Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження навчання до досягнення нею 23-х річного віку. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 11.07.2015 між [PERSON] (прізвище до укладання шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] , було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції міста Києва, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 1730. Від шлюбу народилася спільна донька - [PERSON] , [INFO] , що зареєстровано у Дніпровському районному у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 2442 від 22.08.2017. На протязі останніх 12 місяців сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин у грудні 2023 року. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між сторонами постійно виникають сварки, свідками яких стає дитина і які тяжким чином впливають на психічний стан позивача і доньки, та кожен раз спричиняє позивачу і дитині душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у позивача та у сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами родини, на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Так, відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.02.2024 у справі 761/190/24 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сім`ї та дитині. На даний час сім`я позивача та відповідача розпалася. Донька проживає з позивачем і повністю перебуває на її утриманні. Наразі позивач є самозайнятою особою фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з ЄДР та отримує дохід від своєї діяльності у розмірі 30 000,00 грн. Будь-яких інших джерел доходів позивач не має. Коштів звичайно недостатньо для належного і необхідного забезпечення та утримання як дитини, так і особистого проживання позивача. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в додаткових витратах на спільну дитини участі не приймає. В житті дитини, в її вихованні та розвитку активної участі не приймає, що ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження навчання до досягнення нею 23-х річного віку. Позивачу не відоме місце роботи та дохід відповідача. Як відомо позивачу, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Таким чином, відповідач має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження навчання до досягнення нею 23-х річного віку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2024 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. 21.11.2024 до суду надійшов відзив відповідача у справі №755/16168/24. В той же час, з поданого відзиву вбачається, що останній поданий щодо розгляду позовних вимог АТ «Універсал банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також, у вказаному відзиві відповідач посилається на те, що обізнаний щодо відкриття справи про стягнення з нього аліментів. Листом від 26.11.2024 відповідача повідомлено, що у провадженні суду перебуває цивільна справа №755/16168/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, та про необхідність подання до суду доказів направлення копії відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Зазначений лист отриманий відповідачем 04.12.2024 шляхом доставки до електронного кабінету в системі «Електронний суд». Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2024 у справі №761/190/24 (а.с.9-11). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.17). Згідно довідки ОСББ «Воскресенська 12А» від 25.06.2024, [PERSON] , зі своєю донькою [PERSON] , дійсно фактично проживають з 25.07.2022 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). [PERSON] зареєстрована фізичної особою-підприємцем (а.с. 12). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). Позивачка зазначає, що спільна з відповідачем дитина проживає з нею, проте батько дитини допомогу на утримання дитини не надає. Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дитину у порядку ст. 189 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає разом з малолітньою донькою - [PERSON] , яка перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, проте останній не бере участі у утриманні спільної доньки, втім на обох батькові покладено обов`язок утримувати власних дітей. Водночас при визначенні розміру аліментів суд враховує: матеріальне становище сторін, потреби дитини, рівень доходу сторін, й також те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню та присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд звертає увагу позивача, що останньою не наведено обґрунтувань в частині заявленого до стягнення розміру аліментів, у зв`язку з чим, саме частина доходів відповідача буде відповідати критеріям розумності та справедливості. В частині вимог позовної заяви про стягнення аліментів до досягнення дитиною 23-х річного віку, в разі продовження навчання, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за умов ст. 199 СК України, визначальним для стягнення аліментів є досягнення дитиною повноліття та навчання, у зв`язку з чим потребування допомоги від батьків та спроможність батьків надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 16.09.2024. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial