Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

12 лютого 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про визнання права на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його тітка, [PERSON] , про що Голенищівською сільською радою Летичівського району Хмельницької області складено відповідний актовий запис за №13 від 28 березня 2007 року. [PERSON] на день смерті проживала за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області № 129 від 20 березня 2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого увійшла земельна частка (пай) члена селянської спілки «Прогрес». с.Голенищево Летичівського району Хмельницької області, розміром 2,43 в умовних кадастрових гектарах, право на яку мала [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0250809, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 10 квітня 1997 року за №781. За життя [PERSON] заповіту не залишала. Він в силу частини 2 статті 1223 та частини 1 статті 1263 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем третьої черги майна померлого, оскільки є її рідним племінником. Інших спадкоємців та спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку спадщині після [PERSON] , не має, оскільки власної сім`ї та дітей у неї не було. Його батько, [PERSON] (рідний брат спадкодавиці) помер [INFO] . З метою оформлення спадщини, він звернувся до державного нотаріуса Летичівської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] , проте нотаріусом повідомлено, що він не може оформити спадщину на земельну частку (пай) згідно сертифікату ХМ №0250809, що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з тим, що втрачений оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), та рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з тим, що нотаріус відмовила йому у оформленні спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві, він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки не може скористатись своїми правами як спадкоємця щодо володіння, користування та розпорядження цим майном, гарантованих Конституцією України. 12 лютого 2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності у підготовчому судовому засіданні без застосування звукозапису. 10 березня 2025 року представник позивача [PERSON] подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи у їхню відсутність та без звукозапису, позовні вимоги підтримують, просить суд їх задовольнити. 10 березня 2025 року від представника відповідача Летичівської селищної ради Коберник О. В. надійшла заява № 890 про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Справу розглянуто в порядкуст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно зі ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим, звернутися до суду щодо захисту своїх порушених Кодексом, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року\~роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року\~роз`яснено, що за змістом ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~(на теперішній час це ч. 4\~ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Зі змісту заяв відповідачів вбачається, що позовні вимоги повністю визнають. Інших спадкоємців немає. Судом не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про прийняття визнання позову і задоволення вимог, та визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 2,43 га в умовних кадастрових гектарах із земель селянської спілки «Прогрес» с. Голенищево Хмельницького району Хмельницької області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0250809, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 10 квітня 1997 року за №781 як на спадкове майно, після [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, шо у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати стягувати з відповідачів не бажає та враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved