Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У листопаді 2024 року до суду звернувся позивач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Репетун Катерини Володимирівни, до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, відповідно до якої просив суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на малолітню дитину за судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2024 року у справі № 635/2660/24. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, сторони давно не\~перебувають у\~шлюбних та\~сімейних відносинах.\~Шлюб між\~сторонами був\~розірваний у\~2021\~році на\~підставі рішення\~суду.\~Від шлюбу\~сторони мають\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . 13 березня 2024 року Харківським районним судом Харківської області видано судовий наказ у справі № 635/2660/24, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що позивач не згоден з вищевказаним судовим наказом, оскільки\~на даний\~час,\~і на\~момент звернення\~стягувачем до\~суду із\~заявою про\~видачу судового\~наказу,\~у зв`язку\~з тим,\~що боржник\~перебуває за\~кордоном,\~спільний малолітній\~син [PERSON] \~проживав разом\~з бабусею\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (матір`ю\~батька дитини\~-\~ [PERSON] ), за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання, складеним спеціалістами Служби у справах дітей Височанської селищної ради. При цьому, батько дитини - [PERSON] на постійній основі надає матеріальну допомогу на утримання сина, шляхом здійснення грошових переказів переважно на банківську картку своєї сестри - [PERSON] та після зняття коштів з рахунку в готівковому вигляді, передає їх безпосередньо - [PERSON] . Отже, наявні\~обставини свідчать\~про відсутність\~права вимоги\~у матері\~дитини,\~оскільки остання\~не проживає\~разом з\~сином,\~так і\~про відсутність\~боргових зобов`язань\~у [PERSON] стосовно [PERSON] ,\~оскільки фінансове\~утримання на\~власного сина\~боржник передає\~за допомогою\~сестри власне\~бабусі,\~яка на\~даний час,\~у зв`язку\~з перебуванням\~ [PERSON] \~за кордоном,\~опікується [PERSON] ,\~ [INFO] . Вважає, що в даному випадку стягнення матір`ю, яка не проживає разом з дитиною, із батька аліментів на підставі судового наказу в примусовому порядку на утримання дитини, не відповідає принципам законності та справедливості. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2024 року матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 16 грудня 2024 року від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 10.12.2024. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Призначено судове засідання. Представник позивача, в судовому засіданні просила позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у рішенні вище. Відповідач по справі в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, позов визнала. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Представник позивача в судовому засіданні повідомила, що сторони давно не\~перебувають у\~шлюбних та\~сімейних відносинах.\~Шлюб між\~сторонами був\~розірваний у\~2021\~році на\~підставі рішення\~суду.\~Від шлюбу\~сторони мають\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Судом встановлено, що від у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є батько [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 12). 13 березня 2024 року Харківським районним судом Харківської області видано судовий наказ у справі № 635/2660/24, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто судовий збір (а.с. 81). Як зазначила представник позивача, [PERSON] не погодившись з таким рішення, звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2024 року у справі №635/2660/24. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.08.2024 у справі № 635/2660/24 у задоволенні заяви [PERSON] про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2024 року у справі №635/2660/24 було відмовлено. Представник позивача в судовому засіданні повідомила, щооскільки на\~даний час,\~спільний малолітній\~син сторін\~-\~ [PERSON] проживає\~разом з\~бабусею -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (матір`ю\~батька дитини\~-\~ [PERSON] ), за адресою: [ADDRESS] . При цьому, батько дитини - [PERSON] на постійній основі надає матеріальну допомогу на утримання сина, шляхом здійснення грошових переказів переважно на банківську картку своєї сестри - [PERSON] та остання після зняття коштів з рахунку в готівковому вигляді, передає їх безпосередньо - [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідач, в свою чергу, в судовому засіданні повідомила, що їх спільний син з позивачем [PERSON] не проживає разом з нею, та позивач матеріально забезпечує їх спільну дитину. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вже було встановлено судом, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього сина. Зазначене судове рішення набрало законної сили. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Судом встановлено, що згідно Акту обстеження умов проживання від 18.03.2024, який складений спеціалістами Служби у справах дітей Височанської селищної ради, [PERSON] , [INFO] \~ проживає\~ з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (яка\~є матір`ю\~батька дитини\~-\~ [PERSON] та\~бабусею дитини), за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з вищевказаного акту вбачається, що для виховання дитини створені належні умови (а.с. 13-14). Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується електронними довідками батько дитини - [PERSON] на постійній основі надає матеріальну допомогу на утримання сина, шляхом здійснення грошових переказів (а.с. 16-27). Відповідач в судовому засіданні також підтвердила, що позивач дійсно матеріально забезпечує їх спільного сина. Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти\~це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Судом встановлено, що позивачем доведено факт непроживання дитини з матір?ю, відповідачем по справі, а також факт того, що позивач матеріально забезпечує свого сина [PERSON] , про що також не заперечувала і відповідач. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, беручи до уваги вимоги практики ЄСПЛ та ЄКПЛ, вимоги ст.ст.182,183,192 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні (вданому випадку припинення) аліментів, враховуючи факт непроживання малолітнього [PERSON] зі своєю матір?ю, відповідачем по справі, факт знаходження малолітнього [PERSON] на утриманні батька, беручи до уваги згоду з позовом відповідача, оцінивши та проаналізувавши вищевказані обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.. На підставі викладеного та

Outcome: approved