Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

В жовтні 2024 р. позивач [PERSON] через свого представника адвоката Яковлеву Інну Олександрівну звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що відповідно до ордеру на житлове приміщення за № 808 серія 032147, виданого 20.11.1991 року квартира [ADDRESS] була надана на родину з 4-х осіб, а саме : позивачу - [PERSON] , її чоловіку [PERSON] , її рідному сину - відповідачу по справі [PERSON] ; рідної доньці - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] та був знятий з реєстрації в спірної квартирі. [PERSON] - знялася з реєстрації зі спірної квартири добровільно. Повідомила, що у 2014 році рідний син позивача, [PERSON] , зібрав всі свої речі зі спірної квартири та виїхав на проживання в іншу місцевість. Оплату комунальних послуг не здійснює, не користується житловим приміщенням. Добровільно знятися з реєстрації не бажає. За останні десять років він взагалі не приїжджав, не відвідував квартиру, речей його в квартирі не має, не був присутній на похованні свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Перешкод в користуванні спірною квартирою позивач йому не чинила. Домовленості між сторонами щодо оплати комунальних послуг та користування квартирою не має. Все сплачує позивач протягом десяти років одноособово. Зазначені обставини викладені в позові підтверджуються Актом про не проживання особи від 15.10.2024 року ,складеному у присутності свідків та завіреного ОСББ. У зв`язку з тим, що відповідач виїхав зі спірної квартири на інше місце проживання, тривалий час у квартирі не проживає, майна його у квартирі немає, участі у здійсненні комунальних платежів не приймає, своєю реєстрацією перешкоджає позивачу здійснити приватизацію зазначеного житла, вважала за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.10.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Яковлева І.О. надала суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях про виклик у судові засідання листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотніми поштовими повідомленнями. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що на підставі ордеру на жиле приміщення № 808 серії 032147, виданого виконавчим комітетом Заводської ради народних депутатів Миколаєва від 20.11.1991 р., [PERSON] та його родині: дружині [PERSON] , сину [PERSON] , донці [PERSON] , надано право на зайняття жилого приміщення житловою площею 40,76 кв.м, яке складається з трьох кімнат у квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 19.06.2014 р. Як вбачається з відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 11890/19.03.03-11/19/14/24 від 22.07.2024, станом на за відомостями Реєстру територіальної громади міста Миколаєва за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 27.12.1991. З наданого суду Акту про непроживання особи за місцем реєстрації, складного та підписаного сусідами квартири [ADDRESS] 15.10.2024 р. вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , приблизно з 05.06.2014 року та по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] , за якою він зареєстрований. З названого акту слідує, що [PERSON] проживав за вказаною адресою разом із матір`ю та батьком, але напередодні смерті батька виїхав на постійне місце проживання до іншої країни. Протягом останніх десяти років жодного разу не бачили [PERSON] за адресою його реєстрації по [ADDRESS] , як особу, яка проживає у вказаному житловому будинку (квартирі). З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі особистих речей відповідача немає, місце його фактичного проживання позивачу не відомо. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована, у власності зареєстрованих осіб не перебуває. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач з 2014 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] не проживає. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі з 2014 року, комунальні платежі за неї не сплачує, квартирою не цікавиться, суд доходить висновку, що він втратив інтерес до спірної квартири. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає у ній з 2014 року, а своєю реєстрацією у зазначеній квартирі обмежує права позивача у користуванні та розпорядженні майном, оскільки позивач повинна сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлена можливості в подальшому приватизувати вказане майно. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року по справі №212/6724/17 (пр. №61-40291св18). Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Зі змісту ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved