Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

11 липня 2024 року представник позивача адвокат Сацик Р.В. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить суд : зняти арешт за реєстровим номером 63956, зареєстрованого Бориспільською міською державною нотаріальною конторою 14.07.2004 року на підставі постанови, б/н від 23.01.2004 року, виданої відділом державної виконавчої служби Бориспільського міського управління юстиції; виключити відомості про обтяження № 63956 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Позивач звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. з метою подачі заяви про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено в цьому у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця. 23 листопада 2023 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області встановлено факту, що [PERSON] постійно проживала з матір`ю [PERSON] . Отже, позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] . 05 червня 2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину після померлої матері, однак позивачу повідомлено, що на майно накладено обтяження у формі арешту (архівний запис), за реєстровим номером 63956, зареєстрованого Бориспільською міською державною нотаріаль-ною конторою 14 липня 2004 року на підставі постанови, б/н від 23 січня 2004 року, виданої відділом державної виконавчої служби Бориспільського міського управління юстиції. Представник позивача звернувся до Першої бориспільської державної нотаріальної контори щодо зняття арешту з майна. Проте, йому було повідомлено, що підстав для зняття арешту з майна немає, в 2004 році нотаріальна контора виконувала лише функції державного реєстратора обтяжень у зв`язку зі створенням Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Обтяження було накладено органом державної виконавчої служби і також надано копію постанови ДВС про арешт майна. З даної постанови вбачається, що арешт накладено на все майно, що належить [PERSON] , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Однак, вказане майно належало і належить матері позивача [PERSON] , а [PERSON] був чоловіком [PERSON] , яка є дочкою позивача, наразі шлюб між ним розірвано. Представник позивача звернувся до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зняття арешту з майна, проте йому було повідомлено, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно, знищено за строками зберігання, у зв`язку з чим надати копії документів виконавчого провадження, а також здійснити будь-які дії по виконавчому провадженню, в тому числі зняття арешту, не є можливим. Тому, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 25 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Натомість представник позивача адвокат Сацик Р.В. подав до суду, якою просив суд розгляд справи здійснити без участі позивача та його представника, позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Інші учасники справи про причини неявки не повідомили, відзиву, заяв чи клопотань до суду не направили. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 ЦПК України , суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~у разінеявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і\~законами України,\~а також\~міжнародними договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України.\~ Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України\~встановлено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.\~1\~ст.\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 лютого 2023 року. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження батьків позивача [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] . 05 червня 2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, однак позивачу відмовлено посилаючись на те, що на майно, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] накладено обтяження у формі арешту (архівний запис), за реєстровим номером 63956, зареєстрованого Бориспільською міською державною нотаріальною конторою 14.07.2004 року на підставі постанови, б/н від 23.01.2004 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Бориспільського міського управління юстиції. Наведене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 380666595 від 29.05.2024 року. Згідно відповіді Першої бориспільської державної нотаріальної контори щодо зняття арешту з майна, підстав для зняття арешту з майна немає, в 2004 році нотаріальна контора виконувала лише функції державного реєстратора обтяжень у зв`язку зі створенням Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Обтяження було накладено органом державної виконавчої служби. З постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.01.2004 року вбачається, що арешт накладено на все майно, що належить [PERSON] , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Як зазначає позивач, вказане майно належало і належить матері позивача [PERSON] , а [PERSON] був чоловіком [PERSON] , яка є дочкою позивача, наразі шлюб між ним розірвано. З відповіді Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.07.2024 року за № 83124 вбачається, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження та згідно постанови б/н від 23.01.2024 року виконавча служба під реєстровим номером обтяження 63956 звернула стягнення на майно боржника. Виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно, знищено за строками зберігання, у зв`язку з чим надати копії документів виконавчого провадження, а також здійснити будь-які дії по виконавчому провадженню, в тому числі зняття арешту, не є можливим. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до\~Європейської конвенції з прав людини\~визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. На підставі наведеного суд приходить висновку, що на даний час виконавче провадження закінчено. Наявний арешт порушує права позивача, так як вона не має можливості оформити спадкове майно. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належало на праві власності [PERSON] . На час розгляду справи виконавчих проваджень по відношенню [PERSON] та [PERSON] у відділі ДВС не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстра-тором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5\~нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. У відповідності до вимог\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. На момент вчинення державним нотаріусом нотаріальної дії, щодо накладання заборони на відчуження вищевказаного майна, діяв\~Наказ Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року за № 18/5\~про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції від 17 жовтня 2000 року, яким повинен був керуватись державний нотаріус, відповідно до якого передбачено, що нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, будівлі, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи за місцем розташування земельної ділянки, а також у випадках, передбачених законодавством, за місцем реєстрації рухомого майна, накладає заборону їх відчуження зокрема: за повідомленням банку (фінансової установи), іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Відповідно вищезазначеної Інструкції накладання заборони провадиться зокрема шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, іншої юридичної особи про видачу позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Один примірник повідомлення з написом нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку або іншій юридичній особі, що видали позичку, відповідному органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, а другий - залишається у справах нотаріуса. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved