Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс" (далі Товариство) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором № 3740210 у розмірі 134 398,57 гривень, а також судові витрати у розмірі 2\~422,40 гривень та 5 000,00 грн витрат на правову допомогу. Також просив розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Позовна заява мотивована тим, що позивач набув право вимоги за кредитним договором на підстави договору факторингу. Відповідачка свої зобов`язання зі своєчасного погашення кредитної заборгованості ні перед первісним, ні перед новим кредитором не виконала, у зв`язку з чим у неї наявна заборгованість зі сплати основної заборгованості та процентів за користування кредитом. У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів наведених у відзиві на позов з таких підстав: -кредитний договір був укладений відповідно до статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" 12.06.2023 о 14:27:30 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором С238; -кредитні кошти були перераховані відповідачці 12.06.2023 на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "Уніерсал Банк" (завірена копія довідки про переказ коштів долучена до матеріалів справи). Згідно з наданої АТ "Уніерсал Банк" інформації [PERSON] РНОКПП [NUMBER] має платіжну картку [NUMBER] , що відповідає масці карти зазначеному в кредитному договорі на яку було переказано суму кредиту; -відсотки за користування кредитом були нараховані відповідно до п. 1.4. кредитного договору, відповідно до якого кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування та в межах строку кредитування, який відповідно до п. 1.3. кредитного договору становить 360 днів; -позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договір факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024, укладеного між ТОВ "ЛІНЕУРА Україна" та позивачем, а тому до останнього на підставі статей 512 514 ЦК України перейшло право вимоги за договором № 3740210; -вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу підтверджуються наданими доказами, є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову. Також позивач долучив до відповіді на відзив електронний примірник кредитного договору (файл "2023-06-1214_27_34-Подписанный договор кредита 3740210.pdf"), додаток № 1 (файл "2023-06-12 14_27_37-Подписанный договор кредита 3740210.pdf"), що містить електронний підпис первісного кредитора та протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Виклад позицій інших учасників справи Відповідачка подала до суду відзив на позов, у якому заперечила проти позову з таких підстав: -позивач не надав оригінали документів на підтвердження позовних вимог (кредитний договір, договір факторингу, тобто з порушенням частини другої статті 175 ЦПК України. Використання факсимільного відтворення підпису, електронного підпису або підпису законом не допускається. Посилається на ухвали Верховного Суду від 26.01.2018 у справі № 922/1743/17, від 05.06.2018 у справі № 826/811/17, від 10.11.2021 у справ № 761/10548/18 щодо використання факсиміле під час підписання процесуальних документів; -відсутні докази вручення відповідачці оригіналу кредитного договору; -позивач не набув права вимоги до відповідачки, оскільки він особисто не надавав позику. Між позивачем та відповідачкою не існувало жодних договірних відносин. Посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19; -кредитний договір не посвідчений нотаріально, а тому у відповідачки не могла виникнути заявлена до стягнення заборгованість; -розрахунок заборгованості не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", зокрема статті 9 вказаного Закону щодо вимог до первинного документу; -у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), а тому вимоги щодо заборгованості за відсотками за користування є неправомірними, оскільки позивач не навів відповідних доказів; -у паспорті споживчого кредиту зазначено, що вказана у ньому інформація є актуальною до 13.06.2023, а тому він не може слугувати доказом погодження умов надання кредиту; -кредитний договір № 3740210 від 12.06.2023 не був пролонгований, тому що така пролонгація відповідно до пункту 4.2.2. могла відбутись шляхом здійснення платежу відповідачкою на користь позивача, однак такого здійснено не було, а тому нараховані проценти (2 % і 730 %), після закінчення строку дії договору є неправомірними. Посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18; -після запровадження військового стану позивач не мав права нараховувати неустойку, відсотки, пеню, штраф, оскільки заборона на їх нарахування встановлена в пункті 18 Перехідних положень ЦК України та пункту 61 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування". Також відповідачка у відзиві просила зменшити розмір судових витрат і витрат на правову допомогу або відмовити у таких, у зв`язку з тим, що позовні вимоги є необґрунтованими. Процесуальні дії у справі Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 23.09.2024 відкрив спрощене позовне провадження у справі та призначив справу до розгляду. 22.10.2024 суд ухвалою задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів, витребував у АТ "Уніерсал Банк" інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну карту № [NUMBER] ; належним чином засвідчену виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] ; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] . 18.11.2024 до суду надійшло клопотання від відповідачки про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи та її відкладення, у зв`язку з чим було відкладено розгляд справи до 05.12.2024. 25.11.2024 від АТ "Уніерсал Банк" надійшла витребовувана інформація. 27.11.2024 відповідачка звернулась до суду з відзивом на позов, клопотанням про витребування доказів та клопотанням про зменшення (відмову) витрат на правову допомогу. Відповідачка зазначила, що ухвалу про відкриття провадження не отримувала, а про справу дізналась тільки 18.11.2024. Суд врахував, що кореспонденція, яка надсилалась на адресу відповідачки повернулась до суду, заперечення відповідачки проти позову та заявлені клопотання і ухвалою від 05.12.2024 постановив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Зобов`язав відповідачку надіслати позивачу копія відзиву на позов, клопотання про витребування доказів та зменшення витрат на правову допомогу і запропонувати позивачу подати відповідь на відзив та міркування щодо клопотання відповідачки про витребування доказів. Суд ухвалою від 10.01.2025 у задоволенні клопотання відповідачки про витребування доказів відмовив. Відклав підготовче судове засідання на 16.01.2025, яке неодноразово відкладалось 04.02.2025 суд ухвалою закрив підготовче провадження у справі і призначив її до розгляду по суті на 04.03.2025. 04.02.2025 від відповідачки надійшла заява, в якій вона просила усі подальші засідання проводити без її участі. 03.03.2025 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. У судове засідання 04.03.2025 учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення документу в електронному кабінеті на адресу позивача та заявами учасників справи про розгляд справи за їх відсутності. Суд, враховуючи належне повідомлення усіх учасників справи, клопотання позивача та заяви відповідачки про розгляд справи без їх участі і що така участь є правом учасників справи, дійшов висновку про можливість задоволення вказаних клопотання і заяви і розгляду справи у призначеному судовому засіданні. Фіксування судового процесу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювався, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Фактичні обставини, встановлені судом 12.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" (далі ТОВ "Лінеура Україна") і [PERSON] уклали договір № 3740210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого: - Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 20 000,00 гривень (п. 1.2.); - строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (п. 1.3.); - тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межа всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 2,00 % в день (п. 1.4.); - Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки) (п. 2.1.); - дати надання кредиту: 12.06.2023 або 13.06.2023 (п. 2.2.); - кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. договору (п. 2.4.); - проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт" (п. 3.1.) - сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. договору (п. 4.1.); - цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства / зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п. 9.7.); - клієнт має право отримати від Товариства засвідчену копію договору на папері з електронного документа. Для цього клієнту необхідно в письмовій (електронній) формі звернутися до Товариства шляхом направлення: 1) підписаного власноручним підписом запиту на поштову адресу Товариства; або 2) підписаного кваліфікованим електронним підписом клієнта запиту на електронну адресу Товариства. Письмовий (електронний) запит клієнта про отримання копії договору на папері без зазначення прізвища, ім`я, по-батькові, РНОКПП, місця проживання клієнта, не підписаний клієнтом визнається анонімним і розгляду не підлягає. Після надходження до Товариства запиту клієнта на отримання копії договору на папері з електронного документа, Товариство здійснює роздруківку на папері підписаного сторонами договору, на який наносить підпис уповноваженої особи Товариства та відтиск печатки Товариства з метою засвідчення копії договору. Виготовлену на папері та засвідчену Товариством копію договору з електронного документа, Товариство направляє протягом 30-ти календарних днів з дати отримання запиту клієнта за місцем проживання клієнта (виключно), що вказане в договорі. У випадку зміни місця проживання клієнта, направлення копії договору на іншу адресу можлива тільки після надання клієнтом підтверджуючих документів, засвідчених підписом клієнта, які будуть задовольняти Товариство з точки зору заходів здійснення актуалізації даних щодо нової адреси клієнта відповідно до внутрішніх документів, діючих в Товаристві та вимог чинного законодавства України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (п. 9.11.1.1.). Указаний договір підписаний відповідачкою електронним підписом "С238" 12.06.2023 14:27:30 " [PERSON] ". Відповідно до додатку № 1 до договору № 3740210 графік платежів: 12.07.2023, 11.08.2023, 10.09.2023, 10.10.2023, 09.11.2023, 09.12.2023, 08.01.2024, 07.02.2024, 08.03.2024, 07.04.2024, 07.05.2024, 06.06.2024. Паспорт споживчого кредиту містить умови, зазначені у договорі № 3740210. Додаток № 1 до договору № 3740210 і паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою електронним підписом "С238" 12.06.2023 14:27:30 " [PERSON] " і 12.06.2023 14:26:29 " [PERSON] ", відповідно. Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні платіжні рішення" № 572-2604 від 26.04.2024, направленому на адресу Товариства, повідомлено, що ТОВ "Універсальні платіжні рішення" надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 342 від 02.10.2012). Між нашими підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12.06.2023 14:29:08 на суму 20 000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPау.uа 250286305, призначення платежу: зарахування 20 000 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до листа АТ "Універсал банк" від 15.11.2024 № БТ/7194 банківська картка [NUMBER] була емітована Банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); [NUMBER] номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 12.06.2023 по 17.06.2023. Також до вказаного листа додано рух коштів по картці [NUMBER] за період з 12.06.2023 по 17.06.2023, з якого вбачається що 12.06.2023 на вказану карту було зараховано 20 000,00 грн і подальший рух коштів по рахунку. 24.04.2024 ТОВ "Лінеура Україна" (клієнт) та Товариство (фактор), уклали договір факторингу №24/04/2024, відповідно до умов п. 2.1. якого клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває право вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки визначені договором. Умовами договору факторингу погоджено перелік боржників, їх кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються. Відповідно до акту приймання передавання реєстру боржників від 24.04.2024 та реєстру боржників від 24.04.2024 до договору відступлення права вимоги № 24/04/2024 від 24.04.2024 до Товариство перейшло право вимоги за договором № 3740210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.06.2023. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо форми наданих доказів Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 76 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 78 ЦПК України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (частина перша статті 83 ЦПК України). Відповідно до частин другої четвертої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з частинами першою третьою статті 100 ЦПК України Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Велика Палата Верховного Суду у пункту 37 постанови від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України (аналогічна нормі статті 89 ЦПК України) за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Аналіз наведених норм права свідчить про те, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України) (постанова Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 509/7127/21). Відповідно до частини восьмої статті 14 ЦПК України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом. Позивач звернувся до суду з позовом та іншими заявами через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему, відповідно на всі документи, подані стороною накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до частини восьмої статті 14 ЦПК України та законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", тобто усі додані до позову документи завірено відповідним підписом. Як вбачається з доданих доказів, на підтвердження позовних вимог, договір № 3740210 між ТОВ "Лінеура Україна" і [PERSON] , додаток до нього та паспорт кредиту укладено в електронній формі, що підтверджується змістом п. 9.7. договору, на якому відображено електронний підпис відповідачки ("С238") у відповідності до частин першої, другої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Відповідно подання такого доказу в електронному вигляді, який скріплено (завірено) кваліфікованим електронним підписом, є копією електронного документу, завіреному в електронному вигляді, що відповідає положенням статей 14, 76, 78, 83, 95, 100 ЦПК України і частинам першій, другій статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Указане в повній мірі стосується і поданих письмових доказів (договір факторингу, реєстру до нього та ін.), які є письмовими доказами і подані в електронному вигляді та завірені кваліфікованим електронним підписом. А тому доводи відповідачки про надання неналежних та недопустимих доказів визнаються необґрунтованими. Норми процесуального законодавства передбачають можливість подання доказів, як в оригіналі, так і в належним чином завірених копіях. Відповідачкою не наведено належних доводів, які б вказували на недопустимість таких доказів. При цьому за змістом відзиву відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору, а лише висловлює сумніви до його форми. Доказів із зверненням з позовом про визнання вказаного договору недійсним суду не надано. При цьому суд враховує, що указаний договір укладено в електронній формі, відповідно, такий самий вигляд він має і в електронній формі. Що ж стосується факту укладення такого договору суд виходить із сукупності усіх доказів, яким буде надана оцінка нижче. Суд відхиляє посилання відповідачки на ухвали Верховного Суду від 26.01.2018 у справі № 922/1743/17, від 05.06.2018 у справі № 826/811/17, від 10.11.2021 у справ № 761/10548/18 з огляду на те, що, по-перше, суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постанові Верховного Суду, а не в ухвалі; по-друге, наведені висновки стосуються неможливості подання процесуальних документів у справі (касаційної скарги) скріплених за допомогою факсиміле, однак у справі, що розглядається укладений договір було підписано за допомогою електронного підпису (ідентифікатора), тобто спірні правовідносини є відмінними. За таких обставин суд вважає, що позивач подав до суду докази у формі та порядку, передбаченому нормами процесуального та матеріального законодавства. Щодо укладення договору кредиту Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, на яку посилається сама ж відповідачка, сформував висновок, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Договір в\~спрощеній формі\~шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до\~нього можна\~підписати з\~використанням:\~електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення (указана позиція є сталою, постанови Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 Суд враховує, що у справі, яка розглядається, позивач надав суду кредитний договір, паспорт кредиту, графік погашення скріплений електронним підписом одноразовим ідентифікатором (комбінація цифр і букв). Суд виходить із усієї сукупності доказів, наданих на підтвердження укладення договору, зокрема, номер рахунку, на який перераховано кошти і який зазначено у кредитному договорі ( [NUMBER] ), відповідає рахунку на який було перераховано кредитні кошти (20 000 грн), що підтверджується самим договором і листами Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні платіжні рішення" № 572-2604 від 26.04.2024 і АТ "Універсал банк" від 15.11.2024 № БТ/7194 (у яких вказано, що кошти перераховано на банківську карту [NUMBER] , [NUMBER] ) і рух коштів по карті № [NUMBER] . Обставину перерахування вказаних коштів відповідачка не спростовувала. Отже, суд в порядку, передбаченому статтею 89 ЦПК України, враховуючи у сукупності надані позивачем докази на підтвердження укладення кредитного договору № 3740210 дійшов висновку, що такий було укладено між ТОВ "Лінеура Україна" і [PERSON] у порядку, передбаченому статтями 207, 638, 639 ЦК України, статтями 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", що підтверджується однаковим номером картки у договорі, наданій інформації на підтвердження перерахування коштів на відповідний рахунок (листи) та рухом коштів по картці № [NUMBER] . Жодних доказів на спростування наведених обставин відповідачка не надала. Наведеним також спростовуються доводи відповідачки, що розрахунок заборгованості не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки, по-перше, у законодавстві відсутні вимога, що розрахунок має відповідати вимогам вказаного закону; по-друге, надані первинні документи які відповідають вимогам статті 9 вказаного Закону (лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні платіжні рішення" № 572-2604 від 26.04.2024, інформація надана АТ "Універсал банк" від 15.11.2024 № БТ/7194 на вимогу суду і рух коштів по картці боржниці). Суд також відхиляє доводи відповідачки щодо ненадання їй примірника договору кредиту, оскільки, по-перше, такий був укладений електронній формі і вона можливість з ним ознайомитись; по-друге, відповідачка не надала доказів звернення до кредитора у порядку, передбаченому 9.11.1.1. договору, для отримання паперового примірника договору і відмови кредитора від надання такого. Також безпідставними є доводи відповідачки щодо необхідності нотаріального посвідчення кредитного договору, оскільки відповідно до частини першої статті 1047, частини першої статті 1055 ЦК України, частини першої статті 13 Закону України "Про споживче кредитування" кредитний договір укладається у письмовій формі, (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Щодо переходу права вимоги Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512, стаття 514 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У зв`язку з укладенням договору між ТОВ "Лінеура Україна" та Товариство договору №24/04/2024 від 24.04.2024 про відступлення права вимоги (факторингу), позивач набув право грошової вимоги за договором № 3740210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.06.2023, що також підтверджується відповідним атом та витягом з реєстру боржників до договору. Отже, доводи відповідачки щодо відсутності у неї договірних відносин з позивачем та, відповідно, зобов`язань перед позивачем визнаються необґрунтованими, оскільки перехід права вимоги відбувся на підставі договору передбаченому статтями 512, 514, 1077 ЦК України. Такий перехід права вимоги не передбачає обов`язкової згоди боржника, якщо інше не передбачено договором. Доказів узгодження іншого відповідачка не надала. Посилання відповідачки на паспорт споживчого кредиту є безпідставними, оскільки усі умови договору узгоджені сторонами безпосередньо в самому договорі. Щодо суті заявлених вимог Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що між відповідачем та первісним кредитором (ТОВ "Лінеура Україна") було укладено кредитний договір, зобов`язання за яким кредитор виконав у повному обсязі і надав кредит у розмірі 20 000,00 грн. Натомість відповідачка не виконала своїх зобов`язання, у зв`язку з чим допустила прострочення зобов`язання. Отже, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а боржник в порушення статей 509, 526, 1048, 1054 ЦК України та умов договору не повністю виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів. Товариство набуло право вимоги за зобов`язанням відповідача за кредитним договором відповідно до статей 512, 514 ЦК України на підставі договору про відступлення права вимоги. За таких обставин, суд вважає, що вимоги Товариства про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за сумою кредиту (тілом) 19 999,99 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі статей 526, 1054 ЦК України. Щодо процентів за користування коштами До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, з умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили сплату процентів за ставкою 2,00 % в день (п. 1.4. договору); строк кредиту 360 днів (п. 1.3. договору). Відповідної до вказаної ставки та було нараховано проценти за користування та в межах строку кредиту і погодженого графіку, погодженого сторонами (360 днів). Відповідно суд відхиляє посилання відповідачки про те, що нарахування процентів за користування відбулось поза межами строку кредиту та щодо пролонгації договору, оскільки нарахування відбуло в межах строку кредитування (360 днів до 24.04.2024, кредит надано 12.06.2023) і умови договору не пролонговувались. Пункт 4.2.2. договору, на який посилається відповідачка, взагалі відсутній в умовах договору, а тому таке посилання є безпідставним. Жодних заперечень щодо порядку розрахунку (арифметичної неправильності) процентів, передбачених договором (2,00 %) відповідачка не навела. Посилається відповідачки на висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 визнаються необґрунтованими з огляду на таке. У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас за встановлених обставин у цій справі кредитодавець здійснив нарахування процентів за користування кредитом в межа строку кредитування, передбачених договором (п. 1.3. договору), тобто висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 стосується іншої ситуації, коли кредитодавець здійснює нарахування процентів поза межами строку кредитування і, відповідно, не підлягає врахуванню. Відповідачка також зазначає, що після запровадження військового стану позивач не мав права нараховувати неустойку, відсотки, пеню, штраф, оскільки заборона на їх нарахування встановлена в пункті 18 Перехідних положень ЦК України та пункту 61 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до пункту 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (аналогічного змісту) було виключено Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набув чинності 24.12.2023), тобто вказане положення діяло і залишилось в ЦК України. Водночас положення пункту 18 Перехідних положень ЦК України передбачають звільнення позичальник від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Однак, позивач у цій справі не заявляв до стягнення ані проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, ані неустойку (штраф, пеню). Позивач заявив до стягнення тіло кредиту та проценти за користування ним, які не підпадають під обмеження, передбачені пунктом 18 Перехідних положень ЦК України. Відповідачка помилково ототожнює 3 %, відшкодування яких передбачено статтею 625 ЦК України і неустойку з процентами за користування кредитом. А тому такі доводи визнаються необґрунтованим. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині заявлених до стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 114 398,58 грн. правильність нарахування (арифметичний обрахунок, 2% за кожний день користування) відповідачка не спростовувала. Висновки за результатами розгляду заяви Отже, позовні вимоги Товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн та судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. Крім того, відповідно до пункту 1 частини третьої 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях): - договір № 03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023, укладений між Товариством та ФОП [PERSON] , відповідно до якого останній надає юридичні послуги Товариству; - акт приймання-передавання наданих послуг № 70 від 03.06.2024; - витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передавання наданих послуг № 70 від 03.06.2024, згідно з яким було надано послугу "підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] ", вартість 5 000 грн; - платіжна інструкція від 06.06.2024 про перерахування [PERSON] коштів. Правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У розумінні умов частин четвертої шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21. Відповідачка у відзиві просила зменшити розмір судових витрат і витрат на правову допомогу або відмовити у таких, у зв`язку з тим, що позовні вимоги є необґрунтованими. Водночас жодних доводів щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт не наводить. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Суд враховує складність справи (дослідження питання укладення договору, дослідження поданих доказів), підготовку позивачем позову та відповіді на відзив (двох процесуальних документів) з формуванням правої позиції та поданням відповідних доказів, відсутність заперечень відповідачки щодо неспівмірності розміру витрат на правову допомогу (зазначала, що підставою є необґрунтованість позову) та положення статей 137, 141 ЦПК України і вважає, що розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованим, співмірним та відповідає обсягу виконаних робіт, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved