Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності документу. В обґрунтуванні заявлених вимог посилалася на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м.Дніпропетровська на підставі розпорядження (наказу) від 30.07.1993 року №А-760, а також договору купівлі-продажу, посвідченого 08.12.1994 року приватним державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А., реєстровий №2-3904, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У даному договорі купівлі-продажу від 08.12.1994 року по батькові заявниці вказано як « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Із метою проведення реєстраційних дій, заявник звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Александрук Г.В. від 18.12.2024 року №76693259, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку із виявленням розбіжностей даних щодо прізвища, імені та по батькові, що міститься у правовстановлюючому документі та у паспорті громадянина України, а саме: у договорі купівлі-продажу, посвідченому 08.12.1994 року приватним державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А., реєстровий №2-3904, по батькові заявниці зазначено як « [PERSON] », однак у паспорті громадянина України її ім`я зазначено « [PERSON] ». Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила суд встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу, посвідченого 08.12.1994 року приватним державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А., реєстровий №2-3904. У судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності та постановити рішення на підставі матеріалів справи. Представник заінтересованої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м.Дніпропетровська на підставі розпорядження (наказу) від 30.07.1993 року №А-760 (а.с.3). 08.12.1994 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А., реєстровий №2-3904, від 08.12.1994 року (а.с.11-13). При складанні договору купівлі-продажу по батькові заявниці зазначено як « [PERSON] », однак згідно із паспортом громадянина України правильне написання прізвища заявниці значиться як « [PERSON] » (а.с.14). Із метою проведення реєстраційних дій, заявник звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Александрук Г.В. від 18.12.2024 року №76693259, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку із виявленням розбіжностей даних щодо прізвища, імені та по батькові, що міститься у правовстановлюючому документі та у паспорті громадянина України, а саме: у договорі купівлі-продажу, посвідченому 08.12.1994 року приватним державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А., реєстровий №2-3904, по батькові заявниці зазначено як « [PERSON] », однак у паспорті громадянина України її ім`я зазначено « [PERSON] » (а.с.17). Крім цього, у картці платника податків, виданій 26.01.2012 року ДПІ Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, по батькові заявниці також зазначено « [PERSON] » (а.с.16). Вказана розбіжність, на думку суду, виникла внаслідок неправильного перекладу по батькові заявниці з російської на українську мову. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правовими позиціями Пленуму Верховного суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від 31.03.1995 року №5, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючий документ, оскільки зазначені в них прізвища, ім`я, по-батькові, місце та час народження, місцепроживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає, що факт належності даних правовстановлюючих документів саме [PERSON] знайшов своє підтвердження у суді та підтверджується наявними у справі матеріалами у їх сукупності, тому вказана заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved