Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

[PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення немайнової (моральної) шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 12.12.2020 року, поблизу станції «Любитів» пікет 9 км. 358 м., потяг № 1505 (ВЛ 80 № 142 ТЧ-3 Козятин ТЧМ3) скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , яка від отриманих травм померла. Внаслідок смерті [PERSON] її сину було завдано моральну шкоду. Обставини смерті [PERSON] було встановлено рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2022 року у справі № 159/3463/21, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28.04.2022 року. Позивач вказує на те, що він втратив рідну матір, назавжди позбавлений можливості отримувати від неї підтримку та допомогу, як моральну, так і матеріальну, і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивач не зможе отримати від матері пораду, не зможе розділити святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Позивач втратив матір в молодому віці, коли порада та підтримка батьків є особливо потрібними та важливими. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від нього обставин. Він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з матір`ю, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини. Позивач відчуває біль, страждання та гостре відчуття несправедливості, оскільки мати загинула неприродною смертю внаслідок трагічної випадковості і жодних передумов до його втрати не було. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300000,00 грн. Такий розмір, на думку позивача, є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Враховуючи викладене, [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , просив суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.12.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.01.2025 року представником відповідача Гуменюк І.П. подано до суду відзив на пред`явлений позов, з якого встановлено, що відповідач не погоджується з пред`явленим позовом. Так, представник відповідача зазначає, що, з огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020030110001477 від 13.12.2020 року, було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що вина локомотивної бригади у даній дорожньо-транспортній пригоді відсутня. Відповідно до матеріалів службового розслідування, загибла знаходилася у місці, яке не обладнане для переходу пішоходів. Крім того, на місці дорожньо-транспортної пригоди наявні заборонні знаки про небезпеку ходіння по коліях, а тому в даному випадку відсутній умисел відповідача. Крім цього, сума моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн. не відповідає принципу розумності та справедливості, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено заявлених ним підстав відшкодування моральної шкоди стосовно порушення нормального способу життя, а також щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, підтверджень існування певних відмінних обставин за життя загиблої. Також позивачем не підтверджено, що за життя матері він отримував від неї матеріальну допомогу, як це зазначено у позовній заяві. Жодним доказом не доведено, що позивач був на утриманні матері і внаслідок її загибелі позивач втратив матеріальну підтримку. Позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, не зазначено, якими доказами це підтверджується. В судове засідання позивач не з`явився, однак попередньо подав до суду клопотання про проведення судового розгляду у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Представник позивача - адвокат Таргоній В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача Гуменюк І.П. в судовому засіданні заявлений позов не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, та просила відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2022 року у справі № 159/3463/21, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28.04.2022 року, встановлені обставини смерті [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.12.2020 року, [PERSON] померла [INFO] . Зазначеним вище рішенням суду від 24.01.2022 року, яке набрало законної сили, встановлено, що причиною смерті [PERSON] , [INFO] , відповідно до висновку судово-медичного експерта від 16.02.2021 року є отримання поєднаної травми тіла: розтрощення голови, множинних переломів ребер, кісток тазу з розривами внутрішніх органів та з розвитком шоку. Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2021 року підтверджено причину нещасного випадку на залізниці, а саме - неуважність [PERSON] та перебування в стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння і відсутність в діях локомотивної бригади складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України). Згідно вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Системний аналіз й тлумачення зазначених норм права вказує про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю потерпілої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником такого джерела, незалежно від його вини. Суд вважає цілком переконливими твердження позивача про те, що внаслідок трагічної смерті матері йому завдана істотна моральна шкода, яка полягає у відчутті душевного болю від усвідомлення факту втрати близької людини; в усвідомленні непоправності того, що сталося, яке переслідуватиме його усе життя, що залишилося; в переживаннях за своє майбутнє; в порушенні усталеного порядку життя та співіснування; у вимушених змінах у житті, тощо. Суд вважає ці страждання інтенсивними, такими, що не можуть бути компенсовані, а тому вони вимагають належного відшкодування. Смерть матері в даному випадку безумовно і беззаперечно прямо зумовила для позивача вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано. При цьому слід зазначити, що необережна поведінка потерпілої жодним чином не зменшує душевного болю її дітям. Представник відповідача в судовому засіданні визнала ту обставину, що втрата близької людини тягне за собою певну моральну шкоду. Зважаючи на те, що судом встановлено факт заподіяння позивачу певної моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Зменшуючи суму відшкодування, яка заявлена в позові, суд враховує обставини, при яких загинула потерпіла, допущену нею грубу необережність при переході залізничної колії, перебування її в стані алкогольного сп`яніння, що позбавило останню в достатній мірі керувати своїми діями. На переконання суду, саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде відповідати засадам цивільного судочинства, не порушуватиме вимоги розумності та справедливості. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 3028,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial