Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив суд визнати недієздатною [PERSON] , [INFO] , а також встановити над нею опіку, призначивши заявника опікуном, посилаючись на те, що [PERSON] , яка доводиться рідною тіткою заявнику, є інвалідом з дитинства ІІ групи безстроково, хворіє на хронічну психічну хворобу, а саме їй встановлено діагноз: «Олігофренія ступеня імбецильності». В силу свого психічного захворювання [PERSON] не здатна висловлювати свою думку, розмовляти, не може приготувати собі їжу, не може дати оцінку своїм діям та керувати ними, оскільки не розуміє обставин, що відбуваються навколо неї, внаслідок чого потребує постійного стороннього догляду, тому у заявника виникла необхідність у визнанні її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, у зв`язку з чим він звернувся до суду із зазначеною заявою. Заявник та його представниця у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] , відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, адвокат Іовчев Д.Ф. у судовому засіданні не заперечував проти вимог заяви, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представниця заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності. Суд, розглянувши заяву, заслухавши обґрунтування заявника та його представниці, думку представника особи, відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення вимог заяви по суті, дійшов висновку, що вказана підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження також справи про визнання фізичної особи недієздатною (пункт 1 частини 2 статті 293 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 березня 1993 року, виданого Зорянською сільською радою Саратського район, [PERSON] (а. с. 5, 48), відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, народилась [INFO] , її матір`ю зазначено [PERSON] , яка згідно зі свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] від 26 лютого 2015 року, виданим Виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 серпня 1992 року, виданим Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, змінила шлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 12, 13, 14, 15). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 лютого 2015 року, виданого Виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, є також матір`ю [PERSON] , яка під час реєстрацію шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00015100543 від 26 лютого 2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а. с. 17, 18). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 листопада 1986 року, виданим Відділом РАЦС м. Рені Одеської області, [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а. с. 4, 50), заявника у справі (а. с. 16). Судом встановлено, що [PERSON] , заявник у справі, є рідним племінником [PERSON] , відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. Як вбачається з довідки № 13 від 10 січня 2024 року, виданої Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області, акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10 січня 2024 року, до складу сім`ї [PERSON] , заявника у справі, входить [PERSON] , відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна (а. с. 19, 20). Згідно з випискою із акта огляду МСЕК № 178495 від 23 січня 2012 року, [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІ групи безстроково, їй встановлено діагноз «Олігофренія ступеня імбецильності» (а. с. 7, 49). Відповідно до медичної довідки від 10 січня 2024 року, виданої Поліклінічним відділенням Комунального підприємства «Саратська центральна лікарня» Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 10 січня 2024 року, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра (а. с. 6). Як вбачається з довідок про отримання допомоги № 15 від 10 січня 2024 року, виданої Саратського відділу Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, від 10 січня 2024 року, виданої Управлінням обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, [PERSON] довічно призначено допомогу як особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи внаслідок психічного розладу, що також підтверджується посвідченнями одержувача щомісячної допомоги № [NUMBER] від 12 серпня 1988 року, № 33, виданим Саратським відділом соціального обслуговування Одеської області (а. с. 8, 9, 10, 11). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 880 від 22 липня 2024 року, виданого Одеською філією судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», [PERSON] , відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна: страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «Помірної розумової відсталості, внаслідок раннього органічного ураження ЦНС»; внаслідок чого вона не здатна розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними (а. с. 78-80). Відповідно до положень статті 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність в разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено у законному порядку. Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Положення статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або з будь-яких інших підстав, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (частина 1 статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною, оскільки належними доказами у справі підтверджено, що в силу свого захворювання вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до вимог частини 1 статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, а частиною 1 статті 300 ЦПК України регламентовано, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до частини 4 статті 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, оскільки саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки, тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною, є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу мету не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно до подання Виконавчого комітету Саратської селищної ради, як органу опіки та піклування, яке затверджено рішенням № 846 від 12 березня 2024 року, [PERSON] , заявник у справі, може бути призначений опікуном своєї тітки [PERSON] (а. с. 89, 90-91). Обмежень, передбачених статтею 64 ЦК України, щодо призначення заявника опікуном на підставі наданих суду доказів судом не встановлено. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу з Реєстру платників єдиного податку № 2719/10/15-07-13-02 від 01 червня 2017 року, [PERSON] , заявник у справі, є фізичною особою-підприємцем (а. с. 21, 22). Як вбачається з Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України серії ВР-002022939, [PERSON] , заявник у справі, станом на 22 січня 2024 року незнятої чи непогашеної судимості не має (а. с. 23). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з метою не залишати безправною [PERSON] , яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві, її опікуном необхідно призначити [PERSON] , оскільки в судовому засіданні не встановлено обмежень щодо його призначення опікуном. Вирішивши, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги заяви про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною відносяться на рахунок держави. Згідно з частиною 5 статті 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Відповідно до частини 1 статті 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з частиною 6 статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років, тому з метою дотримання зазначеної вимоги, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років. Беручи до уваги, що вимоги заяви про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна підлягають задоволенню, суд дійшов висновку про визначення строку дії рішення про визнання [PERSON] недієздатною у два роки. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення дворічного строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною (частина 7 статті 300 ЦПК України). На підставі статей 30, 39, 40, 41, 60, 63 ЦК України,

Outcome: approved