Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки у порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що після смерті її баби - [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 0,55 га, які були передані останній у приватну власність рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області 5 позачергової сесії 22 скликання від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам Гончарівської сільської Ради народних депутатів». Вказану спадщину прийняв син спадкодавця - [PERSON] , оскільки належав до спадкоємців за законом першої черги і вступив у фактичне управління спадковим майном, проте за життя не оформив своїх спадкових прав. [INFO] батько позивачки - [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на вищевказані земельні ділянки. Позивачка прийняла зазначену спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що [PERSON] за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки. З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.02.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано в Монастириської державної нотаріальної контори копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Андрусенко І. Я. в підготовче засідання, призначене на 04.03.2025 року, не з`явилися, проте в позовній заяві представник позивача просить розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, з обставинами, викладеними в позові, погоджується. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення в справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до приписів ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова Верховного Суду від 05.09.2022 року в справі № 1519/2-5034/11). Судом встановлено такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.2017 року, виданого повторно Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] та [PERSON] . 04.10.1992 року[PERSON] , [INFO] , і [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.1992 року. Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.04.1962 року, батьками [PERSON] (батько позивачки), який народився [INFO] , вказано [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області 5 позачергової сесії 22 скликання від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам Гончарівської сільської Ради народних депутатів» бабі позивачки - [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і для ведення особистого підсобного господарства згідно з додатком № 1 площею 0,67 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га та для особистого підсобного господарства площею 0,55 га. Баба позивачки - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2002 року. Відповідно до довідки № 1 від 15.01.2025 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] , разом із нею були зареєстровані та проживали її син [PERSON] , [INFO] (батько позивачки), невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (позивачка), правнука [PERSON] , [INFO] . Зі змісту цієї довідки також вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до якого входить земельна ділянка, призначена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,55 га, передана їй у приватну власність згідно з рішенням Гончарівської сільської ради від 08.02.1996 року. Вказану спадщину прийняв син спадкодавця - [PERSON] , оскільки вступив у фактичне управління спадковим майном, підтримував будинок в належному стані, обробляв земельні ділянки, користувався всім спадковим майном, включаючи речі домашнього вжитку. Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 91/01-16 від 21.02.2025 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкової справи не заведено. Поряд з цим, як вбачається зі змісту довідки завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 435/01-16 від 27.09.2024 року, нотаріусом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових справ. Батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2020 року. Відповідно до довідки № 357 від 25.09.2024 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, [PERSON] , який помер [INFO] , проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою була зареєстрована та проживала його дочка - [PERSON] (позивачка). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 22.10.2010 року секретарем виконкому Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області Жилавою О. М. (реєстровий № 13), відповідно до якого він заповів усе своє майно [PERSON] , 1968 р. н. Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 91/01-16 від 21.02.2025 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу № 56 за 2021 рік. Як вбачається з матеріалів вищевказаної спадкової справи, 24.03.2021 року позивачка [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька. 20.11.2021 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Поряд з цим, як зі змісту постанови завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 57/02-31 від 07.02.2025 року вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,67 га, з яких 0,55 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка була передана у приватну власність [PERSON] рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів від 08.02.1996 року, у зв`язку із тим, що [PERSON] та [PERSON] за життя не розробили технічну документацію на цю земельну ділянку, не виготовили державний акт та не зареєстрували речове право на неї, Зі змісту інформаційного листа ПП «Землі Придністров`я» № 0874 від 10.02.2025 року вбачається, що земельним ділянкам площею 0,2700 га та 0,2800 га, які призначені для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області, які були передані у власність [PERSON] рішенням Гончарівської сільської ради від 08.02.1996 року, на підставі розробленої технічної документації були присвоєні кадастрові номери 6124282000:02:001:0643 та 6124282000:02:001:0646 відповідно. Внесення даних вищевказаних земельних ділянок до Державного земельного кадастру підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2600811622024 від 18.11.2024 року та № НВ-5300925912024 від 19.11.2024 року, згідно з якими земельним ділянкам площею 0,2700 га та 0,2800 га, призначеним для ведення особистого селянського господарства, розташованим на території с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 18.11.2024 року, присвоєно кадастрові номери 6124282000:02:001:0643 та 6124282000:02:001:0646 відповідно. Інформаційним листом № 2076/02-16 від 13.12.2024 року Монастириської міської ради позивачці відмовлено в завершені процедури приватизації, зокрема, в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на дві земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, площею 0,28 га та 0,27 га. Так, за результатом розгляду заяви позивачки щодо затвердження технічної документації із землеустрою встановлено, що поданими нею документами не підтверджується, що вона успадкувала вказані земельні ділянки після смерті [PERSON] . У зв`язку з наведеним позивачці рекомендовано звернутись з відповідною позовною заявою до суду. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року). Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (2003 року) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вбачається зі змісту ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В постанові від 20.03.2019 року в справі № 350/67/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. Про те, що до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, Верховний Суд також вказав, зокрема, в постанові від 23.11.2022 року в справі № 752/1229/21. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, що передбачено ч. 1 ст. 1235 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що бабі позивачки - [PERSON] рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.02.1996 року передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,55 га, яка складається із земельних ділянок площею 0,2700 га та 0,2800 га, призначених для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області, кадастрові номери 6124282000:02:001:0643 та 6124282000:02:001:0646 відповідно. Разом з тим, [PERSON] за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину, до складу якої входять вищевказані земельні ділянки, прийняв її син - [PERSON] , який за життя не оформив своїх спадкових прав. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , за заповітом, спадщину прийняла. Дані про спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Отже, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право на завершення приватизації вищевказаних земельних ділянок у порядку спадкування.

Outcome: approved