Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 100250,00 грн та судових витрат в справі. Позов мотивований тим, що 20.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4230570 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «89266». На умовах встановлених договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 10000 грн. Згідно з п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 20.12.2023 по 14.12.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачкою вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 10000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ «Універсал Банк». Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему iPay.ua, на підставі укладеного договору про переказ коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. За даними поденного розрахунку заборгованості за договором № 4230570 від 20.12.2023 у період з 20.12.2023 по 26.07.2024, включно, первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 55000,00 грн. У зазначений період відповідачкою оплат на рахунок первісного кредитора не здійснювалось. Станом на 26.07.2024 загальна сума заборгованості відповідачки за договором № 4230570 від 20.12.2023 склала: тіло кредиту - 10000,00 грн, заборгованість за процентами 55000,00 грн, загальна сума 65000,00 грн. Первісний кредитор не здійснював нарахування штрафних санкцій за договором на період, визначений п. 6 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи невиконання\~відповідачкою своїх\~боргових зобов`язань\~перед первісним\~кредитором,\~26.07.2024\~ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» на\~підставі договору\~факторингу за\~плату відступило,\~а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідачки. Таким чином, до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4230570 від 20.12.2023 на загальну суму 65000,00 грн. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4230570 строк кредиту 361 днів: з 29.11.2023 року по 24.11.2024 року. Станом на дату укладання договору факторингу від 26.07.2024, строк дії договору № 4230570 від 20.12.2023 не закінчився, а тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 26.07.2024 по 14.12.2024 (111 календарний день) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 35250,00 грн. У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4230570 від 20.12.2023, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 90250,00 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 55000,00 грн, проценти нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у сумі 35250,00 грн). Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», ані на рахунки первісного кредитора. У поданому відзиві відповідачка позов не визнала, вказала, що заперечує отримання грошових коштів в сумі 10000,00 грн від ТОВ «Лінеура Україна», не надсилала електронне повідомлення ТОВ «Лінеура Україна», не заповонювала формуляра заяви чи іншої форми прийняття пропозиції в електронній формі, не отримувала одноразового ідентифікатора та не вчиняла жодних дій, що могли б бути розцінені як пропозиція або прийняття пропозиції укласти електронний договір. При цьому також вказала, що якщо суд відхилить такі її аргументи, то слід звернути увагу на істотний дисбаланс, зокрема щодо розміру процентів, вважаючи нараховані проценти є процентами за прострочення зобов`язання за кредитом, нарахованими на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вважає, що розмір таких суттєво перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже пропонує зменшити їх до 5000,00 грн, що становить 50% від суми кредиту. Також зазначає, що відсотки по кредиту нараховані з порушенням закону, оскільки в тексті позову є суперечність позивач вказує, що жодного платежу відповідачка не здійснила, однак одночасно покликається на те, що добровільна сплата є підтвердженням виконання умов договору. Крім того позивач не наддав детального розрахунку нарахування відсотків за період з 26.07.2024 по 14.12.2024. Також покликалась на те, що витрати про правову допомогу є значно та безпідставно завищеними та достатнім в розмірі 3000 грн. У відповіді на відзив позивач вказав, що нараховані відсотки не носять штрафного характеру, є процентами за користування кредитом. У запереченні відповідачка підкреслила, що позивач не надав доказів на підставі яких можна встановити обставини, що обґрунтовують позов про те, що було емітовано платіжну картку на її ім`я, щодо укладення кредитного договору та перерахунку коштів на її рахунок. Ухвалою від 27.01.2025 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 12.02.2025 до суду від відповідачки надійшов відзив. 18.02.2025 позивачем подано відповідь на відзив. 19.02.2025 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 19.02.2025 відкладено розгляд справи на 06.03.2025. 05.03.2025 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив від відповідачки. 06.03.2025 позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Сторони в судове засідання не з`явились, що, з врахуванням наведеного не перешкоджає проведенню судового розгляду за їх відсутності, згідно положень ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Також судом при зазначенні дати ухвалення судового рішення застосовано висновок ОП ВС викладений у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 в якому вказано, що у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини\~справи,\~встановлені судом,\~та зміст\~спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини 20.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №4230570 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідачем підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «89266», що вбачається з копії даного договору та додатків до нього (а.с. 19-28). Згідно умов даного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає [PERSON] кредит у сумі 10000,00 грн. (п. 1.2 договору), строк кредиту 360 днів, Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.3 договору), стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору (п. 1.4.1 договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 99923,40 % річних (п. 1.5.1 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 100000,00 грн (п. 1.6.1). Відповідно до п. 2.1. договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Підпунктом 2.2. договору, передбачено, що сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох днів з моменту укладення договору 20.12.2023 або 21.12.2023. Згідно з п. 2.4. договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 Договору. Згідно додатку № 1 до договору таблиця обчислення загальної вартості кредиту ,клієнт [PERSON] , загальна вартість кредиту 100000,00 грн, з яких 10000,00 грн тіло кредиту, 90000,00 грн проценти за користування кредитом (а.с. 28, зворот). Позивачем до позовної заяви долучено копію паспорту споживчого кредиту від 20.12.2023 підписану [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «44659», в якій міститься інформація про основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша інформація (а.с. 16-17). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці кредитні кошти в сумі, визначеній кредитним договором. Дана обставина підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.07.2024 №3209-2607, з якої вбачається, що ТОВ «ЦПР» повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішність перерахування 20.12.2023 о 01:57:07 коштів в сумі 10000,00 грн на картку [NUMBER] , № трансакції 322389951, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с. 37). 26.07.2024 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» право вимоги до позичальників, в тому числі, за кредитним договором № 4230570, що укладений ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , що вбачається з витягу з реєстру боржників (а.с. 61-65, 35). Згідно з наданим ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» розрахунком (а.с. 51-55), заборгованість [PERSON] перед позивачем, станом на 26.07.2024, становить 65000,00 грн, з яких: тіло кредиту 10000,00 грн, заборгованість за процентами 55000,00 грн за ставкою 2,50% на день. Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників від 24.07.2024 до Договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4230570 від в сумі 65000,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу становить 10000,00 грн, сума заборгованості за процентами складає 55000,00 грн, кількість днів прострочення 190 (а.с. 35). Згідно зазначеного позивачем у позовній заяві розрахунку заборгованості за кредитним договором №4230570 від 29.11.2023 pоку, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з дати отримання права вимоги 26.07.2024 року по 14.12.2024 (141 календарний день) здійснено нарахування [PERSON] процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 35250 грн. З інформації наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду щодо витребування доказів (а.с. 112) на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [PERSON] за період з 20.12.2023 по 29.12.2023 0968204039. А з довідки про рух коштів по картці [PERSON] № [NUMBER] від 07.02.2025 за період з 20.12.2023 по 29.12.2023 вбачається, що 20.12.2023 з IPAY_CREDIT_МC1 надійшли кошти в сумі 10000,00 грн (а.с. 113-114). З долучених відповідачкою до відзиву документів (а.с. 101-105) вбачається, що у неї є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , вона з донькою фактично проживають в с. Окни Подільського району Одеської області, не працює, зареєстрована в [ADDRESS] . норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, висновки суду Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~525\~ЦК України,\~одностороння відмова\~від зобов`язання\~або одностороння\~зміна його\~умов не\~допускається,\~якщо інше\~не встановлено договором або законом. Так, згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом\~ч.\~2\~ст.\~1050,\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~1054\~ЦК України,\~якщо договором\~встановлений обов`язок\~повернути кредит\~частинами,\~то в\~разі прострочення\~повернення чергової\~частини кредитодавець\~має право\~вимагати дострокового\~повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Стаття 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~7\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг»\~оригіналом електронного\~документа вважається\~електронний примірник\~документа з\~обов`язковими реквізитами,\~у тому\~числі з\~електронним підписом\~автора або\~підписом,\~прирівняним до\~власноручного підпису\~відповідно до\~Закону України\~"Про\~електронну ідентифікацію\~та електронні\~довірчі послуги". У\~разі надсилання\~електронного документа\~кільком адресатам\~або його\~зберігання на\~кількох електронних\~носіях інформації\~кожний з\~електронних примірників\~вважається оригіналом\~електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 20.12.2023 підписала кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», згідно якого отримала кредитні кошти у безготівковій формі у національній валюті на платіжну банківську картку в сумі 10000,00 грн. Даним договором було визначено строк кредитування та відсотки за користування кредитними коштами. Отже відповідачка належно і у доступній формі ознайомилась з усіма умовами договору, тарифами кредитора, повністю і однаково з кредитором їх розуміла, вважала їх справедливими, адекватними, розумними і жодних заперечень не мала. Діючи покроково та надаючи свої персональні дані, генеруючи ідентифікаційний підпис, отримала кредит. Вибір контрагента правочину та підписання електронного договору із первісним кредитором здійснено відповідачкою добровільно, волевиявлення позичальника було вільним, не під впливом помилки, тиску чи тяжких обставин, відповідало його внутрішній волі та намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобов`язань. Обставин, які б суперечили волевиявленню позичальниці при укладанні кредитного договору в електронній формі, а також про наявність у діях кредитодавця умислу, спрямованого на введення відповідачки в оману судом не встановлено. Кредитний договір у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд звертає увагу, що такі письмові докази є належним та допустимим, та оцінюються судом в світлі положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», за яким якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Згідно приписів статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, хоча такий не містить електронного підпису або електронного цифрового підпису в розумінні положень Закону України «Про електронний цифровий підпис». Надані стороною позивача докази (примірник Договору, Паспорту споживчого кредиту, таблиця обчислення вартості кредиту для споживача) в паперовій формі, що містять відмітку про підписання сторонами, в тому числі відповідачкою одноразовим ідентифікатором, суд визнає належними та допустимими. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Для безпосереднього оформлення кредиту Відповідач в ITC обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19(провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Отже підписавши 20.12.2023 Кредитний договір, [PERSON] взяла на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит, проценти за користування кредитом, в порядку, передбаченому цим договором. Як встановлено судом, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за Кредитним договором виконало та надало їй 20.12.2023 кредит в сумі 10000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , що підтверджено довідкою про рух коштів по картці [PERSON] № 5375411509560574 від 07.02.2025 за період з 20.12.2023 по 29.12.2023 наданою АТ «Універсал Банк», з якої вбачається, що 20.12.2023 о 01:51:06 з IPAY_CREDIT_МC1 надійшли кошти в сумі 10000,00 грн та довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.07.2024 № 3209-2607, з якої вбачається, що ТОВ «ЦПР» повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішність перерахування 20.12.2023 о 01:57:07 коштів в сумі 10000,00 грн на картку [NUMBER] , № трансакції 322389951, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Дані докази підтверджують та доповнюють один одного, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними і які спростовують посилання відповідачки на неукладення договору та неотримання кредитних коштів. Відповідачка зі свого боку взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором, яка нею не повернута. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що договір № 4230570 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.12.2023 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про споживче кредитування», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У подальшому права вимоги за вищевказаним договором, на підставі договору факторингу, перейшло від первісного кредитора до позивача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.\~1082\~ЦК України,\~боржник зобов`язаний\~здійснити платіж\~факторові за\~умови,\~що він\~одержав від\~клієнта або\~фактора письмове\~повідомлення про\~відступлення права\~грошової вимоги\~факторові і\~в цьому\~повідомленні визначена\~грошова вимога,\~яка підлягає\~виконанню,\~а також\~названий фактор,\~якому має\~бути здійснений\~платіж.\~Боржник має\~право вимагати\~від фактора\~надання йому\~в розумний\~строк доказів\~того,\~що відступлення\~права грошової\~вимоги факторові\~справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Крім того, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати отримання права вимоги в межах строку дії кредитного договору № 4230570 від 20.12.2023 (141 календарний день) здійснено нарахування [PERSON] процентів за користування кредитними коштами. Суд відхиляє покликання відповідачки на те, що характер нарахованих процентів свідчить про підставу їх нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки таке не відповідає періоду нарахування, процентній ставці та умовам укладеного кредитного договору. Враховуючи характер процентів за договором, що передбачені ст. 1054 ЦК України, суд не бере до уваги аргументи відповідачки про зменшення розміру процентів до 5000,00 грн, оскільки Законом не передбачено зменшення судом розміру нарахованих процентів за кредитним договором, на відміну від процентів нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому суд звертає увагу що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021, а отже вправі нараховувати проценти за кредитним договором, після переходу права вимоги за договором факторингу. Таким чином, суд погоджується з аргументами позивача, що право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача, а також проведеним ним розрахунком заборгованості відповідачки та вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт, що між відповідачкою та первісним кредитором погоджено розмір наданого кредиту, розмір, підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами та інші платежі відповідно до умов договору. До матеріалів позовної заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до якого заборгованість відповідачки перед позивачем за кредитним договором від 20.12.2023 становить 100250,00 грн. \~ \~ \~ \~Водночас, суд не погоджується з розміром нарахованих процентів, що наданий позивачем 90250,00 грн. При цьому суд виходить з умов кредитного договору від 20.12.2023 та таблиці обчислення загальної вартості кредиту, з яких вбачається, що орієнтовна загальна вартість кредиту 100000,00 грн, сума тіла кредиту 10000,00 грн, проценти за користування кредитом 90000,00 грн (п. 1.6.1 договору, таблиця обчислення загальної вартості кредиту). Отже, сторонами кредитного договору узгоджено суму процентів 90000,00 грн і саме такий розмір процентів може бути стягнуто з відповідачки. При цьому суд не бере до уваги як доказ правила надання коштів в позику ТОВ «Лінеура Україна», оскільки такі не містять підпису відповідачки, а отже позивач не довів, що саме з цими правилами відповідачка ознайомлювалась при укладенні кредитного договору 20.12.2023. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та необхідності стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованості у загальному розмірі 100000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат Розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді позивачем підтверджується копією договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 (а.с. 78-79), копією детального опису робіт (наданих послуг) № 4230570 від 11.12.2024 (а.с. 38), копією акта приймання-передачі наданих послуг № 4230570 від 11.12.2024 до договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 (а.с. 34), згідно яких позивач поніс витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~покладаються:\~1)\~у разі\~задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачка в заявах по суті справи просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн вказуючи на поширеність судової практики в кредитних правовідносинах, складність справи. З урахуванням\~вищевказаного,\~клопотання відповідачки,\~обґрунтувань позовної\~заяви,\~в якій\~порушено клопотання\~про стягнення\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу та\~доданих до\~неї документів,\~врахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на підставі наданих стороною позивача доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді, що на думку суду відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Правова позиція по таким правовідносинам є сталою, практика численна, складністю справа не відрізняється. Крім того, позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України такий підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволених вимог позовної заяви тобто в розмірі 2416,34 грн.

Outcome: partial