Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності їй: 1) свідоцтва про право власності на нерухоме майно (житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями), виданого виконавчим комітетом Криничуватської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області 19 листопада 2012 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) витягу про державну реєстрацію прав №36390371 від 23 листопада 2012 року, виданого Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації про проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями; 3) витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3505242542018 від 09 січня 2018 року щодо земельної ділянки площею 2.0000 га, кадастровий номер: 3525885600:02:000:5006, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, оскільки вказане в даних документах ім`я заявника - « [PERSON] » не відповідає дійсному її імені « [PERSON] », зазначеному в належних їй паспорті та інших документах. Встановлення даного факту необхідне заявнику з метою реалізації її прав, як власника майна. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені нею вимоги повністю, прохала суд її задоволити. Суду пояснила, що неправильність зазначення її імені в свідоцтві про право власності на житловий будинок та витязі про державну реєстрацію прав на нього, а також витязі про земельну ділянку площею 2.0000 га, створює перешкоди для оформлення нею в порядку приватизації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою її місця проживання: [ADDRESS] . В судове засідання представник заінтересованої особи Устинівської селищної ради Кіровоградської області не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.с.26). Письмових пояснень щодо викладених в заяві [PERSON] обставин до суду не подав. Згідно письмової заяви прохав суд розглянути справу без його участі, зазначивши про підтримання викладених в позовній заяві вимог (а.с.39). Заслухавши пояснення заявника, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] ) заявник по справі народилась [INFO] , місцем її народження зазначені: с.Березуватка Устинівський район Кіровоградська область, прізвище, ім`я та по батькові записані як « [PERSON] » (а.с.7). 18 квітня 1984 року заявнику був виданий комсомольський квиток № [NUMBER] , в якому її прізвище, ім`я та по батькові зазначені як « [PERSON] », рік і місяць народження: «1970, квітень» (а.с.31). Згідно зі свідоцтвом № [NUMBER] , виданим Устинівським МНВК Кіровоградської області « [PERSON] », в період часу з 01 вересня 1985 року по 14 травня 1987 року заявник проходила навчання по програмі «швейна справа», отримавши оцінки відмінно з предметів: теорія та практика роботи (а.с.33). Після проведення 11 березня 1989 року за актовим записом №2 державної реєстрації шлюбу з гр-ном [PERSON] дошлюбне прізвище заявника змінилось із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія [NUMBER] ), в якому у відповідних графах містяться записи: імені та по батькові дружини, як « [PERSON] », дати її народження - « [INFO] », місця народження - «с.Березуватка Устинівський район Кіровоградська область» (а.с.8). Зі змісту виданого заявнику 29 червня 1993 року диплому (серія [NUMBER] ) вбачається закінчення нею в 1993 році Кіровоградського кооперативного технікуму ім.М.П.Сая та присвоєння кваліфікації товарознавець-організатор. У відповідних графах вказаного диплому містяться виконані українською мовою записи: прізвища, імені та по батькові особи, якій він виданий, як « [PERSON] »» (а.с.9). 27 серпня 2918 року заявнику органом 3533 був виданий паспорт громадянина України № [NUMBER] , в якому її прізвище, ім`я та по батькові записані як « [PERSON] », дата народження - « [INFO] » та місце народження - «с.Березуватка Устинівський район Кіровоградська область» (а.с.4). 17 жовтня 2024 року заявнику була видана картка платника податків із реєстраційним номером [NUMBER] . Прізвище, ім`я та по батькові заявника як фізичної особи-платника податків зазначені в картці як « [PERSON] », дата народження - « [INFO] », дата реєстрації в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків - « [INFO] » (а.с.5). Зі змісту трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 30 червня 1988 року, вбачаються записи прізвища, імені та по батькові власника трудової книжки, виконаних на російській мові, як « [PERSON] », при зазначенні числа, місяця та року її народження - « [INFO] » (а.с.10). В доданій до заяви копії свідоцтва про народження, в якому записи виконані на російській мові, матір`ю « [PERSON] , [INFO] » зазначена « [PERSON] » (с.11). \~ \~ \~ \~В копії свідоцтва про народження, в якому записи виконані українською мовою, матір`ю « [PERSON] , [INFO] » зазначена « [PERSON] » (а.с.12). Згідно з відомостями, зазначеними у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому 19 листопада 2012 року виконавчим комітетом Криничуватської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, а саме: на житловий будинок загальною площею 84,8 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м. з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником зазначеного майна вказана « [PERSON] » (а.с.13). Як вбачається із витягу про державну реєстрацію прав №36390371 від 23 листопада 2012 року (серія СЕЕ №932597), виданого Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації, про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , власником зазначеного нерухомого майна є « [PERSON] », форма власності - приватна, частка - 1/1, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності /122/19.11.2012/ [PERSON] сільський голова Криничуватської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області (а.с.14). Зі змісту витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3505242542018 від 09 січня 2018 року щодо земельної ділянки площею 2.0000 га, кадастровий номер: 3525885600:02:000:5006, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, державна реєстрація якої була проведена 09 січня 2018 року, вбачається: прізвище, ім`я та по батькові власника « [PERSON] »; реквізити документа, що посвідчує особу - [NUMBER] , виданий Устинівським РВ УМВС України в Кіровоградській області 16.04.1997; податковий номер - [NUMBER] ; документ, що посвідчує право - Державний акт від 22.11.2006 [NUMBER] (а.с.15). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія КР №021003, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №49 від 22 листопада 2006 року, щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,00 га, кадастровий номер: 3525888600:02:000:5006, розташованої на території Криничуватської сільської ради Устинівського району, прізвище, ім`я та по батькові громадянки, якій він виданий, вказано як « [PERSON] », а місцем її проживання зазначено «с.Березуватка Устинівського району Кіровоградської області» (а.с.43). Листом Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 22 січня 2025 року за №02-24/24 заявник [PERSON] була повідомлена про відсутність правових підстав для задоволення поданої нею заяви про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,2500 га в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , з огляду на наявні розбіжності в правовстановлюючих документах - витяг про державну реєстрацію прав серія СЕЕ №932597, ім`я власника не співпадає з записом ім`я у паспорті (а.с.16). Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявлених нею вимог, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). Відповідно до положень п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який набрав чинності для України 11 вересня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмовими доказами (ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі змісту свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2012 року, про встановлення факту належності якого заявник звернулась до суду з відповідною заявою, та наданих заявником письмових доказів вбачається відмінність запису в даному свідоцтві, імені заявника « [PERSON] » від її дійсного імені - « [PERSON] », зазначеного в інших належних їй документах, що були видані на підтвердження юридичних фактів за участі заявника, як мали місце раніше в часі (свідоцтві про народження (1970 рік), свідоцтві про шлюб (1989 рік), дипломі про закінчення технікуму (1993 рік), свідоцтві про проходження навчання по програмі «швейна справа» (1987 рік), а також паспорті громадянина України, при одночасній відповідності інших відомостей, внесених до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тим даним, які містяться в належних заявнику документах, зокрема, щодо її прізвища та по батькові, місця проживання, внаслідок чого суд приходить до висновку про належність заявнику вказаного вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19 листопада 2012 року виконавчим комітетом Криничуватської сільської ради, а саме: на житловий будинок (загальною площею 84,8 кв.м. та житловою площею 34,7 кв.м.) з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких інших обставин, які б спростовували належність саме заявнику [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2012 року, судом під час розгляду справи встановлено не було. Крім того, судом приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, заявник [PERSON] наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідчать про наявність обмеження її правомочностей, як власника, щодо набуття у встановленому законом порядку інших прав, пов`язаних із володінням та користуванням зазначеним у свідоцтві житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується заява [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення вимоги [PERSON] про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19 листопада 2012 року виконавчим комітетом Криничуватської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, а саме: на житловий будинок (загальною площею 84,8 кв.м. та житловою площею 34,7 кв.м.) з господарсько-побутовими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , що відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви [PERSON] в іншій частині заявлених нею вимог щодо встановлення факту належності їй витягу про державну реєстрацію прав №36390371 від 23 листопада 2012 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3505242542018 від 09 січня 2018 року з огляду на наступне. Відповідно до п.1.2 розділу І Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 за №7/5 (чинного на дату видачі витягу про державну реєстрацію прав 23.11.2012, далі - Тимчасове положення), державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору бюро технічної інвентаризації заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням (п.п.2.1, 2.2 розділу ІІ Тимчасового положення). Згідно з Додатком 2 до Тимчасового положення до Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, було включено свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування (пункт 6). Отже, на дату проведення заявником [PERSON] державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованими по [ADDRESS] , правовстановлювальним документом, що підтверджував факт набуття особою права власності на об`єкт нерухомого майна, було саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 19 листопада 2012 року виконавчим комітетом Криничуватської сільської ради. Натомість витяг про державну реєстрацію прав №36390371, виданий Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації 23 листопада 2012 року, про встановлення факту належності якого, як правовстановлюючого документу, заявник [PERSON] звернулась до суду з відповідною вимогою, не є правовстановлюючим документом, оскільки лише підтверджує факт внесення до Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідного запису про виникнення в особи права власності на підставі правовстановлюючого документа (свідоцтва). Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 18 липня 2023 року у справі №908/1845/21, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. З огляду на викладене, враховуючи, що витяг про державну реєстрацію прав №36390371 від 23 листопада 2012 року не є правовстановлюючим документом, правові підстави для встановлення судом факту його належності заявнику саме як правовстановлюючого документа, в порядку п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України відсутні. Разом з тим, відповідно до п.6 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на дату звернення заявника до суду) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката, що з урахуванням встановлення судом факту належності заявнику свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2012 року, не позбавляє [PERSON] права звернутись до державного реєстратора з відповідною заявою про вчинення реєстраційних дій щодо зазначеного в ньому нерухомого майна. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції, чинній на дату формування витягу №НВ-3505242542018 від 09 січня 2018 року, далі - Закон) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх ціл ьове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. До Державного земельного кадастру включаються, крім іншого, такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в ч.2 ст.30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч.ч.1, 2 ст.15 Закону). Згідно з ч.8 ст.24 Закону на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Отже, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є документом, який підтверджує відомості про земельну ділянку, внесені до Державного земельного кадастру, тобто має інформативний характер, та не є правовстановлюючим документом, на підставі якого в особи виникає право власності на земельну ділянку, зазначену в ньому. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 за №43 (в редакції, чинній на дату видачі заявнику державного акту), право власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. З огляду на викладене, саме Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, факт належності якого особі може бути встановлений в судовому порядку. Разом з тим, із відповідною вимогою про встановлення факту належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №021003 заявник [PERSON] до суду не зверталась. Одночасно з цим, внесення відомостей до Державного земельного кадастру про власника земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером: 3525888600:02:000:5006 в частині зазначення імені саме як « [PERSON] » також є неможливим з огляду на відсутність встановленого судом факту належності заявнику Державного акту, що посвідчує право на вказану земельну ділянку та в якому ім`я власника вказано як « [PERSON] ». За встановлених судом обставин правові підстави для визнання факту належності заявнику витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3505242542018 від 09 січня 2018 року на підставі п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України відсутні. Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що заявником [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1816 грн. 80 коп., що підтверджено належним письмовим доказом по справі (а.с.1). Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз`яснень п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат у цих справах не застосовуються. З огляду на викладене, судові витрати у виді сплаченого заявником [PERSON] судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed