Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~\~01\~листопада 2024\~року до\~суду звернувся\~представник позивача\~із вказаним\~позовом до\~відповідача в\~якому просив\~суд стягнути\~з Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю Еко\~модуль 24\~на користь\~ [PERSON] \~грошові кошти\~в сумі\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 1193556,11\~грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 22 грудня 2023 року [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю Еко модуль 24 уклали Договір будівництва № 22122023. За умовами договору відповідач зобов`язався поставити позивачу товар, а позивач зобов`язався його сплатити. Поставкою товару за умовами договору вважалося будування модульного будинку з встановленням на пальовий фундамент в с. Веприк, Фастівського району Київської області. Відповідно до п.3.1. договору, поставка мала бути здійснена протягом 130 календарних днів з дня надходження передоплати за будинок. За умовами Розділу 4 договору оплата мала бути здійснена частинами 60% в момент підписання договору, 30% - після виготовлення каркасу, 10% - після закінчення будівництва. Специфікацією № 1 (додаток 1 до Договору) сторони визначили технічні параметри будинку, комплектацію, додаткові опції та склали загальну вартість поставки 497362,00 грн. Пунктом 4.1. Специфікації сторони визначили що оплата в сумі 298417,20 грн (або 60% вартості поставки) сплачується в день підписання цього договору, а 149 208,60 грн. після виготовлення каркасу. Решта (10% вартості) після поставки будинку. Отже, з моменту укладення зазначеного договору між сторонами договору виникли обов`язки один перед одним стосовно виконання умов, визначених договором. Також 22 грудня 2023 року сторони уклали договір задатку, який за своє суттю та змістом фіксував факти внесення грошових коштів позивачем за договором будівництва. Позивач сплатила відповідачу 22.12.2023 року грошові кошти в сумі 298000,00 грн., що було зафіксовано в договорі завдатку під час його підписання. Після виготовлення відповідачем і огляду позивачем каркасу будинку, позивач сплатила 8.05.2024 року ще 149000,00 грн., про що сторонами було власноручно зазначено в договорі завдатку. Таким чином позивач виконала зі свого боку всі умови договору щодо передоплати. Як вказувалося вище, відповідно до п.3.1.Договору, поставка мала бути здійснена протягом 130 календарних днів з дня надходження передоплати за будинок (п.4.1. Специфікації) тобто до 2 травня 2024 року. Відповідач зі свого боку умови договору не виконав, будинок не збудував та не встановив. З урахуванням викладеного, позивачем заявляється вимога про сплату неустойки в розімір 3% від вартості замовлення (497362,00 грн.) за період з 03 травня 2024 року до 14 серпня 2024 року з наступного розрахунку: 497362,00 х 3% х 73 дні = 1089222,78 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, сторонами було досягнуто домовленості про його розірвання на умовах, викладених 15 серпня 2024 року в додатковій угоді про припинення дії договору № 22122023 від 22.12.2023 року та повернення коштів. За умовами вказаної додаткової угоди відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти в сумі 313000,00 грн. протягом 6 місяців з вересня 2024 року (15 числа) по лютий 2025 року, а залишок сплачених позивачем коштів в сумі 134100 грн. після реалізації виготовленого каркасу будинку. Таким чином, станом 15 жовтня 2024 року позивач повинен був повернути кошти в сумі 2 місячних платежів, що становить 104333,33 грн. Але станом на дату подання позову грошові кошти у вищезазначеній сумі сплачені не були. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Таким чином ціна цього позову складає: 1089222,78 грн. + 104333,33 грн = 1193556,11 грн. 04 листопада 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. дану позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 05 листопада 2024 року недоліки позовної заяви було усунуто. 06 листопада 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 15 січня 2024 року. 15 січня 2025 року представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив збільшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 1350056, 11 грн. Посилався на те, що за умовами додаткової угоди відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти в сумі 313000,00 грн. протягом 6 місяців з вересня 2024 року (15 числа) по лютий 2025 року, а залишок сплачених позивачем коштів в сумі 134100 грн. після реалізації виготовленого каркасу будинку. В позові було заявлено про стягення заборгованості станом 15 жовтня 2024 року в сумі 2 місячних платежів, що становило 104 333,33 грн. На даний час настав час сплати платежів за листопад, грудень 2024 року та січень 2025 року, що становить 260 833,3 грн. + неустойка 1 089 222,78 грн. 17 лютого 2025 року представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив збільшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 1402222,78 грн. Посилався на те, що за умовами додаткової угоди відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти в сумі 313000,00 грн. протягом 6 місяців з вересня 2024 року (15 числа) по лютий 2025 року, а залишок сплачених позивачем коштів в сумі 134100 грн. після реалізації виготовленого каркасу будинку. В позові було заявлено про стягення заборгованості станом 15 жовтня 2024 року в сумі 2 місячних платежів, що становило 104 333,33 грн. Заявою від 15.01.2025 року було збільшено позовні вимоги на суму платежів за листопад, грудень 2024 року та січень 2025 року. На даний час вичерпаний строк сплати заборгованості в повному розмірі в сумі 313000,00 грн. Таким чином, ціна позову становить 313000,00 грн. + неустойка 1089222,78 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, пояснення надав аналогічно викладеним у позовній заяві. В судове засідання, будучи належним чином повідомленими, представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 грудня 2023 року [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю Еко модуль 24 уклали Договір будівництва №22122023. (а.с. 8-9) За умовами договору відповідач зобов`язався поставити позивачу товар, а позивач зобов`язався його сплатити. Поставкою товару за умовами договору вважалося будування модульного будинку з встановленням на пальовий фундамент в с. Веприк, Фастівського району Київської області. Відповідно до п.3.1. договору, поставка мала бути здійснена протягом 130 календарних днів з дня надходження передоплати за будинок. За умовами Розділу 4 договору оплата мала бути здійснена частинами 60% в момент підписання договору, 30% - після виготовлення каркасу, 10% - після закінчення будівництва. Специфікацією №1 (додаток 1 до Договору) сторони визначили технічні параметри будинку, комплектацію, додаткові опції та склали загальну вартість поставки 497362,00 грн. Пунктом 4.1. Специфікації сторони визначили що оплата в сумі 298417,20 грн. (або 60% вартості поставки) сплачується в день підписання цього договору, а 149 208,60 грн. після виготовлення каркасу. Решта (10% вартості) після поставки будинку. Отже, з моменту укладення зазначеного договору між сторонами договору виникли обов`язки один перед одним стосовно виконання умов, визначених договором. 22 грудня 2023 року між сторонами укладений договір задатку. Позивач сплатила відповідачу 22.12.2023 року грошові кошти в сумі 298000,00 грн., що було зафіксовано в договорі завдатку під час його підписання. Згідно договору завдатку від 22.12.2023 року позивачем також внесена сума 08.05.2024 року в розмірі 149000,00 грн., про що сторонами було власноручно зазначено в договорі завдатку. (а.с.13) Таким чином розмір внесених грошових коштів склав 447000 грн. 00 коп. Як вказувалося вище, відповідно до п.3.1.Договору, поставка мала бути здійснена протягом 130 календарних днів з дня надходження передоплати за будинок (п.4.1. Специфікації) тобто до 2 травня 2024 року. Відповідач свої зобовязання не виконав. 15 серпня 2024 року між сторонами укладена додаткова угода про припинення дії договору № 22122023 від 22 грудня 2023 року та повернення коштів, але зазначені умови відповідачем виконані не були. (а.с. 18) Позивачем заявлена вимога про сплату неустойки в розімір 3% від вартості замовлення (497362,00 грн.) за період з 03 травня 2024 року до 14 серпня 2024 року з наступного розрахунку: 497362,00 х 3% х 73 дні = 1089222,78 грн. Надалі позивач із врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог просила суд стягнути на її користь грошові кошти в розмірі 1402222 грн. 78 коп., що складається з 313000,00 грн. + неустойка 1089222,78 грн. Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, сторонами було досягнуто домовленості про його розірвання на умовах, викладених 15 серпня 2024 року в додатковій угоді про припинення дії договору № 22122023 від 22.12.2023 року та повернення коштів. За умовами вказаної додаткової угоди відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти в сумі 313000,00 грн. протягом 6 місяців з вересня 2024 року (15 числа) по лютий 2025 року, а залишок сплачених позивачем коштів в сумі 134100 грн. після реалізації виготовленого каркасу будинку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частина 1\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Частина 1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Приписами\~ст.527 ЦК України\~визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Абзац 1 частини 1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пункт 1 ч.1\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частина 1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч.2 ст.651, ч.2 ст.653 ЦК України\~договір може\~бути змінено\~або розірвано за рішенням\~суду на\~вимогу однієї\~із сторін\~у разі\~істотного порушення\~договору другою стороною та\~в інших\~випадках,\~встановлених договором\~або законом;\~істотним є\~таке порушення стороною договору,\~коли внаслідок\~завданої цим\~шкоди друга\~сторона значною мірою позбавляється\~того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Відповідно до\~ст. 712 Цивільного кодексу України\~за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ч. 2\~ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 662 ЦК України\~визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Зазначені вимоги чинного законодавства не були виконані відповідачем, незважаючи на здійснення позивачем часткової оплати виробу. Згідно ч. 2\~ст. 692 Цивільного кодексу України\~якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Стаття 663 ЦК України\~продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк,\~відповідно до положень\~ст.530 ЦК України. Приписами\~ст.664 ЦК України\~визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як зазначила позивач 15 серпня 2024 року між сторонами досягнута домовленість про розірвання договору, про що складена та підписана додаткова угода про припинення дії договору № 222122023 від 22 грудня 2023 року. Стаття 1 Закону України Про захист прав споживачів визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України Про захист прав споживачів у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України Про захист прав споживачів, а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно із частиною третьою статті 549\~ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 2 ст. 549 ЦК України). Тобто, пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України Про захист прав споживачів на спірні правовідносин. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року в справі № 6-37цс16 та від 1 червня 2016 року в справі № 6- 2558цс15. Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору відповідачу надана сума грошових коштів в розмірі 447000 грн. 00 коп. (298000 грн. + 149000 грн. згідно договору завдатку від 22 травня 2023 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог статті 2\~ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551\~ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551\~ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. В розумінні частини 3 ст.\~551\~ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 703/1181/16-ц. Встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання. Пеню за прострочення зобов`язання за цей період позивач визначила на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України Про захист прав споживачів у розмірі 1089222 грн. 78 коп. Отже, розмір пені більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання і не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, беручи до уваги частину 3 статті 551\~ЦК України суд вважає вірним зменшити розмір пені до розміру суми заборгованості не повернутих позивачу коштів, при цьому суд враховує, що позивач просить повернути суму заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 313000 грн. 00 коп., а тому суму пені суд стягує у розмірі який відповідає 313000 грн. 00 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частини шостої статті 141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, на підставі положень ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 6260 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від оплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Outcome: partial