Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

03 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначивши заінтересованою особою Першу Павлоградську\~державну нотаріальну\~контору Павлоградського\~районного нотаріального\~округу Дніпропетровської\~області (а. с. 2-8). В обґрунтування своїх вимог вказав, що він є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , які разом мешкали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . На час смерті матері, заявник проживав разом із померлою і вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину за законом після померлої матері. У зв`язку із повномаштабним вторгненням рф в Україну, заявник був вимушений виїхати з місця активних бойових дій до міста Павлограда Дніпропетровської області. 12 вересня 2023 року заявник звернувся до Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про фактичне прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [INFO] матері - [PERSON] . Державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тимченко О.М. заведена спадкова справа № 698/2023. Спадщина, яка відкрилася після померлої [INFO] [PERSON] , складається з частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Постановою Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії: подачі заяви про фактичне прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , у зв`язку з пропущенням терміну для прийняття спадщини. Заявник вважає себе таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, у зв`язку з чим звернувся до суду з цією заявою про встановлення юридичного факту спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем на час відкриття спадщини для оформлення своїх спадкових прав після смерті матері. Таким, чином для захисту свої спадкових прав йому необхідно встановити факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 11 вересня 2024 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області вищевказану справу передано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підступністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2024 року справу передано у моє провадження. Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року по справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 10 грудня 2024 року (а. с. 38), яка надіслана учасникам справи 25 жовтня 2024 року за вихідним № 26461/24-вих/2-о/204/243/24 (а. с. 39). У судовому засіданні заявник та представниця заявника заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд їх задовольнити, обґрунтування надали аналогічні тексту заяви. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 47) Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника та його представницю, приймаючи до уваги покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а. с. 14). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15), а [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 16). З копії витягу про державну реєстрацію прав КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Вугледар №786083 (а. с. 20) убачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності, [PERSON] в розмірі частки, а також [PERSON] в розмірі частки. Вказане також підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» № 04323 від 07 травня 2009 року (а. с. 21). Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав від 18 січня 2024 року, право спільної часткової власності на частку квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а. с. 22). Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS] (а. с. 25) [PERSON] , [INFO] , з 16 грудня 1996 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 08 серпня 2012 року знята з реєстрації за вказаною адресою (а. с. 27). Заявник [PERSON] , [INFO] , з 18 січня 1985 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги для реєстрації громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS] (а. с. 25-27), повторно був зареєстрований за вказаною адресою 16 грудня 1996 року, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] (а. с. 11 та на звороті). Відповіддю Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області №0.53/15-3830/0/8-24 від 02 серпня 2024 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 28). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є свекрухою заявника, знаходяться в гарних відносинах. Вказала, що мати заявника померла у 2012 році, до смерті жила разом із сином. Після смерті матері заявник продовжував жити у м. Вугледар, однак у зв`язку із повномасштабним вторгненням вони змушені були виїхати до м. Павлоград. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є двоюрідним братом заявника, перебувають у гарних відносинах. Зазначив, що заявник жив разом з матір`ю до її смерті у м. Вугледар, а потім продовжував жити там зі своєю сім`єю. Однак у зв`язку із початком війни вся їхня родина виїхала до м. Павлоград. Відповідно\~до вимог\~ч.\~1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Приписами п.\~5\~ч.\~2\~ст. 293\~ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту вказаної статті убачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Приписами ст.\~1218\~ЦК України визначено, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. 12 вересня 2023 року [PERSON] звернувся із заявою про фактичне прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , місце проживання якої до смерті було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 78- та на звороті). З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 73904086 від 12 вересня 2023 року, вбачається, що Першою Павлоградською державною\~нотаріальною конторою\~Павлоградського районного\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області була зареєстрована спадкова справа № 698/2023 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а. с. 17, 77 на звороті). 12 вересня 2023 року Постановою державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тимченко О.М. заявнику було відмовлено в подачі заяви у зв`язку із порушенням терміну для прийняття спадщини (а. с. 19 та на звороті, 83 на звороті - 84). Заявник стверджує, що у шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріуса він не звертався, оскільки вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки на дату смерті його матері він мешкав разом з нею. Так, відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ч. ч.1,2 ст. 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Нормами ч. 1 ст.\~1270\~ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законодавством шестимісячний строк з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла у 2012 році, до нотаріуса не звертався (а. с. 81). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, у ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що заявник, на день смерті [PERSON] , був і є до теперішнього часу, зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] (а. с. 11 та на звороті). \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з вимогами абз. 4 ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Пунктом 12 частини 1 статті 2\~Закону України\~«Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до вимог ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що заявник з народження постійно мешкав разом з [PERSON] до самої її смерті [INFO] , вів із нею спільне господарство, що підтверджується допустимими, достатніми та достовірними доказами, а також показами свідків, суд доходить переконливого висновку, що вимоги заявника зі встановленням того факту, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день її смерті, за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог ч. 7 ст.\~294\~ЦПК України та п. 51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», судові витрати у цій справі відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved