Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , яка проживала на території Піщанської об`єднаної територіальної громади. Після смерті матері залишилася спадщина, до складу якої увійшли, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1683 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в с. Піщане на території Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Спадкоємцями після смерті матері є: позивачка, [PERSON] (дочка померлої), [PERSON] (син померлої). 25.04.2024 року позивачка звернулася з письмовим запитом до Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, в якому просила надати інформацію відносно того, чи складала мати заповіт та хто зі спадкоємців прийняв спадщину після її смерті. 08.05.2024 року від Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області надійшов лист, в якому повідомлено про те, що за свого життя матір`ю було складено заповіт на ім`я позивачки, який посвідчений Піщанською сільською радою від 23.10.2008 року та зареєстрований в реєстрі за №234. Також, у листі зазначено, що 21.11.2018 р. [PERSON] було складено ще один заповіт, яким остання заповіла належну їй земельну ділянку, призначену для ведення товарного с/г виробництва (пай), агрофірмі СТОВ «Агрофірма «Маяк». Оскільки останній заповіт від 21.11.2018 року, складений матір`ю позивачки на користь СТОВ «Агрофірма «Маяк» лише щодо частини спадщини - земельної ділянки (паю), а попередній заповіт від 23.10.2008 року охоплював всю спадщину спадкодавця, то, виходячи зі змісту ч.2 ст.1254 ЦК України, попередній заповіт є чинним в частині, в якій він не суперечить заповіту, складеному пізніше. Оскільки за свого життя мати не повідомляла позивачку про складення будь-яких заповітів, про існування заповіту позивачка дізналася лише в травні 2024 року, тобто, після спливу шести місяців, встановлених законом для подання заяви про прийняття спадщини, тому позивачка вважає строк для прийняття спадщини пропущеним нею з поважних причин, а саме через її необізнаність про наявність заповіту. Позивачка вважає обставини пропуску строку на звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які існували для неї, як спадкоємця, оскільки до травня 2024 року про наявність складеного на своє ім`я заповіту вона нічого не знала. Дані причини позивачка просила визнати поважними та встановити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. 10.07.2024 р. суддею відкрито провадження в справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27.11.2024 р. підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Піщанської сільської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. З копії паспорта громадянина України № [NUMBER] вбачається, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] у с. Піщане Золотоніського району Черкаської області. Згідно витягу з ЄДДР №3240-956271-2017 від 24.10.2017 р. позивачка зареєстрована з 13.08.2003 р. за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.1959 р., вбачається, що воно видане на ім`я [PERSON] , яка народилася [INFO] у с. Піщане Золотоніського району Черкаської області. Матір`ю зазначена [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.02.2022 р. стверджено, що [INFO] у с. Піщане Золотоніського району Черкаської області померла [PERSON] . Згідно копії договору купівлі-продажу від 25.12.1991 р., зареєстрованого за №101, технічного паспорту на житловий будинок [PERSON] являється власником будинку за адресою: [ADDRESS] , З копії державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №046319 вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1683 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Піщане, Піщанської сільської ради. 25.04.2024 р. позивачка зверталася до голови Піщанської сільської ради з запитом про надання інформації про наявність заповітів її матері [PERSON] та чи звертався хтось з її спадкоємців з заявами про прийняття спадщини. Листом від 08.05.2024 р. №1215/02-34 секретар Піщанської сільської ради надав відповідь на запит, в якому повідомив позивачку про наявність заповітів її матері та про те, що з заявами про прийняття спадщини до сільської ради ніхто не звертався. Додатком до вказаного листа є копія заповіту [PERSON] від 23.10.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за №234. Згідно копії заповіту, посвідченого секретарем Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 23.10.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за №234, що міститься в матеріалах справи, [PERSON] все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Копією свідоцтва про зміну імені (серія [NUMBER] від 19.09.2017 р.) доведено факт зміни позивачкою прізвища [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до копії заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 21.11.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за №191, що міститься в матеріалах справи, [PERSON] земельну ділянку, площею 2,27 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежах Піщанської сільської ради, заповіла СТОВ «Агрофірма «Маяк». 31.07.2024 р. нотаріусом Другої золотоніської державної нотаріальної контори на запит суду надано інформації, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 20.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа № 24-753/0/4/13 від 16.05.2013р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України, тощо. Таким чином, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові в справі № 155/1584/18 від 02.06.2021. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. Тож факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту. Велика Палата Верховного Суду в постанові від26.06.2024 р. по справі №686/5757/23 прийшла до висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. У зв`язку з вище викладеним, суд вважає, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку неподання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність позивачки про існування заповіту матері на її ім`я. Дані причини не є непереборними та такими, що викликали істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Позивачка, як спадкоємиця 1-ї черги, яка бажала та мала намір прийняти спадщину після смерті матері, мала б подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини незалежно від наявності чи відсутності заповіту, про існування якого вона не була обізнана на момент відкриття спадщини. Враховуючи наведене позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed