Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Костюшок П.М. звернувся до суду засобами поштового зв`язку з указаним позовом, отриманим судом 03.01.2025 та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 101353523 у загальному розмірі 22425,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що між товариством із обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі по тексту ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] 04.11.2021 укладено кредитний договір № 101353523. За умовами договору товариство надає кредитні кошти позичальнику в безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані відповідачем з метою отримання кредиту. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційнокомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомився з усіма його умовами. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 16.07.2024 укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржників згідно з реєстру, зокрема за кредитним договором № 101353523, укладеним із [PERSON] . Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав зобов`язання, у зв`язку з чим, у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 22425,00 грн, із яких 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 16875,00 грн заборгованість за відсотками, 550,00 грн заборгованість за комісією. Із моменту отримання позивачем права вимоги відповідачу не нараховувалися жодні штрафні санкції, однак відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ». Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника відповідача [PERSON] 23.01.2025 надійшла заява, у якій вона просить врахувати статус [PERSON] , як військовослужбовця, на підставі чого звільнити його від сплати відсотків, пені та штрафів за кредитним договором № 101353523, визначити суму погашення, яка обмежується сумою боргу. Представником позивача у тексті позову вказано про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її та відповідача відсутності, підтримала доводи, викладені у заяві по суті позову, просила їх врахувати при ухваленні рішення в справі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, суд вважає за можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, за відсутності сторін та їх представників на підставі поданих ними заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] 04.11.2021 укладено договір про споживчий кредит № 101353523, за умовами якого товариство зобов`язується на строк 30 днів, до 04.12.2021, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 550,00 грн, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово, та проценти за користування кредитом за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.5-9). До вказано договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитування, аналогічні умовам, викладеним у договорі про надання споживчого кредиту (а.с.10). Розділом 6 договору № 101353523 визначено, що договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] 04.11.2021 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про споживчий кредит № 101353523, тим самим, погодився із запропонованими умовами договору, що останнім не заперечувалося. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, адресу проживання, номер карткового рахунку, електронну адресу та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «МІЛОАН» виникло зобов`язання щодо надання грошових коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з їх повернення. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконав. Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит №101353523 , що є додатком № 1 до договору №101353523 від 04.11.2021, відповідач отримав 04.11.2021 грошові кошти у розмірі 5000,00 грн та 04.12.2021 мав повернути суму кредиту у розмірі 5000,00 грн, нараховані відсотки у розмірі 1875,00 грн та комісію в розмірі 550,00 грн (а.с.9 зворот). Пунктом 3.2.6 договору №101353523 визначено право кредитодавця відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час без згоди позичальника. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 16.07.2024 укладено договір факторингу № 16072024, яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с.11-13). Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу від 16.07.2024 № 16072024 та витягу з реєстру боржників від 16.07.2024, право вимоги за договором від 04.11.2021 № 101353523, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 22425,00 грн, із яких 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 16875,00 грн заборгованість за відсотками, 550,00 грн заборгованість за комісією (а.с.13, 14). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як слідує з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість [PERSON] , станом на дату відступлення прав вимоги, 16.07.2024, за договором від 04.11.2021 № 101353523, складала у загальному розмірі 22425,00 грн. Позивачем за період з 16.07.2024 по 30.11.2024 відсотки та штрафні санкції відповідачеві не нараховано, однак, [PERSON] заборгованість за договором не погашав (а.с.15). Зі змісту наданої представником відповідача заяви слідує, що відповідач не заперечує правильності здійсненого розрахунку заборгованості, однак посилається на відсутність обов`язку щодо сплати відсотків на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до\~п.\~15\~ст.\~14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»\~в редакції,\~що діяла\~у укладення\~договору та\~нарахування відсотків\~та комісії, передбачено що, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно з абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за не введення в країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний із моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, із 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. При цьому, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах: від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 вказаного Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] , виданим [INFO] . Відповідно до відміток, з жовтня 2016 року по теперішній час проходить військову службу, що також підтверджується довідками, наданими військовими частинами (а.с.61, 63, 64). Спірний період нарахування відсотків за користування кредитом у даній справі становить: з 04.11.2021 по 16.07.2024. Кредит наданий відповідачу з метою задоволення особистих потреб позичальника (п. 1.1 договору про споживчий кредит №101353523 від 04.11.2021). Отже, [PERSON] станом на час укладення кредитного договору та по день розгляду справи має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому, на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування вказаним кредитом. За даних обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з [PERSON] на користь ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»заборгованості за кредитним договором № 101353523 від 04.11.2021 у загальному розмірі 5550,00 грн, яка включає: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн, заборгованість за комісією 550,00 грн, відмовивши у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 16875,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (24,75%), згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених вимог, що становить 749,43 грн.

Outcome: partial