Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Помічнянська міська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування звернулася до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з цивільним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] являється матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. [PERSON] має у приватній власності (спільна сумісна власність, розмір частки ) приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , проте фактично в даному володінні не проживає протягом останніх років. 21.11.2023 на адресу Служби у справах дітей Помічнянської міської ради надійшов лист Служби у справах дітей Одеської міської ради з повідомленням про те, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.09.2023 малолітню дитину [PERSON] відібрано у матері без позбавлення батьківських прав. Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.06.2023 № 185/01-06, [PERSON] [INFO] , була влаштована до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. Відповідно до наказу начальника Служби у справах дітей Помічнянської міської ради від 22.11.2023 №7 [PERSON] була поставлена на первинний облік дітей, які зилишились без батьківськогого піклування, дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування. Відповідно до листа КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 20.11.2024 № 779 за час перебування дитини у закладі, з 03.06.2023 року, нею ніхто не цікавився, допомоги у її вихованні та утриманні не надавав. Відповідно до листа Служби у справах дітей Одеської міської ради від 05.11.2024 №06/10955 мати малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] жодних заходів щодо повернення дитини на виховання в родину не здійснила, до Служби у справах дітей Одеської міської ради з вищевказаного приводу не зверталась. Питання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Службою у справах дітей Одеської міської ради не порушувалось. Поряд з цим, рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.02.2022 №2/387/44/22, яке набрало законної сили 15.03.2022, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За наведених обставин, з огляду на ставлення матері до дитини та діючи виключно в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , виконавчий комітет Помічнянської міської ради, як орган опіки опіки та піклування рішенням від 28.11.2024 № 194 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітньої доньки. За наведених обставин, позивач, з метою захисту прав дитини, а також те, що має місце факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дочки, звернувся з цим позовом до суду про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Суд, ухвалою від 23.12.2024, за вказаним позовом відкрив провадження у справі №387/1634/24 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 23.01.2025. За наслідками підготовчого засідання 23.01.2025, судом постановлено ухвалу, якою підготовче засідання відкладено на 18.02.2025. Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію цивільного процесу та призначено справу до розгляду по суті на 12.03.2025, про що 18.02.2025 постановлено відповідну ухвалу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. 12.03.2025 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в поному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судові засідання ані 23 січня 2025 року, ані 18 лютого 2025 року, ані 12 березня 2025 року не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в порядку передбаченому ЦПК України. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту на адресу суду не надходило. Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 19.02.2025 на офіційному вібпорталі "Судова влада України" було розміщено оголошення про виклик відповідачки [PERSON] в судове засідання 12.03.2025. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, та не повідомила про причини своєї неявки, із будь-якими клопотаннями до суду не зверталася та відзиву на позовну заяву не надала, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення суду за наявними в матеріалах справи доказами, про що 12.03.2025 постановив відповідну ухвалу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Одеса. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстицї (м. Одеса) 13.09.2022 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстицї (м. Одеса) 19.09.2023, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 7). 06 червня 2023 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядженням за №185/01-06 від 06.06.2023 «Про невідкладене відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] та батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дитини до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення» (а.с. 8, 9). У червні 2023 року Орган опіки та піклування Хаджибейської (колишня назва Малиновська) районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Хаджибейського району служби у справах дітей Одеської міської ради про невідкладне відібрання дитини від матері та батька без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.09.2023 у справі №521/15007/23 постановлено: відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] та батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на користь дитячого державного закладу, в якому буде перебувати малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 14 червня 2023 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь дитячого державного закладу, в якому буде перебувати малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 14 червня 2023 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини (а.с. 13-17). Рішенням виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №152 від 30.11.2024, [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського пуклування (а.с. 10). Листом №06/10955 від 05.11.2024 Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила Службу у справах дітей Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про те, що мати малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , [PERSON] жодних заходів щодо повернення малолітньої дитини на виховання в родину не здійснила, до Служби у справах дітей Одеської міської ради з вищевказаного приводу не зверталась. Питання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , Службою у справах дітей Одеської міської ради не порушувалось (а.с. 11). Листом №779 від 20.11.2024 КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради повідомив Службу у справах дітей Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про те, що з 03.06.2023 в закладі на повному державному забезпеченні перебуває малолітня [PERSON] , яка відповідно до рішення Виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 152 від 30.11.2023 є дитиною позбавленою батьківського піклування. За час перебування дитини у закладі нею ніхто не цікавиться, допомоги у вихованні та утриманні не надає (а.с. 12). Відповідно до Акту обстеження умов проживання №18 від 11.02.2025, обстежено умови проживання за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована [PERSON] , та не проживає. Будинок не придатний для проживання, знаходиться в аварійному стані. Рішенням Виконавчого комітету Помічнянської міської ради Навоукраїнського району Кіровоградської області №194 від 28.11.2024 «Про затвердження висноку про доцільність позбавлення батьківських прав» затверджено висновок Служби у справах дітей Помічнянської міької ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Зі змісту висновку слідує, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Новоукраїнка Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 21.11.2023 на адресу Служби у справах дітей Помічнянської міської ради надійшов лист Служби у справах дітей Одеської міської ради в якому повідомлялося, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.09.2023 (справа №521/15007/23, провадження 2/521/4154/23) малолітню дитину [PERSON] відібрано у матері без позбавлення батьківських прав. Малолітня дитина була влаштована до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. За час перебування динити у закладі мати жодного разу доньку не відвідала, не писала, не телефонувала, не цікавилась долею дитини, не приймала участі у її вихованні та утриманні. Відповідно до листа Служби у справах дітей Одеської міської ради від 05.11.2024 №06/10955 мати малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] жодних заходів щодо повернення дитини на виховання в родину не здійснила, до Служби у справах дітей Одеської міської ради з вищевказаного приводу не зверталась. На адресу служби у справах дітей надійшов лист Служби у справах дітей Одеської міської ради від 05.11.2024 №06/10955, у якому повідомляється, що мати малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] жодних заходів щодо повернення дитини на виховання в родину не здійснила, до Служби у справах дітей Одеської міської ради з вищевказаного приводу не зверталась. Питання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Службою у справах дітей Одеської міської ради не порушувалось. За місцем проживання [PERSON] харакретизується негативно, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки відносно дитини. Своєю безвідповідальною поведінкою та неналежним виконанням батьківських обов`язків створює умови, які порушують права та обов`язки дитини, не надає дитині достатньої уваги та турботи, не приділяє уваги соціальному та духовному розвитку дитини. На підставі рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.02.2022 №2/387/44/22, яке набрало законної сили 15.03.2022, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В даний час малолітні діти перебувають в КНП «Кіровоградський спеціалізований будинок дитини нового типу» Кіровоградської міської ради . На підставі вищевказаного, повно, всебічно та об`єктивно зясувавши всі обставини справи, ставлення матері до доньки та діючи виключно в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Помічнянської міської ради, як орган опіки та піклування, вирішив затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно вказаної дитини (а.с 24, 25). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК Україн передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, що надання батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи - відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020, справа №227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Аналізуючи вимоги та положення зазначеного вище законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності (виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків), а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] , [INFO] , зокрема: свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; в період з 03.06.2023 не спілкується з дитиною; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не піклується про стан її здоров`я. Враховуючи вищевикладене, на думку суду позов є обґрунтованим, оскільки під час розгляду справи встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідачкою по відношенню до своєї малолітньої дочки, тому суд дійшов висновку про доведеність зазначеної позовної вимоги та необхідність її задоволення, оскільки цього вимагають інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За приписами положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 247 Сімейного кодексу України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. За змістом ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В позовній заяві позивач заявляє вимогу стягнення з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. При цьому суд зважає, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.09.2023 у справі №521/15007/23 ухвалено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь дитячого державного закладу, в якому буде перебувати малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 14 червня 2023 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. За наведеного правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, відсутні. Отже, беручи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав на даний момент є єдиним можливим засобом забезпечення дитині гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Водночас застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дочки відповідно до положень ст. 169 СК України. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а позивач відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного, статтями 164, 166, 167, 171, 180-182, 248 СК України, статтями 4, 12, 13, 76-83, 141, 142, 197, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial