Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Представник позивача Шкапенко О.В. у липні 2024 року звернувся до суду із указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що 28.12.2018 [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачеві надано кредит у виді встановлення кредитного ліміту на рахунок з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір. АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Однак відповідач порушив зобов`язання, кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками не надає, внаслідок чого станом на 07.06.2024 заборгованість за кредитним договором складає 50065,82 грн, з яких: 35065,28 грн заборгованість за кредитом; 15000,54 грн заборгованість за відсотками. З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово вживав заходів шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків із вимогою виконати взяте на себе зобов`язання. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав АТ «А-БАНК». Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 28.12.2018 у розмірі 50065,82 грн та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 26.07.2024 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 08.08.2024 представник відповідача Борох В.М. подав відзив на позов, у якому вказав, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими умовами та правилами, тарифами, був ознайомлений [PERSON] , а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розмір кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту, умови отримання кредиту, номер виданої кредитної картки. Також представник відповідача вказав, що додані банком до позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та витяг із тарифів не підписані відповідачем. Паспорт споживчого кредиту не може бути складовою кредитного договору, оскільки містить узагальнену інформацію про умови кредитування та під час його підписання не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вимога про стягнення з відповідача договірних відсотків за користування кредитом не ґрунтується на відповідному письмовому правочині, оскільки сама анкета-заява таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було. Позивачем кожного місяця, починаючи з грудня 2018 року і до січня 2024 року, списувалися договірні відсотки за користування кредитним лімітом, розмір нарахування яких сторонами узгоджений не був, і які позивачем погашалися у першу чергу з коштів, що вносив відповідач. Сплачені відповідачем кошти мали бути спрямовані на погашення залишку за тілом кредиту. Крім того, представник відповідача звернув увагу на те, що згідно доданих до позовної заяви документів [PERSON] був установлений ліміт по картці з 28.12.2018 по 10.09.2020 у розмірі 5000 грн, з 10.09.2020 по 19.11.2020 2000,00 грн, з 19.11.2020 по 27.01.2024 5000,00 грн, і лише з 27.01.2024 по теперішній час встановлено ліміт у розмірі 35100,00 грн. У той же час з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26.01.2024, тобто до підвищення кредитного ліміту заборгованість становила вже 28382,00 грн, що значно перевищує встановлений кредитний ліміт за карткою. Посилаючись на зазначені обставини, представник відповідача вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки за весь час відповідачем було сплачено тіло кредиту. Також представник вказав, що орієнтовний розмір витрат відповідача на правничу допомогу складає 5000,00 грн. 02.09.2024 представник позивача подав відповідь на відзив та зазначив, що відповідач у анкеті-заяві підтвердив під розпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. На час укладання договору банком надано всю необхідну інформацію у письмовому виді, результатом чого є підписання сторонами кредитного договору. Підтвердження правильності розрахунку заборгованості є банківська виписка, яка є первинним бухгалтерським документом. Ініціатором встановлення /зміни кредитного ліміту може бути як банк, так і клієнт. Заборгованість виникла в результаті витрачання кредитних коштів, а встановлення кредитного ліміту є лише можливістю їх використання (відповідно до всіх умов договору), а не обов`язком клієнта. Тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги. Також представник позивача вказав, що у разі якщо суд вирішить, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню, то заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але подав клопотання в якому вказав, що просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив пославшись на обставини викладені у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що 28.12.2018 [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» згідно із якою отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.\~9). У вказаній анкеті-заяві зазначено, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг. Згідно довідки за картами [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картку: № [NUMBER] зі строком дії до липня 2026 року (а.с. 25). З довідки за лімітами вбачається, що розмір ліміту установленого [PERSON] за кредитним договором б/н (внутрішньобанківський референс SAMABWFC00001861516) від 28.12.2018 за період з 28.12.2018 по 07.06.2024 неодноразово змінювався, зокрема остання зміна відбулася 27.01.2024 на збільшення ліміту до 35100,00 грн (а.с. 26). З виписки по картці вбачається, що у період з 28.12.2018 по 07.06.2024 відповідач користувався платіжною карткою, зокрема знімав кошти з рахунку, оплачував покупки, погашав кредит, поповнював рахунок (а.с.\~11-24). Згідно розрахунку позивача, станом на 07.06.2024 відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 50065,82 грн, з яких: 35065,28 грн заборгованість за кредитом; 15000,54 грн заборгованість за відсотками (а.с. 5-8). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не погоджується із доводами позивача про те, що анкета-заява № б/н від 28.12.2018 разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг, з огляду на таке. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також суд враховує, що Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ БАНК», а також Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», які були додані позивачем до позовної заяви на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.12.2018 шляхом підписання анкети-заяви. Крім того, суд не приймає як складову частину кредитного договору, доданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20. Таким чином,\~умови укладеного\~сторонами договору\~відображенів анкеті-заяві, яку підписав [PERSON] . Однак у вказаній анкеті-заяві сторонами не узгоджено розмір відсотків за користування коштами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом не підлягають задоволенню. Разом із тим, зважаючи на установлені судом обставини про те, що відповідач користувався кредитними коштами, наданими йому АТ «АКЦЕНТ-БАНК», однак фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, тому суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35065,28 грн. Посилання представника відповідача на те, що відповідачем за весь час користування кредитною картою було повністю погашено тіло кредиту суд вважає необґрунтованим, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по картці сума витрат відповідача значно перевищує суму зарахувань. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с. 46). Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 70,04%, тому витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 2120,81 грн. Вирішуючи питання про стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 02.08.2024; ордер на надання правової допомоги від 02.08.2024; товарний чек № 56 від 02.08.2024 про сплату [PERSON] адвокату Бороху В.М. коштів за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 63-65). Указані докази підтверджують факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 5000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.\~95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №\~19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником відповідача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Представником відповідача не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Фактично в даній справі представником відповідача було складено відзив на позов, подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та прийнято участь у судовому засіданні. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне зменшити витрати відповідача на правничу допомогу до розміру 3000 грн. Таким чином, витрати відповідача на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, з урахуванням розміру позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено позивачу (29,96%), складають 898,80 грн. Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи те, що в даній справі більшу суму судових витрат покладено на відповідача, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача сплатити різницю судових витрат позивачу в розмірі 1222,01 грн, та звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial