Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] , звернувся із вищезазначеною позовною заявою до суду. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; - сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЗК №0090246 , який був виданий моєму покійному батьку [PERSON] , як члену\~ КСГП «імені Ватутіна» на підставі рішення Виноградівської райдержадміністрації від 27.03.1997 року №138; - земельної ділянки загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. За життя батько позивача [PERSON] залишив заповіт, на користь свого сина-позивача [PERSON] 14 листопада 2024 року, зібравши необхідні документи для оформлення нотаріусом права на спадщину, позивач звернулася до державного нотаріуса Виноградівської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право спадщину, після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після вивчення поданих нотаріусові документів, останнім було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, роз`яснено право звернення до суду. Позивач [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач -представник Виноградівської міської ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти задоволення заявленого позову не висловив. Представник Виноградівської державної нотаріальної контори, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у судове засідання не з`явився. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] помер батько позивача- [PERSON] , останнє місце проживання якого було [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, яка складається з: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; - сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЗК №0090246 , який був виданий моєму покійному батьку [PERSON] , як члену\~ КСГП «імені Ватутіна» на підставі рішення Виноградівської райдержадміністрації від 27.03.1997 року №138; - земельної ділянки загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка була передана у приватну власність спадкодавцю ще за його життя, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя батько позивача [PERSON] , [INFO] , залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 23 жовтня 2006 року та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за №44. Відповідно до зазначеного заповіту спадкодавець [PERSON] , зробив таке заповітне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося,\~ і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом маю право, я заповідаю своєму синові [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] .». На момент смерті спадкодавця заповіт не змінено і не скасовано. Оскільки,\~ позивач [PERSON] , постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті, а фактично за вказаною адресою: [ADDRESS] , проживає з моменту свого народження, має намір прийняти спадщину та оформити правовстановлюючі документи на будинок, у якому надалі продовжує проживати разом зі своєю сім`єю, після смерті спадкодавця, то з цим питанням він звернувся до нотаріуса у строки передбачені для прийняття спадщини про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №61148717 від 31.07.2020. На початку серпня 2023 року позивач звернувся за усною консультацією до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори, [PERSON] , яка роз`яснила порядок оформлення прав на спадщину та надала перелік необхідних документів, які потрібно було зібрати для оформлення спадкових прав. 14 листопада 2024 року, зібравши необхідні документи для оформлення нотаріусом права на спадщину, позивач знову звернулася до державного нотаріуса Виноградівської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право спадщину, після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після вивчення поданих нотаріусові документів, ним було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, роз`яснено право звернення до суду за захистом невизнаних, оспорюваних або порушених прав спадкоємця. Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту не має. Таким чином позивач, [PERSON] , [INFO] , син спадкодавця єдиний спадкоємець за заповітом. За життя покійні батьки позивача- [PERSON] та [PERSON] побудували у шлюбі\~ житловий будинок, загальною площею 71,0 кв. м. з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці розміром 0,25 га за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Глави 10 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963, яка була чинна на час побудови житлового будинку батьками в 1965 році побудований житловий будинок підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто, на час введення в експлуатацію житлового будинку спадкодавцем, тодішній ЦК не містив норми Закону щодо обов`язку власника нерухомого майна здійснити його державну реєстрацію в певному реєстрі. Так, відповідно до абз. 2 пункту 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу\~ N 56 ( z0031-96 ) від 13.12.95 передбачалось, що не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських\~ населених\~ пунктах, які адміністративно підпорядковані\~ містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Станом на 08 жовтня 2024 року на замовлення позивача, КП «Виноградівське районне БТІ» було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до відомостей технічного паспорту (реєстраційний номер: [NUMBER] ) та довідки КП «Виноградівське районне БТІ» за №967 від 10.10.2024 року, довідки про відомості з по господарської книги села\~ Боржавське №7 за 2011-2015, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] будівництвом завершений, присвоєно адресний номер. Рік будівництва будинку 1965 рік. Його вартість станом на жовтень 2024 року складає\~ 294 956 грн. (двісті дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість гривень). Загальна площа житлового будинку становить 71,0 кв. м,\~ в тому числі житлова площа 34,5 кв.м. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені. Також до складу спадкового майна, після смерті батька позивача входить земельна ділянка загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, на якій розташований житловий будинок, що належала батькові позивача на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 24.04.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність.» Згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК №0090246 від 10.04.197 року, який був виданий спадкодавцю [PERSON] , як члену КСГП « ім. Ватутіна», йому належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,71 умовних кадастрових гектарів, які були виділені в натурі на місцевості, згідно карти розпаювання земельних ділянок с. Боржавське, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 12874, 71 гривень. Після смерті свого батька [PERSON] , весь ризик утримання спадкового майна лежить на позивачеві, спадкоємцеві [PERSON] , оскільки він надалі продовжую проживати у спадковому будинку та обробляти земельні ділянки. Таким чином, позивач в порядку спадкування за заповітом прийняв весь склад спадщини, після смерті свого батька [PERSON] , яке згідно положень Закону належить йому з часу відкриття спадщини, однак не може реалізувати своє право на оформлення спадщини від чого залежить можливість здійснення позивачем повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном. У зв`язку з наведеним,\~ позивач змушений звертатись до суду з цим позовом за захистом свого невизнаного права та інтересу. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, втому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, доскладу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 1216 1223 ЦК України. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ч.1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України,\~ власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно положень ст. 380 ЦК України, об`єктом права власності може бути житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ч.1 ст.381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. За життя, спадкодавець [PERSON] набув право власності на передані йому у приватну власність земельні ділянку, які перебували у його постійному користуванні, згідно рішення 11 сесії 22 скликання Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 24 квітня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», та три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які були виділені в натурі (на місцевості) згідно сертифіката на земельну частку (пай), проте після виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) державних актів на право власності на землю, за своє життя, не отримав та не виготовив кадастрових номерів. У пункті 7 розділу X Перехідні положення ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюєтьсяна підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Підставою звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Оскільки, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом, після смерті батька, то вважається, що він набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали його покійномубатькові, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельних ділянок, яке спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктомцивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди,сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до\~ ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 80, п. "г" ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, втому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки, позивач як спадкоємиць за заповітом звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що на вказані спадкові земельні ділянки відсутні документи, які б посвідчували зареєстроване право власності спадкодавця. З огляду на те, що державна реєстрація права власності на земельні ділянки зажиття спадкодавця проведена не була, а тому правовстановлюючі документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно (земельні ділянки) відсутні, нотаріусом повідомлено про неможливість оформлення у нотаріальному порядку вказаної спадщини. Відповідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено так: «Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно роз`яснень, викладених у п. 3.5 листа визначено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України,а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно зі статтею 5 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Отже, до спадкової маси входить також право на завершення приватизації спірних земельних ділянок, у тому числі право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та право на реєстрацію в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на ці земельні ділянки. Оскільки, право на завершення\~ процедури\~ приватизації, яке належало померлому [PERSON] на моментвідкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача спадкоємця померлого та підлягає захисту в судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі№ 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18),\~ викладено правовий висновокпро можливість визнання впорядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Зокрема, суд дійшов наступних висновків: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку». Згідно правового висновку Верховного суду викладеного у постанові від 29.08.2019 року, у справі №554/1195/17 слідує, що наявність чи відсутність відмови органу приватизації не є обов`язковим фактом, з яким закон пов`язує можливість ухвалення судом рішення про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації. Оскільки, інтерес позивача не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, виходячи з приписів статей 15, 16 ЦК України\~ це право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на викладені обставини справи, позивач має право просити суд, визнати за собою право власності на житловий будинок та право на завершення приватизації земельних ділянок, в порядку спадкування за законом. Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, а тому належним відповідачем буде Виноградівська міська рада Закарпатської області. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Outcome: approved