Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, заборгованих коштів на відрядження. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що у період з 23.11.2022 по 13.11.2023 він знаходився у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці серія [NUMBER] (записи № 21-23), копіями наказів від 22.11.2022 № 16-к «Про прийняття на роботу», від 15.02.2023 № 60-к «По особовому складу», від 15.09.2023 № 89-к/1 «По особовому складу», від 16.09.2023 № 10-к «По особовому складу», від 13.11.2023 № 13-к «Про звільнення з роботи». Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але регулярно не виплачувалась заробітна плата. У добровільному порядку керівництво відповідача заборгованість не погашає. Підтвердженням факту існування заборгованості із виплати заробітної плати у розмірі 153333 грн. 39 коп. є витяг з розділу «Моя заробітна плата» порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України. Позивач вказує, що неодноразово звертався до керівництва Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з проханням виплатити йому заборговану заробітну плату за період з 23.11.2022 по 13.11.2023, а також заборговані кошти за відрядження до Державної служби геології та надр України. Однак ця заборгованість не погашена по сьогоднішній день. Поштовим зв`язком з врученням рекомендованого поштового відправлення ним було направлено заяву (звернення) до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з проханням надати довідку про заборговану йому заробітну плату, а також заборговані кошти за відрядження до Державної служби геології та надр України. 29.05.2024 р. уповноважена особа відповідача Гнатюк отримала цю мою заяву (звернення), про що свідчить розписка на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти. Станом на даний час після спливу встановлених законом строків розгляду від Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не поступало ніяких довідок, листів чи взагалі будь-якої реакції на цю його заяву (звернення) щодо надання довідки про заборговану мені заробітну плату, а також заборговані кошти за відрядження. В день його звільнення - 13.11.2023 відповідач письмово не повідомив його про нараховані належні при звільненні суми та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням приписів частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України. Як видно із витягу з розділу «Моя заробітна плата» порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення, а саме за жовтень та листопад місяці 2023 року, склали: 5830 гри. 32 коп. + 2980 гри. 34 коп. = 8810 грн. 66 коп. Число календарних днів за цей період роботи, а саме за жовтень та по 13 листопада 2023 року - день звільнення з роботи, складає 44 дні. Отже, середньоденна заробітна плата складає: 8810 грн. 66 коп. /44 дні ~ 200 грн. 24 коп. Число календарних днів за шість місяців з часу затримки розрахунку при звільненні, а саме від 13.1 1.2023 (не враховуючи день звільнення - день, коли згідно законодавства мав бути проведений повний розрахунок) по 13.05.2024 склало 182 дні. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, становить: середньоденна заробітна плата 200 грн. 24 коп. х 182 дні = 36443 грн. 68 коп. За таких умов з відповідача слід стягнути на його користь 153333 грн. 39 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також 36443 грн. 68 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням та заборговані кошти за відрядження. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] у період з 23.11.2022 по 13.11.2023 перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці серія [NUMBER] (записи № 21-23), копіями наказів від 22.11.2022 р. № 16-к «Про прийняття на роботу», від 15.02.2023 № 60-к «По особовому складу», від 15.09.2023 № 89-к/1 «По особовому складу», від 16.09.2023 № 10-к «По особовому складу», від 13.11.2023 № 13-к «Про звільнення з роботи». Згідно копії наказу Дочірного підприємства «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» № 13-к від 13.11.2023 [PERSON] було звільнено за угодою сторін. Згідно копії довідки Дочірного підприємства «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» в особі філії «Івано-Франківський спеціалізований кар`єр» № 06-27/54 від 05.02.2025, загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] становить 160 910,48 грн. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Причини невиплати заробітної плати позивачу представник відповідача суду не пояснив, відзиву на позовну заяву не надав. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивача. Водночас, згідно статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами першою-другою статті 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Належних та допустимих доказів, які б спростовували\~ обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі\~ суду не надано. З врахуванням вказаного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині заборгованості із заробітної плати у розмірі 153 333 грн 39 коп. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Як вбачається із витягу з розділу «Моя заробітна плата» порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення, а саме за жовтень та листопад місяці 2023 року, склали: 5830 грн 32 коп. + 2980 грн 34 коп. = 8810 грн. 66 коп. Число календарних днів за цей період роботи, а саме за жовтень та по 13 листопада 2023 року по день звільнення з роботи, складає 44 дні. Отже, середньоденна заробітна плата складає: 8810 грн. 66 коп. /44 дні = 200 грн. 24 коп. Число календарних днів за шість місяців з часу затримки розрахунку при звільненні, а саме від 13.11.2023 (не враховуючи день звільнення) по 13.05.2024 склало 182 дні. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, становить: середньоденна заробітна плата 200 грн. 24 коп. х 182 дні = 36443 грн. 68 коп. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 3028 грн. з відповідача в дохід держави. Також, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 21, 94, 115, 116, 117, 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved