Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

В серпні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 21.01.2022 року у розмірі 83314,66 грн., яка утворилася станом на 22.07.2024 року, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначалося про те, що [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим власноручно на планшеті підписав Заяву №б/н від 12.05.2021 року та здійснив ідентифікацію клієнта. Після чого з відповідачем підписано кредитний договір б/н від 21.01.2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 123800,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатково із відповідачем за допомогою ОТП пароля підписаний графік кредиту. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 22.07.2024 року виникла заборгованість у розмірі 83314,66 грн., яка складається з: 68777,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 14536,90 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказаний розмір заборгованості та судові витрати по справі. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27.08.2024 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. 11.11.2024 року представником позивача подано до суду позовну заяву про стягнення заборгованості (в новій редакції), яка ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06.12.2024 року, залишена без розгляду. Ухвалою Ізяславського\~районного суду\~Хмельницької області\~від 06.12.2024\~рокузадоволено клопотання представника позивача про витребування з АТ КБ «ПриватБанк» оригіналів кредитних договорів № б/н від 21 січня 2021 року та від 21 січня 2022 року, який укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім цього, пояснив, що саме відповідач звернувся з відповідною анкетою - заявою до позивача 12.05.2021 року, а в подальшому 21.01.2022 року щодо укладення кредитного договору б/н та просив про надання йому банківських послуг. [PERSON] \~самостійно виявив\~бажання,\~щоб банк\~надав йому\~кредит,\~у зв`язку\~із чим\~власноручно стилусом\~на планшеті\~підписавкредитний договір б/н від 21.01.2022 року, за умовами якого було погоджено розмір кредиту, строк кредитування та розмір процентної ставки за вказаним договором. Відповідач активно користувався вказаним кредитними коштами починаючи з 21.01.2022 року по 24.07.2024 року включно, що підтверджується даними виписки за спірним договором. Окремо, зауважує, що при укладенні кредитного договору банком були допущені технічні описки в даті укладення кредитного договору «21.01.2021 року» замість вірної «21.01.2022 року» та в прізвищі відповідача « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », що в загальному не впливає на факт укладення вказаного кредитного договору та користування [PERSON] кредитними коштами за вказаним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки вважає, що представником позивача не надано належного кредитного договору від 21.01.2022 року. Стосовно укладення спірного договору вказав, що не пам`ятає чи брав кредит саме 21.01.2022 року, так як користувався кредитними коштами ще в 2021 році. Наявні розбіжності у спірному договорі щодо дати укладення та прізвища боржника також ставлять під сумнів правомірність та законність даного договору. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 12.05.2021 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим здійснив ідентифікацію клієнта АТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, [PERSON] підписав кредитний договір б/н від 21.01.2022 року, відповідно до умов якого передбачена угода про використання простого електронного підпису: «Банк та позичальник (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні банком будь-яких послуг позичальнику, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом (далі - «Простий електронний підпис») такі способи підписів Позичальника: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. У розділі 1 «Істотні умови кредитування» зазначено: тип кредиту строковий кредит зі строком кредитування 36 місяців; сума кредиту 123800,00 грн; тип процентної ставки фіксована; процентна ставка, відсотків річних 1,5% на місяць (18% річних); реальна річна процентна ставка 37% річних. В графі «Порядок повернення кредиту» визначена кількість та розмір платежів, періодичність внесення, а саме: платежі здійснюються щомісяця рівними частинами згідно графіку платежів, який підписано відповідачем за допомогою ОТП пароля. Також вказаною заявою визначено порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту, відповідальність сторін та інші умови, що є обов`язковими для погодження сторонами відповідно до вимог закону. Згідно з розділом 9 «Реквізити сторін» договору, позивач вказав свої анкетні дані під особистий підпис стилусом на планшеті. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що в період користування відповідачем [PERSON] картковим рахунком відбувались зміни кредитного ліміту з 123800,00 грн., який в подальшому зменшено. Відповідно до умов договору, відповідач підтвердив та погодився з усіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі, із положенням договору та усіх додатків до нього, які є його невід`ємною частиною та розміщені на офіційному сайті. Відповідач зазначені обставини жодним чином не спростовував. Будь-яких підтверджень на заперечення щодо факту отримання ним від банку кредитної картки, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надав. На спростування наявних розбіжностей у спірному договорі щодо дати його укладення та прізвища боржника, АТ КБ «ПриватБанк» направлено до суду лист №18881914-ВБ від 22.01.2025 року, з якого вбачається, що при укладенні кредитного договору буди допущені технічні описки, а саме: в даті укладення кредитного договору була вказана дата «21.01.2021» та у прізвищі, ім`я, по батькові відповідача було вказано « [PERSON] ». Позивач зазначає, що необхідно враховувати вірну дату укладення кредитного договору «21.01.2022» та вважати вірним прізвище, ім`я та по батькові відповідача, згідно документу серії [NUMBER] , виданого Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області 18.08.1995 року, саме [PERSON] . Відповідні відомості щодо укладення кредитного договору від 21.01.2022 року саме з [PERSON] відображені також в досліджених в судовому засіданні виписці за договором №б/н за період 21.01.2022 24.07.2024, графіку платежів, який підписано відповідачем за допомогою ОТП пароля, довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.01.2022 року. Також, судом враховано позицію Верховного Суду, яким у постанові від 21.01.2021 року у справі №747/839/18 зроблено висновок про те, що порушення, які допущені в оформленні квитанцій та договорів, не можуть бути підставою для відмови у стягненні, а свідчать лише про наявність недоліків в оформленні документів, при цьому такі недоліки є формальними. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. З наданої позивачем виписки про рух коштів та здійсненні операції по кредитній картці [PERSON] за період з 21.01.2022 року по 24.07.2024 року вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконав. Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором від 21.01.2022 року станом на 22.07.2024 року виникла заборгованість у сумі 83314,66 грн., яка складається з: 68777,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 14536,90 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору, підтверджується матеріалами справи. Доказів на його спростування, а також власного контррозрахунку відповідачем суду не представлено. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих та досліджених судом доказів вбачається, що 21.01.2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом його власноручного підписання відповідачем стилусом на планшеті. Окрім цього, судом також встановлено, що в даному договорі сторонами узгоджено вид та суму кредиту, строк кредитування, розмір процентів за користування кредитними коштами, що також підтверджується особистим підписом [PERSON] у вищезазначеному договорі. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Отже, сторони узгодили те, що підписання заяви та договору буде в електронному вигляді, в даному випадку заява про приєднання до Умов та правил та кредитний договір були підписані відповідачем за допомогою спеціально призначеного пера - стилуса на електронному сенсорному пристрої у відділенні Банку, тобто, підписуючи в електронному вигляді дані документи, відповідач погодився зі всіма умовами та правилами кредитного договору, сторонами погоджена умови кредитування, розмір відсотків за користування кредитними коштами. За таких обставин, суд вважає, що підписавши за допомогою спеціально призначеного пера - стилуса на електронному сенсорному пристрої кредитний договір [PERSON] 21.01.2022 року погодився зі всіма умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пеню, розміром відсотків за користування кредитними коштами і такі умови договору погоджені обома сторонами, отже між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки умови кредитного договору № б/н від 21.01.2022 року, з відповідними умовами, укладеними між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , відповідачем не виконано, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved