а саме [PERSON] . Саме відповідач повинна довести, що поширена інформація є достовірною. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Відтак, позивач здійснив доказування всіх обставин, необхідних для встановлення складу юридичного правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Покликання відповідача на те, що позивачем не доведено, що спірна інформація поширювалась саме відповідачем, спростовується презумпцією, яка передбачена частиною другою статті 302 ЦК України. Публікуючи статтю, що розміщена у мережі інтернет за відповідним посиланням, очевидним є те, що видавництво «ZAXID.NET» перевірило достовірність цієї інформації. Більше того, [PERSON] після пред`явлення [PERSON] позову не зверталась до « [PERSON] » з позовом про спростування недостовірної інформації з приводу того, що остання не надавала таких коментарів. При цьому, правовідносини щодо достовірності відомостей про те, що відповідний коментар надавала саме [PERSON] , стосуються виключно видавництва «ZAXID.NET» та [PERSON] . Остання фактично визнає, що відповідний коментар надала саме вона, а не будь-яка інша особа. Покликання відповідача на те, що додані до клопотання про долучення доказів від 06.08.2024 матеріали статей, які публікувались на відповідних веб-сайтах щодо діяльності позивача, не підтверджують порушення його ділової репутації при виконанні трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, спростовуються тим, що розповсюдження такої інформації змушує оточуючих сумніватися у високому соціальному статусі позивача, визнаних суспільством його ділових та професійних якостях як успішного бізнесмена та мецената, що призвело до заподіяння моральних страждань та переживань. Також зазначив, що роздруківка статті з веб-сайту «ZAXID.NET» не могла бути сформована в іншому режимі, оскільки володільцем такого електронного доказу є власник веб-сайту, де розміщена відповідна публікація. При цьому, копія публікації засвідчена ЕЦП. Зміни у вищевказаній публікації та вилучення тексту «Він сказав, що його це не цікавить і що у нього міська рада в кишені. Все, що він скаже, депутати все зроблять. І показав нам на вихід», згадує [PERSON] » відбулось вже після пред`явлення позову та доведення такої інформації до невизначеного кола осіб. Також звернув увагу на те, що зі змісту статі в цілому випливає, що [PERSON] розуміла тему розмови та послідовний зв`язок того, про що саме вона говорить. Вважає, що [PERSON] фактично визнала той факт, що надавала відповідний коментар, однак не вжила заходів з метою спростування презумпції її невинуватості. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до змісту яких останній не відомо, що мав на увазі позивач коли говорив, що у нього міська рада в кишені, та все, що він скаже, депутати все зроблять. Окрім цього, матеріалами справи не підтверджується поширення інформації про позивача, зокрема в мережі Інтернет, саме відповідачем, а тому позовні вимоги вважає безпідставними. Саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права. Відповідач підтримує пояснення третьої особи, зокрема про те, що позивачем надано електронний доказ без будь-якого належного засвідчення змісту такого, а також не здійснено належної фіксації веб-сторінки у мережі Інтернет. Як наслідок, позивачем у вказаній справі не надано належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити факт поширення оспорюваної інформації. Просила суд розгляд справи здійснювати за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що з матеріалів справи не встановлено поширення відповідної інформації про позивача в мережі Інтернет, а також поширення такої саме відповідачем [PERSON] . Окрім цього, позивачем не доведено порушення його ділової репутації відповідачем, а долучені до клопотання докази, зокрема матеріали статей, які публікувались на відповідних веб-сайтах щодо діяльності позивача, не підтверджують порушення його ділової репутації при виконанні трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права. Також пояснив, що відповідач згаданої інформації не поширювала, не публікувала такої, оскільки доступу до ресурсу «ZAXID.NET» не мала, натомість такий доступ має лише третя особа у справі. Також зазначив, що [PERSON] , як нею зазначено у своїх письмових поясненнях від 10.03.2025, достеменно сказати не може, чи надавався нею коментар, опублікований на сайті «ZAXID.NET», оскільки безпосередньо зустрічі з журналістами у неї не було. Як пояснила [PERSON] , якщо і відбулось якесь спілкування, то таке могло мати місце в телефонному режимі, проте особу співрозмовника та тему розмови відповідач конкретно повідомити не може. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ТОВ «ЗАХІД.НЕТ» в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Окрім цього, до суду надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до яких зазначив, що позивачем надано електронний доказ у виді роздрукованої статті для підтвердження поширення щодо нього оспорюваної інформації без будь-якого належного засвідчення змісту електронного доказу, а також не здійснено належну фіксацію веб-сторінки у мережі Інтернет. Як наслідок, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити факт поширення відповідної інформації. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Положеннями ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Статтею 297 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частин 1, 4 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. На підтвердження заявлених позовних вимог представником позивача надано зображення електронного документа у формі роздрукованої сторінки з мережі Інтернет з веб-сайту «ZAXID.NET». Зокрема, зазначено, що станом на [INFO] на вищевказаному веб-сайті та за посиланням: https://zaxid.net/lvivska_duhovna_seminariya_vistupila_proti_budivnitstva_zhitla_poruch_n1589719 була розміщена публікація під назвою «Львівська духовна семінарія і мешканці Хуторівки виступили проти масштабної забудови на [PERSON] ». У вищевказаній статті був наявний текст та пряма мова з вказівкою на [PERSON] такого змісту: «Мешканці пішли на зустріч з [PERSON] і розповіли йому про історію і плани на землю біля своїх будинків. «Він сказав, що його це не цікавить і що у нього міська рада в кишені. Все, що він скаже, депутати все зроблять. І показав нам на вихід»,\~ згадує\~ [PERSON] ». Текст цієї статті, як зазначено в нижній частині кожного аркуша, роздруковано 24.07.2024 о 12:30 (а.с. 10-15). При цьому, стороною відповідача заперечується факт поширення оскаржуваної інформації про позивача в мережі Інтернет, зокрема на веб-сайті «ZAXID.NET», де за поясненнями позивача була розміщена стаття з інформацією, яку необхідно спростувати. Такий факт не підтверджено також і представником третьої особи ТОВ «ЗАХІД.НЕТ» Як видно\~з тексту\~вищевказаної публікаціїстаном на 03 грудня 2024 року текст зі змістом: «Він сказав, що його це не цікавить і що у нього міська рада в кишені. Все, що він скаже, депутати все зроблять. І показав нам на вихід», згадує [PERSON] » був відсутній (а.с. 88-91). Крім цього, текст такого змісту відсутній і станом на час розгляду справи судом. Вищевказане не заперечується представниками сторін та третьої особи. Суд не бере до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, оскільки оригіналу електронного доказу суду належним чином не подано, а відповідність поданої копії оригіналу ставиться під сумнів. Така публікація зберігалась у мережі Інтернет в електронній (цифровій) формі, тому копія такої могла бути оформленою та засвідченою у встановленому відповідно до положень ст. 100 ЦПК України порядку. При цьому, достовірної інформації, зокрема у формі певної довідки, що видається уповноваженою на те особою, висновку експерта тощо з приводу змісту відповідної публікації станом на час її розміщення в мережі Інтернет на веб-сайті «ZAXID.NET» суду не надано. Щодо належного кола відповідачів суд звертає увагу на таке. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 зроблено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Отже, належним відповідачем у разі поширення певної інформації в мережі Інтернет, яку позивач вважає недостовірною, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен встановити та зазначити у позовній заяві. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору, способу захисту є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Разом з тим, позивачем не зазначено відповідачем власника веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, та автора такого матеріалу. Враховуючи відсутність клопотання позивача про залучення до розгляду справи як співвідповідача ТОВ «ЗАХІД.НЕТ», судом залучено останнє до справи як третю особу. В ході розгляду справи представник відповідача заперечив факт причетності відповідача [PERSON] до авторства та розміщення оскаржуваної інформації на веб-сайті «ZAXID.NET». На переконання суду, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання автора певного висловлювання спростувати відповідну інформацію, опубліковану в мережі Інтернет, є неможливим без зобов`язання власника веб-сайту, автора інформаційного матеріалу вчинити зі свого боку відповідні дії для спростування та фізичного вилучення такої інформації. При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, достатні підстави для задоволення позову відсутні. Щодо клопотання представника відповідача про стягнення із позивача витрат за надання професійної правничої допомоги суд зазначає наступне. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 137\~ЦПК України\~передбачено,\~що витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір\~суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; \~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості у вказаній справі представником відповідача надано копії: договір про надання правової допомоги від 09.09.2024, укладеного між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «АСТРІМ», додаток №1 до договору про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2024, рахунок на оплату №11/2024 від 13.11.2024 щодо оплати послуг адвокатського об`єднання у розмірі 6500 грн. Враховуючи суть спору, обсяг виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання відповідачу правничої допомоги, складність справи, ціну позову, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн.

Outcome: approved