Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

У грудні 2024 року уповноважений представник позивача, через «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №20.08.2023-100002340 від 20.08.2023 у розмірі 23 301,59 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивачем позовну заяву з додатками відповідачу, за його зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ), скеровано двічі (16.12.2024 та 14.01.2025, штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» 0505216592586, 0505235395066) (а.с. 32-36, 45-46, 57). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 30 січня 2025 року (вх.№2813/25) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 5 лютого 2025 року (вх.№3417/25) представником позивача через систему «Електронний суд» подано до суду відповідь на відзив. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.02.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.03.2025. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позов мотивовано тим, що 20.08.2023 між позивачем та відповідачем укладено указаний кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000,00 грн. на 140 календарних днів з кінцевим терміном повернення 06.01.2024, із сплатою процентів із розрахунку 1% в день. Свої зобов`язання позивач виконав повністю надавши відповідачу кредит. Однак відповідач не повернув своєчасно грошові кошти. Станом на 06.01.2024 відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка становить 23301,59 грн., що складається із 10991,24 грн. тіла кредиту та 12310,35 грн. процентів. Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. У відзиві відповідачем зазначено про те, що не отримував жодних матеріалів справи і лише може здогадуватися щодо обґрунтування та підстав позову. Зазначив щодо відсутності доказів видачі кредиту, нарахування денної процентної ставки у розмірі більшому, ніж 1 процент, несправедливих умовах кредитного договору щодо нарахування відсотків у розмірі, що у декілька разів перевищують тіло кредиту. Також у відзиві зазначено про незгоду із нарахуванням комісії за обслуговування кредиту, неустойки (штрафу, пені). У відповіді на відзив позивачем акцентовано увагу суду на укладенні кредитного договору в електронній формі, із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов, тотожності фінансового номера відповідача, указаного ним при укладенні договору, із тим, що зазначено у відзиві на позовну заяву, наявності доказів видачі відповідачу кредиту та визнання ним заборгованості, шляхом часткової сплати боргу. В судове засідання, призначене на 14.03.2025 учасники справи повторно не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача просив про розгляд справи без його участі (а.с. 78, зворот). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 20.08.2023 за даними інформаційно-телекомунакаційної системи позивача відповідач пройшов ідентифікацію о 18:02:29, далі направив фінансовій установі запит (заяву) щодо можливості отримання кредиту, з інформацією про бажані параметри кредиту (18:04:52). Після чого позивачу направлено одноразовий ідентифікатор, Паспорт споживчого кредиту, Заявку, Оферту та Акцепт з істотними умовами кредитного договору. Надалі позивачем одноразовим ідентифікатором підписано Акцепт та здійснено його направлення фінансовій установі, а нею направлено клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа (18:06:09) (а.с. 82). У заявці вказано: - реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів - [NUMBER] (а.с. 25, 26); - фінансовий номер телефону відповідача - [NUMBER] (а.с. 27); - дату надання (видачі) кредиту - 20.08.2023; - суму кредиту - 11 000,00 грн.; - строк кредитування - 140 днів, з дати його надання; - дату повернення - 06.01.2024; - період користування кредитом - кожні наступні 14 днів, з дня надання кредиту (надалі - «черговий період»); - процентну ставку - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; - комісію, пов`язану з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1650,00 грн.; - Графік платежів: проценти, розраховані вищевказаним способом за черговий період, сплачуються не пізніше останнього дня чергового періоду; кількість платежів за сплати процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються проценти. Сума кредиту сплачується 10 платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у таких розмірах: перші дев`ять платежів у розмірах по 2369,38 грн. десятий платіж у розмірі 2369,40 грн. (а.с. 25, 27). Комісія сплачується двома платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у таких розмірах: перший платіж у розмірі 829,38 грн., другий платіж у розмірі 820,62 грн. (а.с. 25, 27). Надана паперова копія електронної заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору (оферти), датована 20.08.2023 (18:05), містить електронний підпис позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора [NUMBER] (а.с. 27) Тож, 20.08.2023 відповідач ознайомився із пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), подав заявку №20.08.2023-100002340, а між сторонами укладений кредитний договір (оферти) №20.08.2023-100002340, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору (надалі - кредитний договір). Відтак, кредитний договір укладено у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом його підписання електронним підписом позичальника, з використанням позичальником одноразового ідентифікатора [NUMBER] (а.с. 16, 17, 24, 27, 28). Відповідно до паспорта споживчого кредиту, підписаного позичальником, з використанням одноразового ідентифікатора [NUMBER]: загальні витрати за кредитом - 12693,82 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 23693,82 грн. (а.с. 11-13). Відповідно до квитанції, сформованої 20.08.2023 о 18:06, через систему платежів LiqPay, № ID платежу 2354446718, на банківську картку [NUMBER] здійснено перерахунок 11 000,00 грн. на підставі договору №20.08.2023-100002340 (а.с. 30). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача перед позивачем становить 23 301,59 грн., що складається із: 10 991,24 грн. основного боргу, 12 310,35 грн. процентів, розрахованих за період 20.08.2023 - 06.01.2024 (а.с. 37). Відповідно до довідки субконто (виписки по рахунку) відповідачу 20.08.2023 надано кредитні кошти у сумі 11000,00 грн. (код рахунку у дебеті 3771) та нараховано 1650,00 грн. комісії (код рахунку у дебеті 376) (а.с. 83). На виконання умов кредитного договору 01.09.2023 відповідачем здійснено два платежі на загальну суму 2369,38 грн., у тому числі здійснено: перший платіж суми комісії у розмірі 829,38 грн. (код рахунку у кредиті 376); першу сплату процентів у розмірі 1540,00 грн. (код рахунку у кредиті 373) (а.с. 83). Пізніше, 15.09.2023, відповідачем знову здійснено три платежі на загальну суму 2369,38 грн., у тому числі здійснено: другий платіж суми комісії у розмірі 820,62 грн. (код рахунку у кредиті 376), другу сплату процентів у розмірі 1540,00 грн. (код рахунку у кредиті 373) та погашено тіло кредиту у розмірі 8,76 грн. (код рахунку у кредиті 3771) (а.с. 86, зворот). Тож відповідач, на виконання умов кредитного договору здійснив два перші платежі, що відповідали Графіку та встановленим сумам платежів, після яких припинив виконання умов кредитного договору. Указані платежі зменшили суму кредитних зобов`язань відповідача на загальну суму 4738,76 грн. (а.с. 86, зворот). Відповідно до довідки субконто нарахування процентів здійснено до 06.01.2024 включно, тобто не перевищило строку кредитування. Крім цього, із указаного документа вбачається нарахування процентів у межах 110,00 грн., що повністю відповідає процентній ставці у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом до 15.09.2023, та продовження нарахування після цієї дати у розмірі 109,91 грн. після погашення тіла кредиту у зазначеному вище розмірі. Із довідки субконто вбачається, що обороти по дебету склали 28040,35 грн., обороти по кредиту - 23301,59 грн. Оцінка суду. Правові відносини в сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно положень частин 3, 4, 6, 7 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається зі змісту кредитного договору, такий укладено у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом його підписання електронним підписом позичальника, з використанням позичальником одноразового ідентифікатора [NUMBER] (а.с. 16, 17, 24, 27, 28). За змістом норм статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд враховує факт здійснення відповідачем часткової оплати за кредитним договором, яка відповідала умовам договору щодо строків та сум періодичних платежів, що свідчить про визнання факту укладення договору та визнання і розуміння його істотних умов. Також суд бере до уваги й те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем вказано на належність йому засобу зв`язку, який є ідентичним із фінансовим номером телефону відповідача, вказаним у кредитному договорі. Указане, у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, виключає сумніви у факті отримання відповідачем кредиту на підставі та на умовах указаного кредитного договору. Перевірена судом сума процентів також узгоджується із розрахунком позивача та умовами кредитного договору і не перевищує встановлений у ньому розмір, при цьому відповідає процентній ставці у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом. Тому доводи відповідача у цій частині суд відхиляє. Суд також бере до уваги заперечення відповідача щодо його незгоди із нарахуванням 1 650,00 грн. комісії за обслуговування кредиту. При цьому, судом вище встановлено, що така сума комісії відповідачем сплачена у складі двох перших платежів. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (п. 31.29 постанови у справі №496/3134/19). Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (п. 32.8 Постанови у справі №496/3134/19). Суд погоджується із запереченнями відповідача щодо неправомірності нарахування комісії, яка згідно із умовами договору становила 1650,00 грн., та оплачена відповідачем 01.09.2023 шляхом здійснення першого платежу у розмірі 829,38 грн. (код рахунку у кредиті 376) і 15.09.2023, шляхом здійснення другого платежу у розмірі 820,62 грн. (код рахунку у кредиті 376) (а.с. 86). А тому, з урахуванням зазначеного загальна заявлена до стягнення сума підлягає зменшенню на суму 1 650,00 грн., тобто на суму, раніше сплачену відповідачем у складі платежів за комісією, пов`язаною з наданням кредиту. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору (а.с. 9, 42). Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 21 651,59 грн., що становить 92,92 % (21 651,59 х 100 % : 23 301,59), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 2 250,89 грн. потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial