Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі по тексту - Відповідач), у якому просить суд зобов`язати відповідача відновити залишок кредитних коштів на картковому рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» та всіма додатковими рахунками згідно угоди № SAMDNWFC00081200366 від 29.11.2022 року до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій 10.08.2024 та 13.08.2024, зобов`язати відповідача скасувати нараховані відсотки, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення (транзакцій) 10.08.2024 та 13.08.2024. В обґрунтування поданого позову позивач вказала, що у вересні 2024, позивач вирішила перевірити залишок суми на картковому рахунку грошових коштів та виявила, що в останньої наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 24 956, 41 грн. Після того, як позивачем була виявлена заборгованість, вона звернулася до відділення «ПриватБанк», де її картку працівники банку знищили та видали довідку, якою підтверджено факт наявності несанкціонованих операцій. Позивач зазначає, що жодних транзакцій на користь інших осіб не вчиняла, реквізити рахунку нікому не передавала та і ніколи не користувалася додатком Приват24. В подальшому позивач звернулася до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції із заявою про кримінальне правопорушення. Посилаючись на захист прав споживача, вказувала, що діями АТ КБ «ПриватБанк» порушені її права, як споживача від несанкціонованого зняття грошових коштів. Вказала, що не вчиняла жодних дій, що могли призвести до втрати, незаконного використання Пін-коду або іншої інформації по картковому рахунку, а тому у її діях відсутня вина. Оскільки вона не вчинила жодних дій щодо розголошення ПІН-коду свого карткового рахунку, не сприяла незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не давала розпорядження на списання грошових коштів зі свого рахунку, а тому, на її переконання, банк порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта. За таких обставин позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. 31.01.2025 року на адресу суду надійшов відзив від представника АТ КБ «Приватбанк», у якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до статі 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет. Пунктами 2.1.4.5.1., Умов передбачено, Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. Клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Картки, доступу третіх осіб до Картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних (п. 1.1.10.10.9. Умов). Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою. (п.1.1.10.10.3 Умов). Умови договору, клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних (п. 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. [PERSON] підписала анкету-заяву, погодилася на укладення договору з відповідачем та з Умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua а також зобов`язалася регулярно ознайомлюватись з їх змінами. При укладенні договору сторони керувалися нормами статей 634, 638 ЦК України. Відповідно до статті 204 ЦК України договір є чинним, ніким не оспорений. Оскільки позивач порушила зазначені умови договору, підстав для задоволення позову немає. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем кошти були перераховані шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід в Приват24 буз здійснений під авторизацією позивача, а тому відповідач не повинен нести відповідальність за такі дії позивача. Щодо вимог позивача про скасування штрафних санкцій, представник відповідача зазначив, що така вимога не може бути задоволена, оскільки договір кредитування є в усіх випадках оплатним. За результатами перевірки провини банку не встановлено. Крім того, представником відповідача подано клопотання про направлення справи за підсудністю, посилаючись на те, що дані даний спір не підпадає під категорію захисту прав споживачів. Позивач відповідь на відзив не подавала. В судове засідання сторони не з`явилися, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача в засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав, а тому су вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. [PERSON] є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», в її користуванні знаходяться декілька карток, в тому числі і № [NUMBER] . 10.08.2024 року о 22 год. 25 хв. та о 22 год. 26 хв. відбулося списання грошей з рахунку по картці № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00081200366 від 29.11.2022) двома платежами по 8 051, 60 грн. та 9 095, 74 грн. 13.08.2024 року о 02 год. 20 хв. відбулося списання грошей з рахунку по картці № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00081200366 від 29.11.2022) у розмірі 7 820, 75 грн. Крім того, за перерахунок грошових коштів було списано банком відсотки у розмірі 726, 88 грн. А тому всього з картки [PERSON] було списано 24 956, 41 грн., що підтверджується випискою по картці, виданою АТ КБ «Приватбанк» від 10.09.2024 року. 11.09.2024 [PERSON] звернулася до Дарницького УПГУНП в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення та до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про проведення службового розслідування. Доказів проведення переказу грошових коштів в сумі 24 956, 41 грн через додаток Приват24 матеріали справи не містять. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 02.10.2024 до Дарницького управління поліції надійшло звернення [PERSON] щодо заволодіння її грошовими коштами шляхом обману, яка зареєстрована до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень 11.09.2024 № 48183. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно із статтею 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин - 25 травня 2022 року) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу ; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу; Станом на час виникнення спірних правовідносин - 10.12.2024, загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів і визначає порядок здійснення операцій з їх використанням були встановлені Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року, вимоги якого поширювалися на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач) (п. 1 та п. 2 розділу І цього Положення). Відповідно до пунктів сьомого-дев`ятого розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» вказаного Положення, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) , від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21) та від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23). Судом встановлено та не спростовується сторонами, що 10.08.2024 року о 22 год. 25 хв. та о 22 год. 26 хв. відбулося списання грошей з рахунку по картці № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00081200366 від 29.11.2022) двома платежами по 8 051, 60 грн. та 9 095, 74 грн. 13.08.2024 року о 02 год. 20 хв. відбулося списання грошей з рахунку по картці № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00081200366 від 29.11.2022) у розмірі 7 820, 75 грн. Позивач, звертаючись до суду з позовом, стверджує, що зазначену операцію ініційовано не нею, причому вона заперечує розголошення інформації, яка б сприяла незаконному зняттю коштів. Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» 10.08.2024 та 13.08.2024 за картковим рахунком № [NUMBER] було здійснено ряд операцій. Операції було вчинено за допомогою додатку Приват24. Проте, АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за платіжною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії та іншу інформацію, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. З огляду на викладене та, беручи до уваги обставини того, що грошові кошти були перераховані з рахунків позивача за ініціативою не встановлених осіб, а відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин перерахування грошових коштів з карткового рахунка [PERSON] , суд погоджується з обґрунтованістю заявлених вимог про порушення банком прав позивача та приходить до висновку про задоволення позову. Разом з тим, суд вважає клопотання відповідача щодо направлення справи за підсудністю до іншого суду є необґрунтованим, оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами підпадають під категорію захисту прав споживачів, з огляду на наступне. Згідно з п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 19 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з п. 17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Враховуючи те, що між сторонами був укладений договір, який є дійсним, а тому в даному випадку позивач є споживачем послуг, які надаються відповідачем, а тому твердження відповідача, що даний спір не відноситься до категорії захисту прав споживачів є необґрунтованим. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved