Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи До Котовського міськрайонного суду Одеської області до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-понг» (далі ТОВ «ФК «Пінг-Понг») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 24 150 грн, яка складається з: 7 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 15 750 грн заборгованості за відсотками, 1 400 грн заборгованості за комісією, а також позивач просить стягнути судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. В обґрунтування наведених вимог зазначив, що 16.03.2020 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан», кредитодавець) [PERSON] подала заявку на отримання кредиту № 1880369. Дана заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Таким чином, [PERSON] уклала договір про споживчий кредит № 1880369 від 16.03.2020 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 24 150 грн, яка складається з: 7 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 15 750 грн заборгованості за відсотками, 1 400 грн заборгованості за комісією. 09.10.2020 ТОВ «Діджи фінанс» набуто право вимоги за кредитним договором № 1880369 від 16.03.2021, на підставі договору факторингу № 03/10, укладеного з ТОВ «Мілоан». Окрім того, 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1880369 від 16.03.2021. Тому, позивач змушений звертатися до суду вимогою про погашення відповідачем наявної заборгованості. Представник позивача ТОВ «ФК «Пінг-Понг» у судове засідання не з`явився, у резолютивній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 13.03.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 16.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1880369. Згідно п. 1.1. даного договору, позикодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 16.03.2020 року (п. 1.3.). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії та процентів за користування кредитом: 15.04.2020. (п. 1.4.) Згідно п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 5 250 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.1 передбачалось встановлення порядку надання кредитодавецем позичальнику коштів, проте копія примірника кредитного договору, надана позивачем, не містить відповідної інформації. Пунктом 2.3.1. договору передбачено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до Розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку Заборгованості по кредиту. Відповідно до Додатку № 1 до договору про споживчий кредит №1880369 від 16.03.2020 (Графік розрахунків), дата повернення кредиту 15.04.2020, кредит 7 000 грн, проценти 5 250 грн, разом 13 650 грн. Отже, кредитодавець ТОВ «Мілоан» та позичальник [PERSON] погодили істотні умови Кредитного договору: розмір кредиту, строк та умови кредитування, дату повернення суми кредиту, процентів та комісії, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, порядок повернення кредиту. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Суд дійшов висновку, що договір про споживчий кредит №1880369 від 16.03.2020 підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля, договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодився без будь-яких зауважень або застережень, що свідчить про наявність волевиявлення відповідача на укладення такого договору саме на таких умовах. Видача кредитних коштів, відповідно до договору про споживчий кредит №1880369 від 16.03.2020 у розмірі 7 000грн, шляхом перерахування ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок відповідача, що підтверджується копією платіжного доручення № 16668706 від 16.03.2020, через ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», код ЄДРПОУ 38905834. Відповідно до складеного ТОВ «Мілоан» розрахунку за період з 16.03.2020 до 14.06.2020, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1880369 від 16.03.2020 становила 24 150 грн, яка складалась з: 7 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 15 750 грн заборгованості за відсотками, 1 400 грн заборгованості за комісією. 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладений Договір факторингу № 03/10, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Діджи фінанс» за плату права вимоги, а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу від 05.11.2024 право вимоги за кредитним договором № 1880369 від 16.03.2020 стосовно відповідача у справі перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс» на суму 24 150 грн, яка складалась з: 7 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 15 750 грн заборгованості за відсотками, 1 400 грн заборгованості за комісією 24.01.2022 між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладений Договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи фінанс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за плату права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» прийняло належні ТОВ «Діджи фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з додатку до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 у ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до відповідача у цій справі за кредитним договором № 1880369 від 16.03.2020, на суму 24 150 грн, яка складалась з: 7 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 15 750 грн заборгованості за відсотками, 1 400 грн заборгованості за комісією. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, з наступним переходом права вимоги за договорами факторингу від кредитодавця до позивача, отриманням на виконання кредитного договору грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Пунктом 3.2.6 договору передбачено право кредитодавця без згоди позичальника відступати, передавати, відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісії, порушивши умови кредитного договору. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тобто у межах строку погодженого сторонами кредитування. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. Водночас, за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору № 1880369 від 16.03.2024, його сторони погодили що строк користування кредитом становить 30 днів, тоді як відповідно до складеного ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися позичальнику з 16.03.2020 (включно) до 14.06.2020 (включно), тобто впродовж 90 днів. Строк кредиту 30 днів також зазначено в анкеті-заяві на кредит № 1880369 від 16.03.2020, в графі рішення: відображено «замовлений строк: 30 днів», «погоджений строк: 30 днів». Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості». У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Можливість продовження строку користування кредитом, передбачена п. 2.3.1 договору № 1880369 від 16.03.2024, за умови такої пропозиції позикодавцем та вчинення дій позичальником відповідно до розділу 6 Правил. Докази наявності пропозиції позикодавцем та вчинення відповідно дот розділу 6 Правил позивачем не надано, також не надано самих «Правил». Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору №1880369 від 16.03.2020, яким визначено графік розрахунку, зазначено дату платежу 15.04.2025 та розмір процентів у сумі 5250 грн. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості наданої первинним кредитором ТОВ «Мілоан» здійснювались впродовж 90 днів, нараховано 15 750 грн. З огляду на викладене, суд відхиляє посилання ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на доведеність розміру заборгованості за відсотками відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику впродовж 90 днів з дня отримання кредитних коштів (укладення кредитного договору). Суд зазначає, що нарахування відповідачу відсотків поза межами дії укладеного договору суперечить вимогам закону. Отже, після спливу строку кредитування, а саме з 15.04.2020 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором. Відтак, законно нарахована сума відсотків за 30 днів складає 5 250 грн. (7000х0,025х30). Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення з відповідача суми комісії, визначеної при укладенні кредитного договору Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідачу встановлено комісійну плату за послуги в розмірі 1400 грн, розмір якої визначено у пункті 1.5.1 кредитного договору № 1880369 від 16.03.2020, у додатку №1 до договору, де у графіку платежів зазначена ця сума, та в анкеті-заяві на кредит № 1880369 від 16.03.2020, яка підписана відповідачем. Відтак, застосування наслідків визнання зазначеної частини договору несправедливим, шляхом його зміни чи визнання недійсним, відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у даній справі є неприйнятним. Отже з відповідача слід стягнути комісійну плату за послуги в розмірі 1400 грн за видачу кредиту. Часткове задоволення позовних вимог У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 1880369 від 16.03.2020 у розмірі 13 650 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн, заборгованість за відсотками - 5 250 грн, комісією за видачу кредиту - 1 400 грн. У задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у іншій частині - 10 500 грн (15 750 - 5 250 = 10 500) суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю. Розподіл судових витрат Витрати на професійну правничу допомогу Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial