Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

13 січня 2025 року з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області до Шишацького районного суду Полтавської області за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2020 року дружина позивача покинула сім`ю і зникла в невідомому напрямку, залишивши сина на нього. На даний час син проживає разом з позивачем. Він самостійно дбає про нього, займається вихованням, слідкує за його розвитком та інтересами. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає та не сплачує аліменти, стягнуті рішенням суду від 22.03.2021 року. З огляду на фактичне самоусунення відповідача від батьківських обов`язків, позивач просить визначити місце проживання сина разом з ним. Разом з тим, зазначає, що спору щодо місця проживання дитини не існує та не існувало раніше, адже відповідач добровільно сама залишила сина на нього (а.с.6). Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. 12 березня 2025 року представник позивача адвокат Яковенко Г.М. надіслав до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, яке задоволено ухвалою суду від 12.03.2025. У визначений час позивач та його представник в судове засідання не з`явились, на відеоконференцзв`язок не вийшли. Натомість 13 березня 2025 року представником позивача адвокатом Яковенко Г.М. до суду надіслано клопотання про проведення судового засідання у відсутність позивача та його представника. Також він вказав, що наполягає на задоволені позовних вимог та не заперечує щодо прийняття заочного рішення Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав висновок органу піки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. Відповідач [PERSON] була повідомлена судом про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації проживання (п.2 ч.7, п.4 ч.8, ст.128 ЦПК України), однак не з`явилась, а ні в підготовче, а ні в судове засідання. Заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву від неї не надходило. У зв`язку з цим, суд, відповідно до норм ст.ст. 223, 280-284 ЦПК України, вирішив здійснювати розгляд справи у заочному порядку за наявними матеріалами, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23 липня 2020 року Миргородським міськрайонним відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (відповідач у справі) (а.с.12). Судовим наказом Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.17). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2022 року, яке 18.08.2022 набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно відповіді № 973233 від 19.12.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [INFO] з 05.12.2022 є: [ADDRESS] ( а.с.27). Відповідно до відповіді № 973253 від 19.12.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру та витягу з реєстру територіальної громади за № 2023/004384500 від 12.06.2023, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [INFO] , з 12.02.2005 є : [ADDRESS] (а.с.14, 28). Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади за № 2023/004384715 від 12.06.2023, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] [INFO] , з 13.12.2010 є : [ADDRESS] (а.с.15). Таким чином, місцем проживання неповнолітньої дитини [PERSON] є місце проживання його батька [PERSON] . Згідно ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Чинний Сімейний кодекс України містить положення щодо врегулювання спору щодо визначення місця проживання саме малолітньої дитини з одним із батьків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Із змісту ст. 161 СК України вбачається, що місце проживання малолітньої дитини визначається судом виключно в разі наявності спору між батьками. Відповідно до заяви позивача та фактичних обставин справи, встановлених судом, сторони проживають окремо, місце проживання дитини батьками визначено в добровільному порядку і спір між сторонами з цього приводу відсутній. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)». Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками, які живуть окремо. За відсутності згоди щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , [INFO] досяг чотирнадцятирічного віку, а тому на час звернення позивача із цим позовом до суду питання визначення його місця проживання з одним із батьків повинно вирішуватися не судом, а самою дитиною відповідно до положень ч.3 ст.160 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. Питання судових витрат, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн., суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України та покладає їх на позивача, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed