Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

12 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуваючи у цивільному шлюбі з [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, у них [INFO] народився син [PERSON] . В 2012 році [PERSON] виїхала до російської федерації, покинувши його з неповнолітнім сином. Невдовзі вона по телефону повідомила про те, що повертатися не збирається. Обіцяла надати свої пропозиції щодо участі у вихованні та забезпеченні сина. З тих пір жодної інформації щодо її місця перебування у нього немає. З сином вона також не спілкується. З 2012 року відповідачка жодного разу дитину не бачила, участі в його житті не приймала, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, спорті, станом здоров"я. Не піклувалася і про фізичний, духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідачка не спілкується з сином, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Відповідачка, як мати, покладених на неї законом обов"язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання сина він вирішує самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на його повному утриманні. Зазначені факти, розцінює, як ухилення відповідачки від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов"язками, як матері. 16.10.2023 Житомирським районним судом Житомирської області матеріали справи за позовом [PERSON] направлені за підсудністю до Червоноармійського районного суду Житомирської області. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 26.01.2024 позовну заяву [PERSON] , залишено без руху. 04.04.2024 ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області позовну заяву повернуто позивачу, яку 30.09.2024 скасовано Житомирським апеляційним судом, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 21.10.2024 у справі Червоноармійським районним судом Житомирської області відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано з Державної прикордонної служби України дані про перетин державного кордону України [PERSON] , а з Державної міграційної служби України відомості про зареєстроване місце проживання відповідачки на території України. Ухвалою суду від 09.12.2024, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено службу у справах дітей Курненської сільської ради, оскільки згідно поданої Пулинською селищною радою інформації, позивач з сином на підвідомчій їм території не проживає. Ухвалою суду від 10.01.2025, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено службу у справах дітей та сім`ї Солом"янської районної в місті Києві державної адміністрації, так як згідно наявних у справі даних, позивач з сином за місцем реєстрації не проживають, а мешкають в м.Києві. Ухвалою суду від 25.02.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що з 2006 по 2010 роки проживав з відповідачкою у цивільному шлюбі в м.Сочі російської федерації. Під час спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] . У 2011 році він розірвав стосунки з [PERSON] та приїхав в Україну, де проживав зі своєю матір"ю в [ADDRESS] , а відповідачка з сином залишились в росії. Влітку 2012 року до нього приїхала [PERSON] та привезла сина. Пробувши один місяць, відповідачка поїхала в російську федерацію, а сина залишила проживати з ним. Після цього [PERSON] в Україну більше не приїжджала, життям та навчанням сина не цікавилася, контактів з сином не підтримувала, не телефонувала та не спілкувалася, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надавала. Контактні дані відповідачки та місце її проживання, йому невідомі. Після закінчення сином в Пулинському ліцеї 9 класів, на початку 2023 року разом з сином переїхав проживати в м.Київ, так як [PERSON] поступив на навчання в КПК "Синергія". Відповідачка у судове засідання не з"явилася, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача у судове засідання не з"явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від служби у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому просять розглянути справу за відсутності їх представника. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги батька та вважає, що матір [PERSON] суд має позбавили батьківських прав відносно нього. Зазначив, що матір не пам"ятає, оскільки був ще маленьким, як вона його залишила з батьком. Постійно проживає з батьком, який займається його вихованням та утриманням. З того часу коли в 2012 році мати залишила його з батьком, її більше не бачив, з нею не спілкувався, до нього вона не телефонувала і не приїжджала, матеріальної допомоги, подарунків не надавала, здоров`ям, життям та навчанням не цікавилась. Де на даний час знаходиться мати, йому не відомо, контактних даних матері не знає. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши думку [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є батьком, а відповідачка [PERSON] матір"ю сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 27.04.2007 (а.с.9). Відповідно до витягу з реєстру Курненської територіальної громади від 03.07.2023, [PERSON] , [INFO] , з 26.02.2002 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки про склад сім"ї №1397 від 14.09.2023, виданої Пулинською селищною радою, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та до складу сім"ї входить [PERSON] , [INFO] - син, який проживає без реєстрації (а.с.11). З довідки Пулинського ліцею Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 341 від 14.09.2023, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є випускником 9-В класу (2023 рік). [PERSON] за період навчання не спілкувалася з класним керівником, не з"являлася на батьківські збори, не відвідувала освітній заклад (а.с.60). Відповідно до копії паспорта на [PERSON] , [INFO] , виданого відділом УФМС росії Краснодарського краю в Тихорецькому районі 16.05.2011, остання є громадянкою російської федерації (а.с.62-63). Згідно відповідей на запит суду з Курненської сільської ради та Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №1157, № 1641/02-24 від 16.11.2023, №397 від 25.03.2024, №450/02-24 від 02.04.2024, [PERSON] , [INFO] , на території Курненської сільської ради та Пулинської селищної ради, не зареєстрована та не проживає. Інформація про її місце проживання відсутня (а.с. 40-41, 67-68). Відповідно до інформації ВОМІРМП в Житомирській області від 28.12.2023, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою не значиться (а.с.43). З листа Державної міграційної служби України №6.2-432/6-24 від 24.01.2024 вбачається, що за даними служби відомостей щодо місця проживання [PERSON] , [INFO] , не встановлено (а.с.45). Згідно листа Державної прикордонної служби України №19-81758/18/24-Вих від 26.11.2024, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянкою рф [PERSON] , [INFO] , у період з 08.11.2017 по 21.10.2024, в базі не виявлено. Інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в"їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення про базу даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 №614, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася у базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 №472 (а.с.137). Відповідно до повідомлення Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України №8.1-2409/8.1.1-24 від 07.11.2024, за даними інформаційної підсистеми "Облік іноземців та біженців" Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС громадянка російської федерації [PERSON] , [INFO] , не значиться та відсутня інформація про місце її проживання (а.с.144). Згідно листа №599 від 17.12.2024 служби у справах дітей Пулинської селищної ради, надати письмовий висновок щодо розв"язання спору по даній справі є неможливим, у зв"язку з тим, що [PERSON] та його син [PERSON] на території селищної ради не проживають. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надається органом опіки і піклування представленого належною юридичною особою за місцем проживання дитини (а.с.153-154). З повідомлення служби у справах дітей Курненської сільської ради №5 від 09.01.2025, вбачається, що у зв"язку з відсутністю [PERSON] за місцем реєстрації, надати висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] , не можливо. [PERSON] та його син [PERSON] за місцем реєстрації не проживають (а.с.172). Відповідно до листа служби у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в місті Києві державної адміністрації №108/24-1068 від 11.03.2025, підстави для розгляду органом опіки та піклування питання щодо надання до суду по даній справі висновку відсутні, оскільки на час розгляду в суді даного питання [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1.ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 2 ч.1 ст.164 СК України визначено одну з підстав за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, а саме: якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 визначені рекомендації про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що на час звернення 12.10.2023 до суду позивача [PERSON] , дитина [PERSON] , [INFO] , був неповнолітнім, а повноліття досяг [INFO] уже під час судового розгляду справи. Чинне законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема відносини батьків та дітей, визначає коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей. Досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки щодо неї, які ґрунтуються на їх кровному спорідненні. Із повноліттям дитини "з`являються" права батьків на утримання з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості. Правові наслідки позбавлення батьківських прав поширюються і на правовідносини, які виникають після досягнення дитиною повноліття. Факт досягнення дитиною повноліття під час розгляду спору по суті та ухвалення відповідного судового рішення не може впливати на правовий результат вирішення справи судом, оскільки суд має оцінювати у сукупності факти виконання/невиконання батьками своїх обов`язків щодо дитини за період до її повноліття, які й стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. Досягнення дитиною повноліття під час розгляду цивільної справи судом не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з літа 2012 року проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Досліджені у справі докази свідчать про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню сина [PERSON] , так як привізши його влітку 2012 року позивачу, через місяць залишила сина з батьком і виїхала назад в російську федерацію. Маючи реальну можливість брати участь у вихованні сина, умисно самоусунулася та не піклувалася про фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток дитини. Зокрема, не забезпечувала необхідним харчуванням, одягом, медичним доглядом, лікуванням сина, не спілкувалася з ним, у тому числі із застосуванням новітніх технологій та месенджерів; не надавала йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до внутрішнього світу; не створювала умов для отримання ним освіти і для досягнення вказаних результатів матеріально не забезпечувала. Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі встановлені обставини, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] щодо її сина [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved