Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 15 квітня 2024 року [PERSON] та [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Невкритий Валерій Михайлович звернулися до Богуславського районного суду Київської області з даним позовом до [PERSON] , в якому просять: 1. Визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022 року, становить 1/2 частки. 2. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/3 частку від 1/2 частки автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022 року. 3. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/3 частку від 1/2 частки автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022 року. 4. Зобов`язати [PERSON] надати приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області Вашеці Сергію Володимировичу документи на автомобіль KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022 року для належного оформлення за позивачами спадщини після смерті [PERSON] . 5. Витребувати в приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Вашеки Сергія Володимировича спадкову справу [PERSON] , який помер [INFO] . Також, 15 квітня 2024 року разом із позовною заявою позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просять: заборонити [PERSON] здійснювати будь - які дії щодо спірного майна, зокрема відчуження (продажу, дарування, перереєстрації, тощо) автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022. Позивачі зазначають, що предметом позову є визнання за позивачами права власності на 1/3 частку від 1/2 частки автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачка [PERSON] чинить дії, які в подальшому можуть перешкоджати виконанню рішення суду у справі, зокрема не надає приватному нотаріусу документи на автомобіль для належного оформлення спадщини на майно після смерті [PERSON] , вважаючи даний автомобіль лише її власністю одноособово, має намір відчужити (перереєструвати) автомобіль на користь третіх осіб, тому це може ускладнити виконання прийнятого судом рішення. Оскільки позивачі позбавлені можливості в нотаріальному порядку встановити за собою право власності на спадкове нерухоме майно, то вони звернулися із даним позовом до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 15.04.2024 справу передано на розгляд судді Романенко К.С. 18 квітня 2024 року у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру. Як вбачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 549799 від 18.04.2024, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. від 16.04.2024 заяву позивачів [PERSON] та [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Ухвалено заборонити [PERSON] вчиняти будь - які дії щодо спірного майна, зокрема відчуження (продажу, дарування, перереєстрації, тощо) автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] , червоного кольору, який згідно свідоцтва свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15.02.2022 року, виданого ТСЦ 5341, належать на праві власності [PERSON] , (місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ). Ухвалою суду від 22.04. 2024 року, позовну заяву було залишено без руху. 26 квітня 2024 року на адресу суду від представника позивачів надійшла заява про усунення недоліків позову із оригіналами квитанцій про сплату судового збору. Недоліки усунуто, судовий збір сплачено. 30 квітня 2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі\~ за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. 27 травня 2024 року до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив, в якому відповідачка проти позову заперечувала, оскільки вважає зазначені позивачами у позові обставини недоведеними. Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 15.02.2022 за відповідачкою\~ було зареєстровано право власності на автомобіль «KIA RIO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску. Посилаючись на вказане, зазначила, що автомобіль був придбаний [PERSON] за її особисті кошти, які є її власністю, які вона йому надала саме для купівлі автомобіля. Так, 15 лютого 2022 року її покійний чоловік [PERSON] придбав та зареєстрував автомобіль на її ім`я, який в послідуючому вона продала за 48 000 грн, за таку ж суму, як і придбала, що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу. Те, що автомобіль придбано за особисті кошти відповідачки підтверджує, тим що одружилися вони з [PERSON] - [INFO] . Під час їх шлюбу вона 14.01.2019 отримала від чоловіка та батька її сина від першого шлюбу [PERSON] заборгованість по аліментах на утримання сина [PERSON] , в розмірі 59022,86 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Крім того, зазначає, що 25.10.2012 продала\~ за 24 000, 00 грн. свою власну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.12.2012 на отримані коши придбала 2 938, 61 доларів США. Разом з тим, 03.02.2022 вона [PERSON] продала свій автомобіль червоного кольору марки «DAEWOO МATIZ», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року, що підтверджується листом сервісного центру МВС за № 1744 № 31/ 31 від 22.05.2024. Також, відповідачка зазначає, що вона до шлюбу та перебуваючи в шлюбі з [PERSON] працювала на декількох роботах, де отримувала офіційну заробітну плату. 05.06.2024 від представника позивачів адвоката Невкритого В.М., до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , де представник заперечив позицію відповідачки [PERSON] викладену у відзиві на позов, про те, що у задоволенні позовних вимог позивачів слід відмовити. Враховуючи обставини придбання спірного автомобіля в період перебування відповідачки [PERSON] з [PERSON] в офіційно зареєстрованому шлюбі, відсутності будь-якої домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо його поділу з відступленням\~ від рівності часток, вважають спірний автомобіль марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , 2018 року випуску, (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022), державну реєстрацію на який було проведено одноособово за [PERSON] , спільною сумісною власністю відповідачки [PERSON] та\~ їх батька [PERSON] . Враховуючи викладене, просили суд, ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення. 04 липня 2024 року по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] \~ в судовому засіданні 23.07.2024 просили задовольнити їх позовні вимоги посилаючись на обґрунтування зазначені в позовній заяві. При цьому, [PERSON] \~ зазначив, що автомобіль марки «KIA RIO» було придбано за спільні кошти їх батька [PERSON] та відповідачки [PERSON] , який батьком було придбано в м. Полтава до дня народження відповідачки. За проханням батька\~ [PERSON] \~ поїхав разом з батьком до м. Полтава, де і було придбано спірний автомобіль. Технічний стан автомобіля на момент купівлі був в хорошому технічному стані, справний. Автомобіль марки «KIA RIO» перебував у користуванні відповідачки [PERSON] . У судовому засіданні представник позивачів\~ - адвокат Невкритий В.М. підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що автомобіль марки «KIA RIO» було придбано за її особисті кошти, а тому цей автомобіль є її особистою власністю, а не спільною сумісною. В задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] \~ просила відмовити. В судовому засіданні\~ представник відповідачки - адвокат Іжак О.І. заперечував проти задоволення позову, суду пояснив, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є необґрунтованими, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Звернув увагу суду на те, що доказів про те, що спірний автомобіль було придбано за кошти спільного бюджету [PERSON] та\~ [PERSON] позивачем не надано. Натомість доведено, що саме за особисті кошти, які отримувала відповідачка [PERSON] \~ вона придбала автомобіль марки «KIA RIO». Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Вашека С.В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтвердили те, що [PERSON] та\~ [PERSON] проживали разом як подружжя, вели спільне господарство до самої смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] підтвердив, що має спільного сина з\~ [PERSON] і мав борг по аліментах, який вже виплатив колишній дружині. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є відповідачем по справі\~ суду пояснила, що вона є дружиною померлого [PERSON] і за час спільного проживання з ним вона,\~\~ придбала автомобіль марки «KIA RIO». Купівлею вказано автомобіля займався її покійний чоловік. На купівлю автомобіля вона надала чоловіку свої особисті кошти, які отримала від продажу свого автомобіля Матіз, квартири в Запоріжжі та за кошти, що отримала від першого чоловіка, а саме заборгованість по аліментах, а також оформила в приватного нотаріуса довіреність на ім`я чоловіка [PERSON] , що було необхідно для купівлі та оформлення автомобіля. Інше належне спадкове майно [PERSON] вже переоформлено в нотаріуса. Натепер автомобіль марки «KIA RIO» відповідачкою продано в квітні, оскільки на вказаному автомобілі вона потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, після якої автомобіль було полагоджено та перефарбовано. За час спільного проживання у шлюбі з [PERSON] зазначила, що спільного бюджету вони з чоловіком не мали, оскільки стали проживати вже в тому віці,\~ коли кожен мав свої доходи та самостійно ними розпоряджався. Суд, заслухавши пояснення позивачів, їх представника, пояснення відповідачки та її представника, пояснення свідків та дослідивши письмові докази в межах заявлених суду позовних вимог, вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] \~\~ відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] \~ зареєстрували шлюб у Богуславському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №75 від 21 липня 2016 року. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 149). [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 296, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.09.2022 Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 75). Позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] у відповідності до ч. 2 ст. 1223 , ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги після смерті їх батька та чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та матеріалами спадкової справи № 7/2023. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина, яка складається з наступного майна: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею - 0,09774 га, кадастровий номер: 3220610100:01:019:0157, що розташована, за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею - 0,01257 га, кадастровий номер: 3220610100:01:019:0162, що розташована, за адресою: [ADDRESS] ; 1/4 частки\~ квартири, що розташована, за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер [NUMBER] , червоного кольору. За життя спадкодавець [PERSON] розпорядження щодо майна, яке становить спадкову масу не залишив. Як вбачається з матеріалами спадкової справи № 7/2023 на вищезазначене спадкове майно позивачам та відповідачці як спадкоємцям за законом видано відповідні свідоцтва про право на спадщину (а.с. 70-141). Таким чином, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадщина, яка залишилась після смерті [PERSON] , в рівних частинах належить спадкоємцям - позивачам та відповідачці, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом та копіями витягів з Державного реєстру речових прав (а.с. 20-21, 22-23, 24-25, 26-27, 28-29). Крім того, судом встановлено що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , 2018 року випуску, (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022), державну реєстрацію на який було проведено одноособово за [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу\~ транспортного засобу № 5341/2022/3107375 від 15.02.2024 та копією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу серії [NUMBER] від 15.02.2022 (а.с. 19, 148). Ухвалою Богуславського районного суду Київської області № 358/621/24 від 16.04.2024 винесеною в порядку забезпечення позову [PERSON] заборонено вчиняти будь - які дії щодо спірного майна, зокрема відчуження (продажу, дарування, перереєстрації, тощо) автомобіля «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , 2018 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] , червоного кольору, який згідно свідоцтва свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15.02.2022, виданого ТСЦ 5341, належать на праві власності [PERSON] , (місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ). Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області за № 31/10-3030 від 30.05.2024, накласти обмеження відповідно до ухвали Богуславського районного суду Київської області № 358/621/24 від 16.04.2024 на транспортний засіб «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , який належав [PERSON] не представляється можливим у зв`язку з перереєстрацією 09 квітня 2024 в ТСЦ МВС №7144 по договору укладеному в ТСЦ на нового власника [PERSON] (а.с. 143). Як вбачається із копії договору купівлі-продажу транспортного засобу 7144/2024/4428116, [PERSON] 09 квітня 2024 року продала [PERSON] транспортний засіб марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , 2018 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] , червоного кольору, свідоцтва свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15.02.2022 (а.с. 147). Отже, вказаний автомобіль було відчужено до обтяження, накладеного судом. Як вбачається, з тексту позовної заяви, позивачі [PERSON] та [PERSON] не мають можливості належним чином оформити свої спадкові права на автомобіль марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , після смерті їх батька [PERSON] і отримати свідоцтво про право на спадщину на частку в автомобілі, в порядку спадкування за законом. Відповідачка [PERSON] на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний за її особисті кошти надала суду наступні підтверджуючі документи: копію виконавчого листа Богуславського районного суду Київської області № 2-848/2005 від 05.08.2005; копію постанови ст. державного\~ виконавця Вільнянсього РВДВС у Запоріжській області від 29.11.2018; копію розрахунку заборгованості по аліментах від 12.07.2018; копія розписки про отримання коштів в рахунок заборгованості по аліментах від 14.01.2019; копія\~ договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25.10.2012; лист сервісного центру МВС за № 1744 № 31/31 від 22.05.2024, яким підтверджується, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № 20436 від 03.02.2022 продала належний їй автомобіль червоного кольору марки «DAEWOO МATIZ», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року; копії квитанцій про купівлю [PERSON] іноземної валюти від 09.05.2024, 23.05.2024, 26.05.2024; довідка про заробіток [PERSON] за № 126 від 21.07.2024 та № 126/1 від 21.07.2024; копія довіреності на ім`я [PERSON] від 12.02.2022\~ (а.с. 154, 156, 157-158, 159,160-162,163,164,165, 166-167). Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма передбачена статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі СК України) за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Перелік майна є вичерпним. Таким чином, виключно у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1-2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як встановлено судом та не заперечувалось відповідачкою, під час перебування у шлюбі [PERSON] та\~ [PERSON] було придбано автомобіль марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , 2018 року випуску, який був зареєстрований на відповідачку [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За результатами розгляду справи судом встановлено, що транспортний засіб марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак\~ [NUMBER] , 2018 року випуску, 09 квітня 2024 року було відчужено відповідачкою на користь іншої особи, яка не є стороною у даному спорі і право власності якої ніким не оспорюються, а отже позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачами на частку спірного автомобіля в порядку спадкування за заповітом в цій частині не підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визначення частки [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.02.2022 року, що становить 1/2 частки, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Із зазначеного вбачається, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 16.06.2021 року у справі № 570/997/19, в якій також зазначено, що у такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічні правові висновки неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20.06.2018 року у справі №266/5267/18; від 20.03.2019 року у справі № 550/1040/16-ц; від 22.04.2020 року у справі №601/2592/18; від 22.04.2020 року у справі № 127/23809/18; від 27.05.2020 року у справі №361/7518/16-ц, від 16.09.2020 року у справі № 464/1663/18. Зазначене свідчить про сталість судової практики у даній категорії спірних правовідносин. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, згідно положень закону та за узгодження релевантної практики Верховного Суду, з огляду на те, що на момент звернення до суду з відповідним позовом, [PERSON] помер, тож відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення частки у спільній сумісній власності за ним. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду. Отже в цій частині позовних вимог слід відмовити. Обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту своїх прав також є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити належний позов до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц). У зв`язку з відсутністю законодавчих підстав для визнання за померлим [PERSON] частки співвласника у праві спільної власності, суд не надає оцінку доводам відповідачки [PERSON] про придбання спірного автомобіля за її власні кошти. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Outcome: dismissed