Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить шлюб між ними розірвати. Крім того, просить встановити місце проживання дитини - [PERSON] , 2017 року народження разом з ним. Вказує, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають троє дітей. Двоє з них доньки - дорослі, досягли повноліття, а найменший син - [PERSON] проживає з ним. Життя з відповідачкою не склалося, він та відповідачка мають різні погляди на сімейне життя, з ініціативи дружини почалися сварки. Шлюбні відносини через це припинилися, дружина проживає окремо у своїх батьків. Син не хоче проживати з матір`ю у її батьків. Подальше збереження сім`ї є недоцільним та таким, що суперечить його інтересам та інтересам сина. Оскільки син проживає з ним, тому вважає за можливе після розірвання шлюбу визначити його місце проживання з ним, що дасть змогу йому, як батьку, повно та всебічно захищати його права та інтереси. 25 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судові засідання позивач не з`являвся, однак подав заяви про розгляд справи у його відсутність, так є військовослужбовцем та виконує службові обов`язки за межами Рівненської області, місце служби залишити не може. Відповідачка пояснила суду, що перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дочок та сина. Дочки - дорослі, сину - вісім років. У шлюбі збудували з чоловіком великий дім на 9 кімнат, облаштували його. Вона підприємець, чоловік - прикордонник. Тому діти були забезпечені усім необхідним. Крім власної сім`ї має батьків. Батько захворів на онкохворобу, потребував хіміотерапії та іншого лікування, його постійно доводилось возити у Рівне в лікарню, і після того продовжувати його відкапувати. Це витрачало значного часу, що також вплинуло на її з позивачем сімейні стосунки. Між нею та чоловіком почали виникати сварки, які дедалі ставали частішими. Щоб уникнути сварок та допомогати батькам і ще встигати вести бізнес, прийняла рішення перебратися до батьків, які потребували її піклування. Спочатку дійсно хотіла взяти з собою сина і запропонувала йому жити із нею. Проте, побачила, що дитина не хоче жити з хворим дідусем, боїться його хвороби, крім того, зважила, що сину прийдеться змінювати школу, друзів, а умови проживання у батьківській хаті значно уступають їх сучасному житлу і не можуть забезпечувати всіх потреб дитини. Тому, обдумавши все для себе вирішила, що дитині краще буде жити з батьком, а вона буде до нього приїжджати. Від сина не відмовлялась, в них гарні стосунки, з дочками також. Донька старша живе в батьківській хаті і доглядає за братом у відсутність батька. Коли чоловіка перевели на інше місце служби, вона щодня та надовго затримується у будинку з сином, спілкується, контролює його потреби та поведінку, готує їсти. Щодо позовних вимог, то не заперечує щодо розірвання шлюбу, хоча сподівається, що відносини між нею та позивачем ще можуть налагодитися, але якщо він наполягає на розлученні, то вона не проти. Також вона не проти, щоб син [PERSON] проживав з татом, у їхньому спільному будинку, так як це буде краще та буде відповідати його інтересам. Наміру забирати його жити разом з нею до своїх батьків проти його волі, всупереч згоди батька вона не має. До цього ніколи самовільно не забирала дитину від батька без його згоди. Представник ССД Березівської сільської ради Гайкевич Н.В. вказувала, що відносно батьків дитини нічого поганого сказати не може, скарг щодо визначення місця проживання чи щодо виховання дитини кимось одним із батьків до ССД не надходило. Тому висновок надано на виконання ухвали суду. При вирішенні питання щодо визначення місце проживання дитини, було вислухано саму дитину, хлопчик заявив, що хоче жити у своєму будинку, де він і проживає. Спеціалістами проведено обстеження житлово - побутових умов за місцем проживання позивача, а також відповідача. Встановлено, що теперішні умови проживання дитини якнайкраще відповідають її інтересам, тому, що умови проживання відповідачки для дитини суттєво відрізняються: будинок невеликий,в якому проживає багато осіб, хворий батько відповідачки. Умов для проживання, навчання дитини не створено. А тому, було прийнято висновок про визначення місця проживання дитини разом з батьком у разі, якщо спір підтвердиться у суді. Заслухавши відповідачку, спеціаліста ССД, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного та Сімейного кодексів України. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Розглядаючи вказану справу, судом з`ясовано дійсні обставини справи та мету звернення до суду. Відносини, щодо визначення місця проживання особи регулюються положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до приписів Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч. 1, ч. 5 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з приписами ч. 3 ст.29 цього ж кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 4 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При розгляді справи судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про [NUMBER] (а.с. 9). Шлюбні відносини між сторонами не склалися, сторони їх не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, а тому хочуть його розірвати, з приводу чого позивач звернуся з цим позовом. У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які є повнолітніми (а.с. 10-11). Крім того, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 12). З довідки про склад сім`ї, виданої позивачу, вбачається, що обидві сторони спору та їх спільні діти зареєстровані за однією адресою. Крім того, зазначено, що діти проживають з батьками і перебувають на їх утриманні ( а.с. 13). Згідно з висновком ССД Березівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 1 від 23 січня 2025 року, є доцільним визначити місце проживання дитини за місцем проживання батька. Рішення мотивоване тим, що син має прив`язаність до батька, жити в бабусі та дідуся не бажає. Відповідач категорично відмовляється жити у спільному будинку. Однак, посилання у висновку на те, що остання хоче забрати до себе дітей, суд оцінює критично, так як у судовому засіданні встановлено, що таке твердження не відповідає дійсності. Відповідач обґрунтувала яким мотивами керувалась при вирішенні цього питання та що діяла виключно в інтересах сина, приймаючи рішення про те, що умови проживання з батьком є для нього кращими, аніж у неї. При цьому, враховувала і те, що дитини прийдеться змінювати школу, його страх жити з хворим дідом. Відповідач підтвердила, що як такого, спору щодо визначення місця проживання сина з позивачем у неї не було, вона самостійно не змінювала його місце проживання всупереч його волі та без згоди з батьком ( а.с. 32-33). Відповідно до положень ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. І, як слідує із приписів ч. 1 ст. 161 СК України, лише у тому разі, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до змісту ч. 1-3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 161 СК України, спір між матір`ю та батьком, які проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Проте, встановивши фактичні обставини, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами не досягнуто згоди щодо того з ким з них буде проживати син [PERSON] , [INFO] та що між сторонами саме з цього приводу дійсно існує спір, оскільки судом перевірено всі обставини щодо предмету спору. На такому зауважила і представник ССД Березівської сільської ради. У зв`язку з викладеним у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial