Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги представник позивач мотивувала тим, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У відповідності до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00035490578 від 04.05.2022 року підтверджується факт батьківства позивача та відповідача по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є громадянином України з 29.06.2022 року. Починаючи з 2016 року та по теперішній час батько дитини жодної участі у житті та вихованні дитини не приймає, не провідує її та не телефонує, не піклується про неї, не цікавиться фізичним та ментальним здоров`ям дитини, її успіхами у навчанні, морально не підтримує, ніяку матеріальну допомогу не надає, із днями народження ніколи дитину не вітав, подарунки на свята не дарував, тобто фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Фактичне місце проживання відповідача - [PERSON] не відоме, засоби зв`язку із відповідачем - відсутні. Відоме лише останнє місце реєстрації відповідача: [ADDRESS] , Згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників від 15.10.2024 року, вбачається, що на виконанні Першого ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) перебувають 3 (три) виконавча провадження щодо відповідача. На теперішній час дитина проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області. [PERSON] є учнем вказаного ліцею, де перейшов до 5 класу, хлопчика на навчання приводить та забирає позивач, а також одноособово відвідує батьківські зборів що проводяться у ліцеї; саме [PERSON] створює і забезпечує умови для здобуття дитиною повне загальної середньої освіти. Відповідач, за увесь час навчання дитини у ліцеї, жодного разу не відвідав батьківські збори; н проявляв турботу про сина та інтерес до його внутрішнього світу; не цікавиться успішністю у навчанні свої дитини протягом всього часу навчання у ліцеї; жодного разу не відвідував святкові заходи за участю дитині що проводились у ліцеї, в якому останній навчається. Класний керівник жодного разу не бачила батька за весь час навчання дитини у ліцеї. Позивачка в свою чергу, бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвід; батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформацію гігієну, забезпечує навчання дитини. Враховуючи абсолютну відсутність будь-якої матеріальної підтримки дитини з боку батька (відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини ніколи не надавав і не надає досі), [PERSON] вимушена звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із вимогами про стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Представник позивача до підготовчого засідання не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просив судове засідання розглянути без його участі та участі позивачки, позовну заяву задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 60). В судове засідання відповідач не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Представник третьої особи до підготовчого засідання не з`явилася, але надала до суду висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Біляївської міської ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 50-54). Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 20, 25, 27, 33, 35), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.07.2014 року (а.с. 11). Також, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00035490578 від 04.05.2022 року, підтверджується факт батьківства позивача та відповідача по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). Згідно довідки №5127-000009069 про реєстрацію особи громадянином України, виданої ГУ ДМС України в Одеській області 15.06.2022 року, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України з 29.06.2022 року (а.с. 14). Як вбачається з інформації з Єдиного реєстру боржників від 15.10.2024 року, на виконанні Першого ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) перебувають три виконавчих провадження щодо відповідача [PERSON] (а.с. 15). На теперішній час дитина проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 05.08.2024 року №104 та від 14.10.2024 року №1345 (а.с. 16-17). Як вбачається з інформації від 17.07.2024 року №90/01-17, наданої Біляївським ліцеєм №1 Біляївської міської раді Одеського району Одеської області - [PERSON] є учнем вказаного ліцею, де перейшов до 5 класу, хлопчика на навчання приводить та забирає позивач, а також одноособово відвідує батьківські збори що проводяться у ліцеї; саме [PERSON] створює і забезпечує умови для здобуття дитиною повне загальної середньої освіти. [PERSON] , за увесь час навчання дитини у ліцеї, жодного разу не відвідав батьківські збори; не проявляв турботу про сина та інтерес до його внутрішнього світу; не цікавиться успішністю у навчанні свої дитини протягом всього часу навчання у ліцеї; жодного разу не відвідував святкові заходи за участю дитині що проводились у ліцеї, в якому останній навчається. Класний керівник жодного разу не бачила батька за весь час навчання дитини у ліцеї. Відповідно, до характеристики учня 5-А класу Біляївського ліцею №1 Біляївської міської ради Одеського району Одеської області [PERSON] , [INFO] , серед іншого випливає, що батько - [PERSON] - із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Позивач бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвід; батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформацію гігієну, забезпечує навчання дитини (а.с. 19). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , встановлено, що дитина мешкає в належних житлово-побутових умовах та забезпечена всім необхідним (а.с. 21-22). Як вбачається з протоколу бесіди від 19.07.2024 року з малолітнім [PERSON] , [INFO] , дитина не пам`ятає свого батька; останній не займається виховання сина та його матеріальним забезпеченням. Окрім того, членами комісії рекомендовано [PERSON] звернутися до суду з позовною заявою щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 22). З відповіді ТОВ «Центр сімейної медицини та педіатрії «Смайл» від 01.08.2024 року №30/24 вбачається, що декларація в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , була укладена мамою дитини, на прийом дитину приводить мати та вона займається його лікуванням, батько дитини жодного разу не звертався до сімейного лікаря останнього з приводу його стану здоров`я (а.с. 23). Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосуванням судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері (батька), так і для дитини, які визначені ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позов про позбавлення батьківських прав представником позивача заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та згідно вказаної статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). На підставі ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст. 150, 151, 153-156 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно його сина [PERSON] , [INFO] , жодної участі у житті та вихованні дитини не приймає, не провідує та не телефонує йому не піклується про нього, не цікавиться фізичним та ментальним здоров`ям дитини, його успіхами у навчанні, морально не підтримує, ніяку матеріальну допомогу не надає. Крім того, враховуючи відсутність будь-якої матеріальної допомоги з зі сторони відповідача, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного вище свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком - [PERSON] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved