Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

06 січня 2025 року позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до Мішково-Погорілівської сільської ради про визнання права власності на 1 /2 частку житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом, відповідно до якої просила визнати за нею право власності на 1 /2 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати за нею право власності на 1 /2 частку земельної ділянки площею 0,1434 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4823383001: 03:056:0004, яка розташована по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач вказувала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина, а саме 1 /2 частка житлового будинку [ADDRESS] та 1 /2 частка земельної ділянки площею 0,1434 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за тією ж адресою. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] . Оскільки на день відкриття спадщини позивач проживала зі спадкодавцем за однією адресою, вважає, що спадщину прийняла. Звернувшись до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області за свідоцтвом про право на спадщину за законом на спадкове майно померлої [PERSON] , отримала відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину в зв`язку з тим, що не надала документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. В зв`язку з зазначеним, позивач звернулася до суду за захистом спадкових прав. Ухвалою від 13 січня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Ухвалою від 11 лютого 2025 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Миколаївської області до судового засідання свого представника не направила, надіслала до суду клопотання, відповідно до якого просить розглядати справу за відсутності представника та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса). Відповідно до вимог частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Миколаївським міським відділом реєстрації актів цивільного стану 03.03.1967 року, та копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Палацом урочистих подій м.Миколаєва 20.09.1986 року, позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») є донькою спадкодавця [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] . Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи №15/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з заявою до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини 27 лютого 2024 року звернулася донька померлої [PERSON] , яка на день відкриття спадщини була зареєстрована разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . У отриманні свідоцтв про право на спадщину\~ позивачу було відмовлено у зв`язку з ненаданням спадкоємцем документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до матеріалів спадкової справи, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем своєї померлої матері [PERSON] , який прийняв спадщину після її смерті. Інших спадкоємців судом не встановлено. До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість. З матеріалів справи слідує, що спадкодавець [PERSON] придбала 1 /2 частку житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №795, укладеного на Універсальній товарній біржі «Фенікс» 12 лютого 2002 року. Зазначений договір був зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 29.04.2002 року за №1893. Рішенням Жовтневого\~районного суду\~Миколаївської області\~від 24\~березня 2010\~року у\~справі №2-307/10\~вказаний договір\~було визнано\~дійсним та\~за [PERSON] було\~визнано право\~власності на\~1\~/2\~частку \~житлового будинку\~за адресою\~ [ADDRESS] . Разом з тим, у вказаному судовому рішенні по-батькові позивача [PERSON] було зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Відповідно до довідки Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, [PERSON] була зареєстрована за вищевказаною адресою з 06 березня 2002 року по день смерті [INFO] . В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірний будинок та правомірно ним володіла. Враховуючи,\~що на\~сьогодні позивач\~ [PERSON] \~позбавлена можливості\~оформити свої\~спадкові права\~на спірний\~житловий будинок\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті матері\~ [PERSON] ,\~суд вважає,\~що є\~підстави для\~визнання за\~нею права\~власності на\~1\~/2\~частку \~житлового будинку\~за адресою\~ [ADDRESS] . Стосовно вимоги\~позивача про\~визнання права\~власності в\~порядку спадкування\~за законом\~після смерті\~ [PERSON] \~на 1\~/2\~частку земельної\~ділянки площею\~0,1434\~га для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку,\~розташовану за\~адресою [ADDRESS] , суд встановив наступне. З наданої\~позивачем копії\~витягу з\~Державного земельного\~кадастру про\~земельну ділянку\~№НВ-4803353092017\~від 28.04.2017\~року вбачається,\~що \~власником 1\~/2\~частки у\~спільній власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,1434\~га,\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~(присадибна\~ділянка)\~з кадастровим\~номером 4823383001:03:056:0004,\~розташованої за\~адресою [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі державного акту від 01.04.2008 року серії ЯЕ №912131. Власником іншої 1 /2 частки вказаної земельної ділянки зазначено [PERSON] , після смерті якого вказану частку земельної ділянки успадкувала його дружина позивач у справі [PERSON] . Згідно з частинами першою та четвертою статті 120 ЗК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки залежить від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Судом встановлено, що [PERSON] придбала 1/ 2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вказане право було зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства. Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруд з урахуванням положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За змістом статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом, оскільки вказана норма матеріального права передбачає принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справ № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, №6-2225цс16 від 12 жовтня 2016 року, та справи №6-3059цс16 від 22 червня 2017 року. Таким чином, 1 /2 частка земельної ділянки площею 0,1434 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , входить до спадкової маси спадкодавця [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, приписи ст.1218 ЦК України, та встановивши, що 1 /2 частка житлового будинку [ADDRESS] , та 1 /2 частка земельної ділянки площею 0,1432 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за тією ж адресою, входять до спадкової маси спадкодавця [PERSON] , що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті її матері [PERSON] , однак, оформлення нею спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе, суд приходить до переконання, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченим статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved