Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

25.11.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 28.02.2023, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак відповідач умови договору виконував неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 29.09.2024 становить 63 578,67 грн., яка складається з: 49 997,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13 581,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 63 578,67 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання (а.с. 51). Копію ухвали від 03.12.2024 було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням за адресою його зареєстрованого місця проживання, однак конверт повернувся на адресу суду 14.12.2024 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 13.12.2024 відповідач ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його підпис на заяві. 20.12.2024 відповідачем в особі представника адвоката Віхляєв В.В. подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із наявністю в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя справи № 335/11933/24 у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 23.12.2024 відповідачем в особі представника адвоката Віхляєва В.В. подано відзив на позов, в якому в якому зазначив, що свої позовні вимоги позивач аргументує тим, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. З такими доводами позивача [PERSON] не погоджується, вважає їх незаконними та необґрунтованими, такими, що суперечать дійсним обставинам справи, які відомі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і які останнє, відповідно, навмисно приховує від Суду з метою введення в оману. Так, 28.02.2023 року фінансовий номер телефону ( [NUMBER] ), належний [PERSON] було заблоковано, а на застосунки Vibеr та Telegram, і його електронну пошту Gmail надійшли повідомлення про вхід до застосунку Приват24. Після цього він негайно зателефонував з іншого номера телефона на гарячу лінію ПриватБанку за номером 3700 та прохав заблокувати його платіжні картки. Для того, щоб пересвідчитись, що його платіжні картки були дійсно заблоковані, [PERSON] того ж дня відвідав відділення ПриватБанку, де співробітники підтвердили цей факт. Повернувшись додому, він побачив, що у додатку Telegram було додано chatbot ПриватБанку, який містив переписку невстановленої особи про зняття коштів, але не з платіжних карток, які оформлював [PERSON] 03.03.2023 фінансовий номер телефону ( [NUMBER] ), належний [PERSON] було розблоковано, після чого, він одразу ж поїхав до відділення ПриватБанку для перевірки дій з його платіжними картками. Було виявлено, що на ім`я [PERSON] оформлено платіжну картку Universal Gold № [NUMBER] , з якої 03.03.2023 були списані кошти у розмірі 50 000 грн. та куплений новий девайс в Інтернет-магазині Yabloki.ua на 49 950 грн. До 03.03.2023 [PERSON] не мав заборгованості за належними йому картковими рахунками. Відповідно до п. і. 1.2.1.10 Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в разі втрати Клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону Клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це Банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення Банку. На підставі звернення Клієнта про зазначений факт Банк знімає з номера телефону Клієнта ознаку «Фінансовий» та блокує акаунт Клієнта в Системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками Клієнта. Згідно з п. 1.1.10.7.1 Умов в разі здійснення неналежних операцій з використанням Платіжної картки, Клієнт зобов`язаний повідомити Банк шляхом звернення за будь-яким із зазначених каналів: - цілодобова підтримка Клієнтів 3700 - для дзвінків по Україні (безкоштовно з мобільних у межах України); - чат «Допомога Онлайн» (з Системи «Приват24» або з сайту банку); - відділення банку - звернення безпосередньо до працівника відділення; - сайт https://privatbank.ua, меню «Скарги та пропозиції». Повідомлення, запити та кореспонденцію потрібно надавати особисто або електронною поштою. Таким чином, [PERSON] після виявлення факту неправомірного використання електронного платіжного засобу повідомив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у спосіб, передбачений договором, своєчасно та належним чином виконав покладений на нього Умовами та Правилами обов`язок щодо блокування картки та інформування Банку як усно на номер 3700, так і шляхом особистого звернення до відділення банку про вчинення шахрайських дій з його карткою. За даним фактом, того ж дня, [PERSON] звернувся до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення (злочину). Слідчим відділом ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було відкрито кримінальне провадження № 12023082060000334 від 03.03.2023. Постановою ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 03.03.2023 «про визнання особи в якості потерпілого» [PERSON] було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12023082060000334, за ознаками кримінальною правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. У подальшому кримінальне провадження № 12023082060000334 від 03.03.2023 за територіальною підслідністю було направлене до відповідного територіального підрозділу ГУПН в Дніпропетровській області. На даний час досудове розслідування триває. 13.03.2023 [PERSON] звернувся з заявою до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій повідомив про вищезазначені обставини. Листом від 03.04.2023 № 20.1.0.0.0/7-230313/42270 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовило [PERSON] в поверненні коштів, які були списані з платіжної картки Universal Gold № [NUMBER] з підстав використання його фінансового телефону та іншої особистої інформації, що, на думку банку, є сферою відповідальності клієнта банку. При цьому, банк обіцяв співпрацювати з правоохоронними органами та сприяти щонайскорішому розгляду цієї справи. А між тим, замість співпраці та сприяння з боку банка у вирішенні виниклої проблеми, банк в особі представників здійснював на [PERSON] систематичний тиск шляхом постійних телефонних дзвінків та повідомлень, в яких вимагав погасити заборгованість за вищезазначеним картковим рахунком, який він не оформлював та за яким гроші не отримував. У зв`язку з цим 06.06.2023 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням припинити зазначені протиправні дії. В листі від 18.06.2023 позивач повідомив відповідача про неможливість повернення коштів, оскільки «клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією» та що буде «намагатись максимально ефективно сприяти щонайскорішому розгляду даної справи». В подальшому, позивач звернувся до відповідача з позасудовою вимогою від 19.08.2024, в якій вимагав повернути грошові кошти, які є предметом спору у даній справі. [PERSON] у відповіді на позасудову вимогу від 19.08.2024 повідомив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не має жодного відношення до укладення вищезазначених кредитних договорів, жодного волевиявлення щодо їх укладення не проявляв, зазначені кредитні кошти не отримував та ними не розпоряджався, укладення від його імені зазначених кредитних договорів є наслідком шахрайських дій; своїми діями чи бездіяльністю він не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача відбулось не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальність за такі операції; виявивши безпідставне списання (розрахунки та зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Незважаючи на очевидні докази відсутності вини [PERSON] , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до нього, при цьому приховавши від суду дійсні обставини справи. Анкета-заява, додана до позовної заяви, не містить відображення волевиявлення відповідача щодо оформлення певної картки Банку на відповідних умовах, а також суми кредитного ліміту, строку дії картки. У Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відсутній підпис (як фізичний, так і електронний) [PERSON] і тільки міститься слово «підписаний» без будь-яких підтверджуючих символів (ОТП коду, електронного підпису чи іншого ідентифікатора). Відсутній такий підпис і в паспорті споживчого кредиту, і у витягу з Тарифів обслуговування по картці «Універсальна Голд» Universal Gold № [NUMBER] . Тобто будь-яких доказів, які б свідчили про волевиявлення [PERSON] отримати картку «Універсальна Голд» Universal Gold № [NUMBER] чи кошти за нею, матеріали справи не містять. Вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Проте, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за платіжною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV-коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтвердив належними і допустимими доказами, що [PERSON] уклав з ним 28.02.2023 кредитний договір (або мав волевиявлення на його укладення), на підставі якого отримав кредитну картку із погодженим сторонами кредитним лімітом, після чого своїми діями сприяв у доступі до відомостей за його кредитною карткою, особового рахунку, акаунту, додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції у Приват24, й у втраті таких коштів є його вина. Натомість наведені обставини у сукупності, як вбачається, свідчать про те, що вищевказані операції з кредитними коштами [PERSON] не здійснював, електронні платіжні засоби нікому не передавав, інформацію за ними (ПІН-код, CVV, особисті дані) не розголошував, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував. У відповідача була дійсно відсутня воля на використання кредитного ліміту та вчинення будь-яких дій з цією метою, списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за розпорядженням [PERSON] , перерахування коштів 03.03.2023 у зазначеному позивачем розмірі і проценти як плата за користування цими коштами не повинні стягуватися, з огляду на те, що відповідач кредитними коштами не користувалася, а відтак він не повинен нести відповідальність за такі операції. Враховуючи відсутність доказів, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, вважає, що у позивача відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалою суду від 24.12.2024 клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви залишене без задоволення. 16.01.2025 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що 28.02.2023 [PERSON] ознайомився з Умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. Цього ж дня він підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив умови кредитування, а саме відновлювальну кредитну лінію 200 000 грн. строком на 12 місяців, картка «Універсальна Gold», процентну ставку та інші умови. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредиту та сплачував відсотки, але у подальшому припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості. Отже, на порушення умов договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення з нього заборгованості, яка станом на 29.09.2024 становить 63 578,67 грн. Вважає, що виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості, анкета та заява позичальника, паспорт споживчого кредиту є належними та допустимими доказами по справі. Банком було проведено перевірку за фактом звернення відповідача про заволодіння коштів з картки третіми особами та встановлено, що переказ коштів з картки № [NUMBER] був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів «Приват24», вхід до якого здійснено за авторизацією відповідача. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Списання коштів стороннім інтернет-ресурсом проводиться після введення номеру карти, CVV-коду, терміну дії. Також були зняті грошові кошти в банкоматі. Для того, щоб зняти грошові кошти, був введений правильний пін-код картки, що можна зробити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації. Банком були дотримані вимоги чинного законодавства та не передавались дані третім особам. Водночас відповідач був зобов`язаний використовувати платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору і не допускати використання особами, які не мають на це права або повноважень. Наданий відповідачем витяг з ЄРДР не є доказом вчинення злочину. Вирок за даним фактом не ухвалено. За результатами розгляду кримінального провадження відповідач матиме право відшкодувати кошти шляхом стягнення з винної особи, якщо така буде встановлена. Просила позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Враховуючи викладене, просив суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Інші заяви по суті справи не надходили. Також відповідачем у встановлений ухвалою від 03.12.2024 строк не подане клопотання про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 25.11.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором. На підтвердження заявлених вимог позивач надав суду копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.02.2023 (а.с. 24-35), анкету-опитувальник клієнта-фізичної особи від 12.09.2022 (а.с. 36), паспорт споживчого кредиту (а.с. 37-41), розрахунок заборгованості (а.с. 21-22), виписку за договором № б/н з 28.02.2023 по 01.10.2024 (а.с. 23). Судом встановлено, що долучена позивачем до позовної заяви Заява не містить відображення волевиявлення відповідача щодо оформлення певної картки Банку на відповідних умовах, а також суми кредитного ліміту, строку дії картки. У Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відсутній підпис (як фізичний, так і електронний) [PERSON] і тільки містяться слова «підписано ОТП 28.02.2023 19:49) без будь-яких підтверджуючих символів (ОТП-коду, електронного підпису чи іншого ідентифікатора). Відсутній такий підпис і в паспорті споживчого кредиту. Тобто, будь-яких доказів, які б свідчили про волевиявлення [PERSON] отримати картку «Універсальна Gold» Universal Gold № [NUMBER] чи кошти за нею, матеріали справи не містять. Позивач не надав суду довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, з якої можливо було би встановити, а також спростувати доводи відповідача про те, що 28.02.2023 відбулось встановлення кредитного ліміту. Проте, зазначена інформація випливає зі змісту відповіді на відзив, в якій вказано, що 28.02.2023 встановлено кредитний ліміт по карті «Універсальна Gold» Universal Gold № [NUMBER] розміром 50 000,00 грн. (а.с. 149). З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач дійсно ознайомився і погодився з Умовами кредитування відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20, зазначено: «…у справі, яка переглядається, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 19.10.2018. На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.10.2018, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, які суд розцінив як паспорт споживчого кредиту до Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та Правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості; анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 19.10.2018, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Додана до позовної заяви підписана сторонами роздруківка інформації та контактні дані кредитодавця, яка судом розцінена як паспорт споживчого кредиту, містить відомості по двох типах кредитного продукту: Універсальна та Універсальна Gold. Вказані письмові докази не свідчать, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт 6 332,31 грн., які позивач просить стягнути як заборгованість за простроченим тілом кредиту. У наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 19.10.2018 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 жовтня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 березня 2020 року), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин». Судом також встановлено і не спростовано позивачем, що 28.02.2023 фінансовий номер телефону ( [NUMBER] ), належний [PERSON] було заблоковано, а на застосунки Vibеr та Telegram, і його електронну пошту Gmail надійшли повідомлення про вхід до застосунку Приват24. Після цього він негайно зателефонував з іншого номера телефона на гарячу лінію ПриватБанку за номером 3700 та прохав заблокувати його платіжні картки. Для того, щоб пересвідчитись, що його платіжні картки були дійсно заблоковані, [PERSON] того ж дня відвідав відділення ПриватБанку, де співробітники підтвердили цей факт. Повернувшись додому, він побачив, що у додатку Telegram було додано chatbot ПриватБанку, який містив переписку невстановленої особи про зняття коштів, але не з платіжних карток, які оформлював [PERSON] . 03.03.2023 фінансовий номер телефону ( [NUMBER] ), належний [PERSON] було розблоковано, після чого, він одразу ж поїхав до відділення ПриватБанку для перевірки дій з його платіжними картками. Було виявлено, що на ім`я [PERSON] оформлено платіжну картку Universal Gold № [NUMBER] , з якої у період 28.02.2023 по 03.03.2023 проводились списання коштів, зняття готівки, а також були списані кошти та придбаний новий девайс в Інтернет-магазині Yabloki.ua на 49 950 грн. До 03.03.2023 [PERSON] не мав заборгованості за належними йому картковими рахунками, що не спростовано і позивачем. Водночас, з відповіді на відзив та виписки по рахунку випливає, що встановлення кредитного ліміту та зняття коштів відбулось у період з 28.02.2023 по 03.03.2023. Відповідно до п. і. 1.2.1.10 Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в разі втрати Клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону Клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це Банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення Банку. На підставі звернення Клієнта про зазначений факт Банк знімає з номера телефону Клієнта ознаку "Фінансовий" та блокує аккаунт Клієнта в Системі "Приват24" з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками Клієнта. Згідно з п. 1.1.10.7.1 Умов в разі здійснення неналежних операцій з використанням Платіжної картки, Клієнт зобов`язаний повідомити Банк шляхом звернення за будь-яким із зазначених каналів:- цілодобова підтримка Клієнтів 3700 - для дзвінків по Україні (безкоштовно з мобільних у межах України); - чат «Допомога Онлайн» (з Системи «Приват24» або з сайту банку);відділення банку - звернення безпосередньо до працівника відділення;сайт https://privatbank.ua, меню «Скарги та пропозиції». Повідомлення, запити та кореспонденцію потрібно надавати особисто або електронною поштою. Таким чином, [PERSON] після виявлення факту неправомірного використання електронного платіжного засобу повідомив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як усно на номер 3700, так і шляхом особистого звернення до відділення банку про вчинення шахрайських дій з його карткою, що не спростостовано позивачем жодним доказом. За даним фактом, [PERSON] без зволікань звернувся до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення (злочину). Внаслідок чого, слідчим відділом ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було розпочате досудове розслідування кримінального провадження № 12023082060000334 від 03.03.2023. За змістом витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.03.2023, 03.03.2023 до ВП №1 ЗГУП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , про те, що невстановлена особа, в період часу з 28.02.2023 по 03.03.2023, викрала грошові кошти з банківської картки "Приватбанк", яка належить заявнику, завдавши потерпілому матеріальної шкоди па суму 99 000 гри. (СО 4115 від 03.03.2023). Постановою ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 03.03.2023 «про визнання особи в якості потерпілого» [PERSON] було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12023082060000334, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. На даний час досудове розслідування триває. Винних осіб у кримінальному провадженні № 12023082060000334 від 03.03.2023 до цього часу не встановлено. 13.03.2023 [PERSON] звернувся з письмовою заявою до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій повідомив про вищезазначені обставини. Листом від 03.04.2023 № 20.1.0.0.0/7-230313/42270 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовило [PERSON] в поверненні коштів, які були списані з платіжної картки Universal Gold № [NUMBER] з підстав використання його фінансового телефону та іншої особистої інформації, що, на думку банку, є сферою відповідальності клієнта банку. При цьому, банк обіцяв співпрацювати з правоохоронними органами та сприяти щонайскорішому розгляду цієї справи. 06.06.2023 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням припинити зазначені протиправні дії та повернути кошти. В листі від 18.06.2023 позивач повідомив відповідача про неможливість повернення коштів, оскільки «клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією» та що буде «намагатись максимально ефективно сприяти щонайскорішому розгляду даної справи». У подальшому, позивач звернувся до відповідача з позасудовою вимогою від 19.08.2024, в якій вимагав повернути грошові кошти, які є предметом спору у даній справі. [PERSON] у відповіді на позасудову вимогу від 19.08.2024 повідомив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не має жодного відношення до укладення вищезазначених кредитних договорів, жодного волевиявлення щодо їх укладення не проявляв, зазначені кредитні кошти не отримував та ними не розпоряджався, укладення від його імені зазначених кредитних договорів є наслідком шахрайських дій; своїми діями чи бездіяльністю він не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача відбулось не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальність за такі операції; виявивши безпідставне списання (розрахунки та зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 зазначено: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що «…користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не спростував тверджень [PERSON] про те, що вона не втрачала та не сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції...». У даній справі судом встановлено факти звернення [PERSON] до банку щодо невчинення ним транзакцій, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була відсутня воля на вчинення таких транзакцій, а банком не заперечено факту звернення з вимогою про повернення грошових коштів внаслідок незаконних платіжних операцій. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «…встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн., яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON], не є підставою для відмови у задоволенні позову». У межах розгляду даної цивільної справи позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що [PERSON] укладено договір шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, і що відповідач як володілець та користувач рахунку у банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання коштів, відповідач цього ж дня повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Згідно із Законом України «Про платіжні послуги» неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Так, неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (стаття 1). Відповідно до вказаного Закону користувач спеціального платіжного засобу (картки) зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що при здійсненні платіжних операцій 28.02.2023-03.03.2023 [PERSON] особисто не використовував електронний платіжний засіб, він не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомив банк та правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому він не несе відповідальності за такі платіжні операції, здійснені за допомогою платіжної картки та за відповідні правові наслідки у вигляді нарахованих відсотків, пені штрафу, що настали у зв`язку із здійсненням таких операцій. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в свою чергу, на засадах змагальності цивільного судочинства не надав належних доказів, які б підтверджували, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку. Водночас, саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 12.02.2018 у справі № 592/2386/16-ц, відповідно до якого саме на банк покладений обов`язок з доведення обставин, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З урахуванням викладеного, оскільки судом встановлено, що [PERSON] став жертвою шахрайських дій інших осіб, які скористалися його особистими даними, відкрили на його ім`я картковий рахунок, на який 28.02.2023 встановили кредитний ліміт в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», проте ці дії не відповідали внутрішній волі [PERSON] , він не отримував коштів, не давав згоди на збільшення кредитного ліміту, транзакції щодо зняття грошових коштів та проведення інших операцій по цій картці є нечинними, а у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.02.2023. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за платіжною карткою, його особового рахунку, аккаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтвердив належними і допустимими доказами, що [PERSON] уклав з ним 28.02.2023 кредитний договір (або мав волевиявлення на його укладення), на підставі якого отримав кредитну картку із погодженим сторонами кредитним лімітом, після чого своїми діями сприяв у доступі до відомостей за його кредитною карткою, особового рахунку, акаунту, додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції у Приват24, й у втраті таких коштів є його вина. Натомість наведені обставини у сукупності свідчать, що вищевказані операції з кредитними коштами [PERSON] не здійснював, електронні платіжні засоби нікому не передавав, інформацію за ними (ПІН-код, CVV, особисті дані) не розголошував, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував. У відповідача була дійсно відсутня воля на використання кредитного ліміту та вчинення будь-яких дій з цією метою, списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за розпорядженням [PERSON] , отже, заборгованість за тілом кредиту та процентами як плата за користування цими коштами не повинні стягуватися, з огляду на те, що відповідач кредитними коштами не користувався, а відтак він не повинен нести відповідальність за такі операції. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed