Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №200514309 від 25.04.2016 року в розмірі 69372,02 грн, що складається із: суми заборгованості 44489,33 грн, суми інфляційних втрат 20874,84 грн, суми 3% річних 4007,85 грн, а також витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн та сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зазначає, що 25.04.2016 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] укладено кредитний договір №200514309, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 15250 грн, з встановленим строком користування з 25.04.2016 р. по 20.05.2017 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором №200514309. Станом на 21.01.2025 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 44489,33 грн, з яких: 15192,74 грн - заборгованість за кредитом; 29296,59 грн - заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Позивач зазначив, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому, заборгованість відповідача за кредитним договором № 200514309 від 25.04.2016 року - 44489,33 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних - 4007,85 грн, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 20874,84 грн, а всього заборгованість становить 69372,02 грн. Вказав, що приналежність права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, який був предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Національного банку України, про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 №1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Постановою від 01.07.2021 р. у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс». Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП №6648313 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП №66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, що в свою чергу також є підставою для його поновлення, не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку. Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів, звернення до суду із позовною заявою. На підставі цього просив поновити строк позовної давності. Ухвалою суду від 24.01.2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні на 27.02.2025. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, у позовній заяві до суду просила розгляд справи проводити без участі представника, на підставі наявних доказів та матеріалів. В разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлялася за місцем реєстрації місця проживання та шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному сайті «Судова влада», на адресу суду повернулося поштове відправлення з довідкою відділення поштового зв`язку про повернення через відсутність адресата за зазначеною адресою. Тому відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив про причини неявки, своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позов, тому суд, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2016 року між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] укладено кредитний договір №200514309. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15205 грн., з встановленим строком користування з 25.04.2016 р. по 20.05.2017 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 25.04.2016 між [PERSON] та ТОВ «Страхова компанія «Арсенал Лайф», від імені якого діяв повірений ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», укладеного договір страхування життя. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором №200514309. Відповідно до витягу до договору факторингу № 7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, загальна заборгованість [PERSON] за договором № 200514309 від 25.04.2016 складає 44489,33 грн, з яких: 15192,74 грн - заборгованість за кредитом; 29296,59 грн - заборгованість за відсотками. З розрахунку позивача вбачається, що з 16.12.2021 до 16.12.2024 розмір 3% річних становить 4007,85 грн., розмір інфляційних втрат становить 20874,84 грн. Постановою приватного виконавця від 29.12.2022 про закінчення виконавчого провадження зобов`язано ТОВ «ФК Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отриманні ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів-прийому передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Постановою приватного виконавця від 17.01.2023 про закінчення виконавчого провадження зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отриманні ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів-прийому передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Згідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 200514309 від 25.04.2016, укладеними між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] . Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає про таке. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Суд установив, що між відповідачем та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі заяви № 200514309 від 25.04.2016 було укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] відкрито поточний рахунок в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», який буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору, та йому надано кредит в зазначеному вище розмірі. У подальшому позивач ТОВ «Діджи Фінанс» набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором, укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та відповідачем. Ч.1,2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка діяла із 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що умови кредитного договору від 25.04.2016 про сплату позичальником на користь банку щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3% є нікчемними, оскільки встановлення таких платежів прямо заборонено законом (частина четверта статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору). З урахуванням викладеного, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за комісією (заборгованості за доходами, як зазначено у витягу з реєстру боржників) у розмірі 29296,59 грн. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості первісного кредитора, а тому суд вважає, що доказів наявності заборгованості за відсотками, які б визначалися умовами договору, суду не надано. Водночас заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15192,74 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Ч. 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив стягнути із відповідача суму інфляційних втрат за період з 16.12.2021 по 16.12.2024 в загальному розмірі 20874,84 грн., а також стягнути 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 4007,85 грн. Натомість суд вважає, що позивач при заявлені даних вимог не врахував положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який продовжений Указом Президента України № 271/2024 від 06 травня 2024 року до 12 серпня 2024 року, який продовжений Указом Президента України № 469/2024 від 23 липня 2024 року до 10 листопада 2024 року, який продовжений Указом Президента України № 740/2024 від 28 жовтня 2024 року до 08 лютого 2025 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, за період часу до початку дії правового режиму воєнного стану, що буде узгоджуватись із пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином розмір інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, виходячи із суми кредитної заборгованості - 15192,74 грн., за період з 16.12.2021 (дата, вказана позивачем у своєму розрахунку) до 23.02.2022 включно, становить: 443,75 грн. розмір інфляційних втрат, 87,41 грн. - 3 % річних від простроченої суми. 15192,74грн. Х 101,30/100Х 101,60/100 - 15192,74 грн = 443,75 грн. 15192,74 грн. Х3 % /365 дн. Х70 дн.= 87,41 грн. Таким чином наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 15 723,90 грн. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Крім того відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про поновлення строків позовної давності для подання позову про стягнення заборгованості, оскільки в силу вимог частин 2, 3 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач у справі не клопотав про застосування судом строку позовної давності, а відтак вимога про поновлення строку позовної давності є безпідставною. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс»» слід стягнути: витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог від 2422,40 грн. (який сплачено з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки при подачі позову через систему «Електронний суд»), в розмірі 549,06 грн.; витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог від 7000 грн. в розмірі 1586,62 грн.

Outcome: partial