Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі частини від усіх видів його доходу до закінчення сином навчання, але не довше ніж досягнення ним двадцять трьох років і стягнення понесених додаткових витрат за час неповноліття дитини у розмірі 31089,00 грн. Обґрунтовуючи свій позов зазначила, що згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року стягувалося щомісячно із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від йото доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року та продовжувати до досягнення сином повноліття. [INFO] сину сторін - [PERSON] виповнило вісімнадцять років. З 01.09.2024 [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання в Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій, за спеціальністю інженерія програмного забезпечення. Як вбачається з довідки про здобувача освіти, за даними Єдиної державної електронне бази з питань освіти термін навчання за освітнім ступенем бакалавр становить до 30.06.2028. З огляду на навчання, син сторін не має джерел самостійного доходу та вимушений перебувати на повному матеріальному забезпеченні матері, оскільки саме з нею він проживає постійно. Зокрема, в зв`язку з навчанням син потребує кошти за оплату навчання, на проїзд, харчування, купівлю одягу та інші особисті потреби. Так, 27.08.2024 та 11.12.2024 позивачкою було сплачено по 4000 грн (загальна сума 8000 грн) за проживання сина в гуртожитку, а також 14.08.2024 та 01.01.2025 по 17575 грн (загальна сума 35150 грн) за перший курс навчання сина у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій. Крім того, з метою забезпечення якісного навчання сина, 29.08.2024 позивачкою придбано сину ноутбук, загальною вартістю 36603,00 грн. У той же час, відповідач до досягнення повноліття дитини не компенсував позивачці половину понесених нею витрат за оплату навчального закладу, гуртожитку, а також з придбання ноутбуку. Як вбачається з доданих до позовної заяви копій платіжних інструкції та квитанцій, за час неповноліття дитини позивачкою було понесено додаткові витрати загальному розмірі 62178 грн, відповідно половина витрат які повинен компенсувати відповідач становлять 31089 грн. Крім того, відповідач по справі з часу досягнення сином повноліття добровільної допомоги на утримання сина не надає, хоча може її надавати. Разом з тим, відповідач є працездатною особою та працює в ТОВ «АТС», при цьому неповнолітніх дітей на своєму утриманні немає. Натомість позивачка по справі не працює та має на своєму утриманні, крім повнолітнього сина, також і неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . У власності позивачки перебуває житловий будинок по [ADDRESS] . Відтак, оскільки повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання на період його навчання, позивачка вимушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, яка досягла повноліття, а також, враховуючи те що під час неповноліття дитини позивачкою було понесено додаткові витрати, позивачка вважає за необхідне звернутися до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат, які булі понесені на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. 27.01.2025 через систему «Електронний суд», представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач визнає вимоги щодо стягнення з нього аліментів у розмірі частини від всіх його доходів до закінчення сином навчання, але не більш ніж до досягнення ним двадцяти трьох років з дати звернення позивачки до суду із відповідним позовом. У частині стягнення додаткових витрат понесених на неповнолітню дитину - відповідач не визнає. Зазначивши, що батьки зобов`язані утримувати дитину обидва, а не перекладати цей обов`язок лише на одного з батьків. Враховуючи, що позивачка не отримує доходи, то вона перекладає це обов`язок на відповідача. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, понесених на неповнолітню дитину відповідач вважає незаконними та необґрунтованими, оскільки понесені нею витрати на оплату за проживання сина в гуртожитку та за перший курс навчання сина у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій, віднесені до додаткових витрат, що не відповідає нормам закону, такі витрати поглинаються аліментними виплатами на повнолітню дитину на час навчання. Щодо вимоги позивачки про стягнення половини вартості ноутбука для забезпечення якісного навчання сина, то зазначає, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що придбання такого ноутбуку обумовлено розвитком здібностей дитини. Позивачу необхідно обґрунтовувати свої витрати документальним обґрунтуванням витрат, наприклад, таким доказом може бути довідка зі школи про те, що навчання відбувається лише за електронними підручниками та інше. Навпаки, позивачка зазначає в позовній заяві, що ноутбук придбано для якісного навчання, а такі витрати включаються в аліменти на повнолітню дитину на час навчання. Отже витрати на придбання ноутбука не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. 06.03.2025 через систему «Електронний суд» представник позивачки надіслала заяву про зменшення позовних вимог, у котрій просила стягувати щомісячно із [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його доходу до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, а також стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] , додаткові витрати понесені за оплату навчання на час неповнолітня дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 17575,00 грн. Разом з тим, просила суд вирішити питання про розподіл судових витрат. 07.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява, у якій заначено, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі частини від усіх видів його доходу до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років з дати звернення позивачки до суду. Також відповідач не заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат у розмірі 17575,00 грн та судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн. У судове засідання, перенесене на 07.03.2025, позивачка та її представник не з`явилися, натомість представник подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. У попередньому судовому засіданні детально обґрунтувала позовні вимоги. У судове засідання, перенесене на 07.03.2025, відповідач та його представник не з`явилися, натомість представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. У попередньому судовому засіданні підтвердили обставини зазначені у відзиві. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199 - 201 СК України). Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2006, [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області, шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] (прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] ») розірвано 14 травня 2010 року, актовий запис за № 54 (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 04.08.2015, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] »), актовий запис за № 1157 (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.08.2018 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12). Згідно копії акту обстеження депутатом Яготинської міської ради від 30.12.2024 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1986 р. н., [PERSON] , 1987 р. н., [PERSON] , 2006 р. н., [PERSON] , 2018 р.н. (а.с. 13). Відповідно до копії договору найму житлового приміщення (кімнати в гуртожитку Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій № 451 від 01.09.2024 вбачається, що вартість одного ліжко-місця в гуртожитку становить 800,00 грн (а.с. 14-15). Згідно копії договору про навчання у закладі Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій, [PERSON] навчається за спеціальністю 121 Інженерія програмного забезпечення (а.с. 16). 15.08.2024 між Державним університетом інформаційно-комунікаційних технологій та [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , укладений договір про надання платних освітніх послуг, вартість яких становить 140600,00 грн за весь строк навчання (а.с. 17). Відповідно до копії довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, вбачається що [PERSON] є здобувачем освіти у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій з 15.08.2024 по 30.06.2028 (а.с. 18). Із копії квитанції № 9351-3377-1073-1781 від 14.08.2024, вбачається, що [PERSON] здійснила оплату за навчання [PERSON] у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій за І семестр 2024/2025 у сумі 17575,00 грн. (а.с. 19). На теперішній час [PERSON] виповнилося 18 років. Статтею 201\~СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Виходячи зі змісту даних норм, порядок виконання обов`язку матері, батька утримувати дитину до її повноліття та правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовані різними нормами Сімейного кодексу України, виходячи із різного правового статусу дитини (особи, яка не досягла 18 років)та дочки, сина, які досягли повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст.199-201 СК України). Статтею 199 CК України, передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, необхідно враховувати також вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові від 20 травня 2020 року у справі з аналогічних правовідносин № 635/1139/17 Верховний Суд зазначив, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). У цій постанові Верховного Суду в справі № 635/1139/17 від 20 травня 2020 року зазначено, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У зв`язку із тим, що [PERSON] є студентом Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій на денній платній формі навчання, отже не має можливості працювати та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Отже, установивши, що [PERSON] продовжує навчання, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, та не заперечує щодо задоволення позову в цій частині, тому суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Разом з тим, щодо стягнення додаткових витрат понесених за оплату навчання на час неповнолітня дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 17575,00 грн, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185\~СК України\~передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачені\~ст. 185 СК України\~додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо. Відповідач позов визнав у повному обсязі, заперечень не надав, тобто має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткових витрат на дитину. Враховуючи, що необхідність у додаткових витратах на дитину викликана оплатою за її навчання, а законом обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків, суд дійшов висновку про задоволення позову в даній частині позовних вимог і визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати понесені за оплату навчання на час неповноліття дитини. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного. Статтею 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачкою в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката додано договір про надання правничої допомоги від 02.01.2025, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 05-03/25 від 05.03.2025 на суму 4000,00 грн, акт виконаних робіт від 05.03.2025 на суму 4000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у справі підтверджені належними доказами. Враховуючи предмет спору, складність справи, суд вважає що заявлений до відшкодування розмір витрат на допомогу адвоката в сумі 4000,00 гривень є обґрунтованим. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved