Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

10.01.2025 року позивач ТзОВ "Споживчий Центр" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 22.07.2024 року між ТзОВ "Споживчий Центр" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22.07.2024-100000083, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 8000 грн., на строк 124 дні, зі сплатою відсотків. ТзОВ "Споживчий Центр" виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на 10.01.2025 року виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 26560 грн. з яких: тіло кредиту 8000 грн., проценти 12400 грн., комісія 2160 грн., неустойка 4000 грн. Від виконання своїх зобов`язань по Кредитному договору № 22.07.2024-100000083 від 22.07.2024 року відповідач продовжує ухилятись. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ "Споживчий Центр" 26560 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. 06.03.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Москвичовим С.І. на електронну адресу суду подано заяву про визнання відповідачем позову (а.с. 46). В судове засідання представник позивача не з`явився, у своєму позові просив справу слухати за його відсутності (п. 4 прохальної частини позову). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від будь-кого з них на адресу суду не надходили. З огляду на наявні у справі матеріали та враховуючи наявність заяви сторони відповідача про визнання позову, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.07.2024 року між ТзОВ "Споживчий Центр" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22.07.2024-100000083, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 8000 грн., на строк 124 дні. Умовами договору передбачено порядок сплати комісії, неустойки та процентів за користування кредитними коштами (а.с. 11-17). Позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та перерахував відповідачу кредитні кошти (а.с. 18). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 22.07.2024-100000083 від 22.07.2024 року, у зв`язку з чим у нього станом на 03.07.2023 року виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 26560 грн. з яких: тіло кредиту 8000 грн., проценти 12400 грн., комісія 2160 грн., неустойка 4000 грн. (а.с. 9). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачкою по справі суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачкою були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТзОВ "Споживчий Центр" є обґрунтованими, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 22.07.2024-100000083 від 22.07.2024 року в загальній сумі 26560 грн. При вирішенні даного спору суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, приймає до уваги визнання відповідачем позову. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позов, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову. Питання щодо повернення сплаченої суми судового збору вирішується згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182. Згідно з п. 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. З огляду на наведене, суд вважає можливим повернути ТзОВ «Споживчий Центр»з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1211,20 грн., а інші 50 % судового збору компенсувати за рахунок [PERSON] . На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,\~

Outcome: approved