Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

25 грудня 2024 року до Красногвардійського районного суду надійшла позовна заява Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. Згідно первісного позову позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення за період з грудня 1999 року по 30.09.2024 року у розмірі 29 288 грн. 93 коп., що складаються з: 22 404 грн. 54 коп. сума основного боргу, 792 грн. 30 коп. сума 3% річних та інфляційне збільшення 6092 грн. 09 коп., а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між підприємством та споживачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року «Про розподіл платні за житло та комунальні послуги», відповідачу був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Позивач належним чином виконував та виконує покладені на нього законодавством обов`язки щодо надання послуг водопостачання та водовідведення, тоді як у свою чергу відповідач порушував та порушує покладений на нього обов`язок щодо оплати за наданні послуги, у зв`язку з чим сума заборгованості станом на 30.09.2024 року за надані послуги водопостачання та водовідведення у квартирі за адресою: [ADDRESS] , власницею якої є [PERSON] , складає 22 404 грн. 54 коп., яка утворилась за період з грудня 1999 року по 2024 рік. Враховуючи наведені обставини просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року було відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 26 грудня 2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 28 січня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково з огляду на наступне. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Крім того, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Враховуючи вищезазначені законодавчі положення відповідач вважає необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про нарахування 3% річних та інфляційного збільшення, а також вимоги про стягнення боргу за період з 1999 року по 26.12.2021 року (а.с. 27-28). Також, разом з відзивом на позовну заяву від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій вона просила застосувати у справі позовну давність та у зв`язку з цим відмовити у задоволенні позову стосовно вимог, заявлених поза межами строку позовної давності (а.с. 29). У судовому засіданні представник позивача Якименко А.Ю. уточнила позовні вимоги з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності. Окрім того, щодо заперечень відповідача зазначила, що при вирішенні справи, необхідно взяти до уваги зміни внесені до Цивільного кодексу України і застосувати строки позовної давності за період з 03.2017 року по 09.2024 рік. Окремо представник позивача зазначила, що відповідач посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року, яким забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни. Крім того, представник позивача наголошував, що не здійснював нарахування неустойки (штрафів, пені), а нарахував та заявив вимоги щодо стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних, які у свою чергу є відшкодуванням матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно представник позивача Якименко А.Ю. просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за період з 03.2017 по 09.2024 в розмірі 6653 грн. 68 коп., а в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних задовольнити повністю за заявлений період в позові, а саме з 07.2018 по 01.2022 у розмірі 6092 грн. 09 коп. інфляційне збільшення суми боргу, та 792 грн. 30 коп. 3% річних (а.с. 51-52). Відповідач в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги у частині нарахування 3% річних та інфляційного збільшення за період з 17.03.2020 року по сьогоднішній день не підлягають задоволенню. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно приписів ст.ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 22.03.2023 року № 72/35. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з ЄДДР №993839 від 26.12.2024 року. При цьому, як слідує з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , від 03.10.2024 року, відповідач є власником відповідної квартири (а.с. 7), та на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 13), за яким вона повинна була сплачувати комунальні послуги щомісячно. Статтею 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) стягується окрім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Згідно зі\~статтею 9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо щомісячної оплати наданих позивачем послуг станом на 30 вересня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 22404,54 грн. (а.с 13-14). Після уточнення представником позивача Якименко А.Ю. позовних вимог, з урахуванням термінів позовної давності, сума основного боргу за період з 03.2017 по 09.2024 дорівнює 6653 грн. 68 коп. Відповідачу, з урахуванням часткового визнання боргу, було запропоновано надати власний розрахунок належної до сплати суми заборгованості, однак він залишив це на розсуд суду. Відповідно суд вирішує спір щодо розмірів основного боргу, 3% річних та інфляційного збільшення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання плати за надані послуги водопостачання та водовідведення, яке підлягає судовому захисту. Відносно застосування у справі позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.\~258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року. В подальшому, відповідними постановами Кабінету Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, карантин було продовжено. Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був скасований на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651). Отже, строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувались на весь строк дії карантину, тобто у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Крім того, згідно з пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. При цьому, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу. Отже, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжується на строк дії воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу. Враховуючи наведені положення законодавства суд приходить до висновку, що позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради має право на стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з 12 березня 2017 року по вересень 2024 року включно (в межах заявлених позивачем позовних вимог), тобто протягом всього періоду дії на території України карантину та воєнного стану, у який строки позовної давності продовжувались, а також протягом трьох років до запровадження в Україні карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). У пункті\~37\~Правил надання\~послуг з\~централізованого водопостачання\~та централізованого\~водовідведення,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~5\~липня 2019\~року №\~690\~(в\~редакції постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~2\~лютого 2022\~р.\~№ 85)\~закріплено,\~що розрахунковим періодом\~для оплати\~обсягу спожитих\~послуг є\~календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення та 3% річних, підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Враховуючи наведене, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підлягають задоволенню у повному обсязі, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у загальному розмірі 13 538 грн. 07 коп., з яких 6653 грн. 68 коп. сума основного боргу, 792 грн. 30 коп. сума 3% річних та інфляційне збільшення 6092 грн. 09 коп. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved