Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21415,69 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.03.2024 року о 12 год. 23 хв. по вул.Городоцька,25 у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA CERATO» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «PEUGEOT 301» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить ТОВ «ВІННЕР ЛІЗИНГ». Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та ТОВ «ВІННЕР ЛІЗИНГ» було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0199-00221 від 20.07.2023 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику транспортного засобу марки «PEUGEOT 301» р.н. [NUMBER] . Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 23.04.2024 року у справі № 463/3351/24, відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 01.04.2024 року. Дана заява була розглянута, пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок ДТП було визнано страховим випадком. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилась на основі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 03.04.2024 року, рахунку-фактури № 5348 від 03.04.2024 року; страхового акту № ОСКА-720 від 08.04.2024 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 08.04.2024 року. Позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 69915,51 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 62878 від 08.04.2024 року. Відповідно до витягу поліса із централізованої бази даних МТСБУ, відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за полісом № 214315790. За таких обставин відповідач повинен сплатити на користь позивача різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором страхування № 28-0199-00221 від 20.07.2023 року та сумою страхового відшкодування виплаченою за полісом № 214315790 АТ «СГ «ТАС», вартість різниці складає 21415,69 гривень. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21415,69 гривень. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Позовна заява поступила до суду 12.12.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.01.2025 року, прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.02.2025 року, розгляд справи відкладено на 11.03.2025 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, 05.03.2025 року подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує та просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений всіма можливими засобами про час і місце розгляду справи. Відзиву на позов та/або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 11.03.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «ВІННЕР ЛІЗИНГ» було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0199-00221 від 20.07.2023 року з додатками, згідно з яким ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» прийняло на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику транспортного засобу марки «PEUGEOT 301» р.н. [NUMBER] (а.с.4-16). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із постанови Личаківського районного суду м.Львова від 23.04.2024 року у справі 463/3351/24, 30.03.2024 року о 12 год. 23 хв. по вул.Городоцька,25 у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA CERATO» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «PEUGEOT 301» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 23.04.2024 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,0 гривень (а.с.18). На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду,що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Згідно Витягу перевірки чинності полісу внутрішнього страхування на транспортний засіб марки «KIA CERATO» р.н. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за полісом № 214315790 (а.с.29). Власником автомобіля марки «PEUGEOT 301» р.н. [NUMBER] , є ТОВ «ВІННЕР ЛІЗИНГ», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.16). 01 квітня 2024 року ПрАТ «СК «УСГ» від страхувальника ТОВ «ВІННЕР ЛІЗИНГ» отримано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.20-21). 03 квітня 2024 року ПрАТ «СК «УСГ» складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість), в якому зазначено пошкодження автомобіля марки «PEUGEOT 301» р.н. [NUMBER] (а.с.23-24). Відповідно до рахунку-фактури № 5348 від 03.04.2024 року, страхового акту № ОСКА-720 від 08.04.2024 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 08.04.2024 року, вбачається, що згідно заяви страхувальника потерпілому буде сплачено 69915,51 гривень страхового відшкодування (а.с.25-26). ПрАТ «СК\~«УСГ» здійснило виплату ТОВ «ВІННЕР ЛІЗИНГ» у розмірі 69915,51 гривень страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 62878 від 08.04.2024 року (а.с.27). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Відповідно до ст.979 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування»,\~інших законодавчих\~актів. Законом\~може бути\~встановлено обов`язок\~фізичної або\~юридичної особи\~укласти договір\~страхування (обов`язкове\~страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України (ч.1 ст.980 ЦК України). Згідно ч.1 ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача, як страховика за договором добровільного страхування, із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п.50 ч.1 ст.1 Закону України «Про страхування», страхова виплата (страхове відшкодування) це грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства;. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та з майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 цього ж Закону, - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Верховного\~Суду України\~від 02\~грудня 2015\~року у\~справі N\~6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). В даному випадку страхувальник (відповідач) за полісом № 214315790 не оспорював розмір страхового відшкодування у розмірі 69915,51 гривень і фактично погодився з розміром такого відшкодування, яке безпосередньо впливає на обсяг його майнової відповідальності перед потерпілим. ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулась до страхової компанії відповідача із заявою № 51008 від 09.04.2024 року на виплату страхового відшкодування за полісом № 214315790, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату у розмірі 48499,82 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 26.04.2024 року (а.с.28). Таким чином, позивач ПрАТ «СК\~«УСГ» набув право вимоги до відповідача, у межах різниці між сплаченою сумою відшкодування потерпілому (69915,51 гривень) та отриманою страховою виплатою (48499,82 гривень), що складає 21415,69 гривень. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не компенсував позивачу різницю, пов`язану зі сплатою суми страхового відшкодування. Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми страхового відшкодування, оскільки суми страхової відповідальності відповідача було недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, а тому позов підлягає до задоволення. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 12926 від 17.09.2024 року (а.с.3).

Outcome: approved