Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною трьох років ( [INFO] ). В обґрунтування позову зазначає, що вона з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 28.07.2023. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано. Сторонами не досягнуто будь-яких компромісів по утриманню малолітньої доньки та стосовно позивача, як матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач тимчасово не працює, відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід, учасник бойових дій, проходить службу у Національній гвардії України. Отже, відповідач має змогу виконувати свій обов`язок по утриманню доньки та позивача до досягненню дитиною трирічного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву останньої, у якій вона просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. [PERSON] з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 28.07.2023 Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 271, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка і відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 329. Малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою за адресою, як ВПО: [ADDRESS] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання (ст. 141 СК України). Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стаття 182 СК України). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 206 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дочку. Відповідач є особою працездатного віку. Доказів наявності на утриманні у відповідача інших осіб матеріали справи не містять. Також відповідачем не надано доказів того, що стан його здоров`я перешкоджає виконувати обов`язки щодо утримання своєї дитини. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, ту обставину, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, а також відсутність будь-яких заперечень відповідача проти позовних вимог та розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1, 2, 4 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Відповідно до положень ч. 2, 3, 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За приписами ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 77, 79 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач перебуває у шлюбі, має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , також суд враховує, що позивач тимчасово не працює та не отримує самостійний дохід, оскільки доглядає за малолітньою дочкою, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову, а саме стягнення з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку ( [INFO] ). Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивачка звільнена від сплати судового збору. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Доказів звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, і суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, 50% судового збору, який мала сплатити [PERSON] за подання позову, в сумі 1 211, 20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved