Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач- ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою, зазначивши, що 13.10.2020 року [PERSON] уклала із АТ «Альфа Банк» кредитний договір для особистих потреб у розмірі 46127,13 грн. строком на 84 місяці з процентною ставкою 46% річних. Станом на 20.12.2021 року загальна сума заборгованості за кредитом склала 69258,14 грн. 20.12.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого, АТ «Альфа Банк» відступає ТОВ «ФК Еліт Фінанс», а останнє приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором, у тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, просять суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 06.01.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач- ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] двічі не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавала. Сповіщалася про дату та час судового засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованого у\~встановленому законом\~порядку. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надала, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 13.10.2020 року [PERSON] шляхом підписання оферти на украдання угоди про надання кредиту № 500841333 запропонувала уклала АТ «Альфа Банк» укласти вказаний кредитний договір строком на 84 місяці (до 15.10.2027 року) для особистих потреб на суму 46127,13 грн. з процентною ставкою 46% річних. У оферті зазначено, що строк для акцепту банку складає 30 робочих днів з момету отримання банком оферти (а.с. 6). [PERSON] убла ознайомлена з паспортом кредиту та графіком платежів (а.с. 6, 7). 20.12.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого, АТ «Альфа Банк» відступає ТОВ «ФК Еліт Фінанс», а останнє приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором, у тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] (а.с. 10-15, 16). За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.\~Згідно\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За ч. 3 ст.\~638\~ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Отже, за вимогами чинного законодавства кредитний договір має бути укладений в письмовій формі, а його укладенню передує пропозиція однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини 1, 5, 6, 7 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Суд вважає, що позивачем не доведено факт укладення між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» кредитного договору, адже суду не надано акцепту АТ «Альфа-Банк» пропозиції [PERSON] . Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2022, справа № 393/126/20). Отже, аналізуючи обставини даного спору та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору кредиту між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у неї заборгованості, яка виникла внаслідок порушення умов кредитного договору, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні пзову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню понесені стороною позивача судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed