Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивач в січні 2025р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки. Позов мотивовано, тим, що між сторонами\~ 30.03.2019 року було укладено шлюб, та в подальшому рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.09.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачем, та всі витрати на її утримання здійснює самостійно. Відповідач сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, є працездатним, має постійне місце працевлаштування та стабільний дохід, добровільно допомоги на утримання дитину не надає. Позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку. Просила позов задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Суду додатково пояснив, що його дохід складає близько 20000грн., сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу в розмірі 2000грн., хоча за рішенням суду -500грн. та хоче при зустрічі з дочкою [PERSON] витрати нести додаткові. Просив стягувати аліменти в розмірі 1/7 частки від його доходу. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.09.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13-15). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я,\~ дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~ наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~ доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум становить для\~ дітей віком дітей віком до 6 років - 2563 гривні; від 6 до 18 років - 3196 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач ознайомлений із позовною заявою та усно визнав позовні вимоги частково, зазначивши суму 3000грн., що складає 1/7 частки доходу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, визначені вст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Натомість, позивач не надала суду ні\~ орієнтовну суму витрат на дитину (дошкільного віку) ні не вказала на власний дохід, з якого йдуть витрати на дитину для співмірності витрат обох батьків. Отже, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою,\~ його дохід за 2024р. у місяць складає 27600грн. (рік поділено на 12міс.) має аліментні зобов`язання на дитину від першого шлюбу у розмірі 500грн., частково визнає позов, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки\~ частини від усіх видів його заробітку (доходу), що складатиме 4500грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А тому, позивач та відповідач не позбавлені права звернення до суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки, позов подано до суду 03 січня 2025 року, про що свідчить відмітка суду, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню з 03 січня 2025 року. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат враховуються: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вище зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 17.10.2018 року по справі за № 301/1894/17. Аналогічні правові висновки були зроблені у постанові Верховного Суду № 826/1216/16 від 27 червня 2018 року. В позовній заяві позивач вказала, що орієнтовний розрахунок судових витрат (за надання правничої допомоги) складатиме 5000.00грн. Однак враховуючи той факт, що позивачем надано тільки договір про надання правничої допомоги та свідоцтва і посвідчення адвоката, а також в матеріалах справи відсутні докази отримання адвокатом гонорара (квитанції, касового ордеру, платіжної інструкції тощо), суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. не підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial