Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася дло суду з позовом, в якому просила скасувати усиновлення нею, [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, малолітньої дитини [PERSON] (до усиновлення - [INFO] ), [INFO] , встановленого рішенням Богунського районного суду м.Житомир від 30.05.2023 року у справі №295/6027/23. Внести зміни до актового запису про народження №157 від 14.12.2017 року, складеного Ємільчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача, а саме: змінивши запис про матір дитини із « [PERSON] , громадянка України» на « [PERSON] , громадянка України» та батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України із « [PERSON] , громадянин України» на « [PERSON] , громадянин України», змінити прізвище дитини з " [PERSON] " на " [INFO] ", по батькові дитини з " [PERSON] " на " [INFO] " місце народження із "Україна місто Андрушівка Бердичівського району Житомирської області на Україна смт. Ємільчине Ємільчинського району Житомирської області" та передати малолітнього [PERSON] (до усиновлення [INFO] ), [INFO] , на опікування КНП "Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям" Житомирської обласної ради. В обгрунтування вимог зазначає, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2023 року заяву [PERSON] щодо усиновлення малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] було задоволено та оголошено позивача усиновлювачем дитини та внесені відповідні зміни в актовий запис про народження такої дитини. З моменту усиновлення позивач намагалась здійснювати всі покладені на неї обов`язки щодо виховання малолітньої дитини, надала їй всі необхідні умови не тільки для проживання, але й для розвитку, навчання та відпочинку. Однак, з моменту усиновлення, психологічний зв`язок з дитиною у позивача так і не склався. Також, з моменту усиновлення позивачу стало відомо, про існуючі хвороби у дитини, що також стає перешкодою у його подальшого перебування в сім`ї позивача, оскільки у позивача крім усиновленої дитини [PERSON] є власна дитини [PERSON] [INFO] , і наявність такої хвороби як туберкульоз унеможливлює її перебування без остраху на стан здоров`я біологічної дитини. Отже, в сукупності вказаних фактів, з метою дотримання інтересів усиновленої дитини, позивач звертається до суду із позовом про скасування усиновлення на підставі п.3 ч. 1 ст. 238 СК України. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові та пояснила, що усиновила хлопчика [PERSON] . Вона намагалася налагодити з ним контакт, однак не вдалося. Згодом почалися проблеми, [PERSON] не слухається, між ними відсутній псилогічний зв`язок та порозуміння, він робить збитки. Також, у нього наявні захворювання, які були виявлені після його усиновлення, які шкодять її родині. Просила позов задовольнити. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримав думку позивача та просив позовні вимоги задовольнити, зазначивши, що психологічний зв`язок з дитиною у позивача не склався, між ними відсутнє порозуміння, у дитини були після усиновлення були хвороби, які також впливають на можливість перебування дитини в родині усиновлювача. З висновком органу опіки повністю погоджується. Представник відповідача позовні вимоги визнала та щодо задоволення позову не заперечувала, висновок про доцільність скасування усиновлення підтримала з підстав вказаних у ньому, вказала, що між позивачем та дитиною не склався психологічний зв`язок, тому в інтересах малолітньої дитини наявні підстави для скасування усиновлення. Третя особа КНП "Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям" Житомирської обласної ради в підготовче судове засідання направили клопотання про розгляд справи у відсутність представника та не заперечує, щодо розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову відповідачем проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2023 року заяву [PERSON] щодо усиновлення малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] було задоволено та оголошено [PERSON] усиновлювачем дитини та внесені відповідні зміни в актовий запис про народження такої дитини (а.с.10-11). 02.08.2023 року Ємільчинським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому дитину зазначено як [PERSON] , [INFO] , матір"ю якого зазначено усиновлювача [PERSON] (а.с.30). Відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.9). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого сектором РАЦС Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області видно, що [PERSON] є також матір"ю [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно зі ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Частинами 3-5 ст. 232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), яка ратифікована Законом України №3017-VI від 15 лютого 2011 року регламентовано, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім`ї, охоронювані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (рішення у справі «Піні та інші проти Румунії» (Pini and Others v. Romania), заяви №78028/01 і № 78030/01, пункти 140 і 148, ECHR 2004-V(витяги). При цьому ст. 238 СК України встановлює виключні підстави для скасування усиновлення. Так, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. З виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 11.12.2024 року видно, що у [PERSON] наявні захворювання (а.с. 33). З консультативного висновку лікаря дитячого психолога встановлений діагноз: R45.89. Інші симптоми та ознаки, що відносяться до емоційного стану. Невротичний стан ситуативно обумовлений. Виражені протестні реакції. Загальний недорозвиток мовлення ІІІ ступеня (а.с.34). За місцем навчання [PERSON] учня 1-Б класу Андрушівського ліцею № 2 характеризується з позитивної сторони (а.с. 31). З акту обстеження умов проживання [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає: [PERSON] - мати, [PERSON] - син., [PERSON] - син. В результаті бесіди рекомендовано звернутися до психолога з дитиною. Більш уваги приділяти Єгору, спільно проводити дозвілля. Оскільки Єгору важко адаптуватися у навчальному процесі рекомендовано звернутися до інклюзивно-ресурсного центру з метою отримання висновку щодо інклюзивної форми навчання (а.с. 32). За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною четвертою і п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо скасування усиновлення обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Андрушівської міської ради від 1ё8.02.2025 року № 05-19/574, вважають за доцільним скасувати усиновлення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] громадянкою України [PERSON] , [INFO] , так як між усиновлювачем та дитиною психологічний зв"язок не склався. Усиновлювач в майбутньому не має бажання дбати про здоров"я [PERSON] , займатися його вихованням, навчанням та розвитком, надавати дитині підтримку та любов. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її донька [PERSON] усиновила хлопчика [PERSON] . Вона намагалася налагодити психоемоційний зв`язок з дитиною, спочатку наче це вдавалося. Проте згодом з дитиною почалися проблеми, [PERSON] не хоче слухати її, дочка не може дати йому раду, він робить збитки, між ними відсутнє порозуміння. Дочка немає впливу на поведінку [PERSON] . Крім того, в ході медичних оглядів у [PERSON] було виявлено ряд хвороб, про які їй не було відомо під час усиновлення. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Згідно із ч. 5 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по-батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по-батькові, які вона мала до усиновлення. Слід вказати на те, що стороною позивача доведено те, що впродовж проживання дитини в її родині, остання, робила все можливе, щоб дитина мала все необхідне, проте психологічний зв`язок міжм нею та дитиною не склався, вона не може дбати, займатися вихованням та навчанням дитини, тому обставини, які не залежать від її волі, унеможливлюють подальше проживання дитини з нею. Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 березня 2015 року у справі «Zaiet vs Romania» зазначив, що поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням, і будь-які такі заходи повинні грунтуватися на досить значущих і вагомих причинах не тільки в інтересах дитини, але і по відношенню до правової визначеності. Анулювання усиновлення не може бути заходом, спрямованим проти усиновленої особи. Правові положення, які регулюють усиновлення, як правило, спрямовані, в першу чергу, на захист інтересів дітей. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» наголошується, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Таким чином, встановлено, що тривалий час між усиновлювачем та малолітньою дитиною, склалися, незалежно від волі усиновлювача стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання нею своїх батьківських обов`язків, що позбавляє її можливості повноцінного виконання своїх батьківських обов`язків відповідно до вимог частини 2 статті 207 Сімейного кодексу України. В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Задовольняючи позов в частині скасування усиновлення, суд зазначає, що скасування усиновлення малолітньої дитини [PERSON] , на підставі пункту 3 частини 1 статті 238 Сімейного кодексу України не суперечить закону та відповідає законним інтересам та правам малолітньої дитини, враховуючи найкращі інтереси дитини, оскільки обставини, що склались між усиновлювачем та усиновленим із незалежних від волі усиновлювача причин не дають змоги забезпечити стабільні та гармонійні умови проживання і виховання малолітнього [PERSON] в сім`ї усиновлювача. В силу ст. 241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги в частині скасування усиновлення та внесення відповідних змін до актового запису про народження підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про передання дитини після скасування усиновлення до КНП «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Житомирської обласної ради, то в цій частині вимоги не підлягають до задоволення. Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органу опіки та піклування, тому суд вважає за необхідне передати малолітнього [PERSON] на опікування органу опіки та піклування Андрушівської міської ради Житомирської області.

Outcome: partial