Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема, актуальної технічної характеристики об`єкта нерухомого майна згідно технічного паспорту. Просила визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку (літера А-1) площею 103,0 кв.м., літньої кухні (літера Б) площею 24,8 кв.м., погребу (літера б) площею 21,6 кв.м., сараю (літера В) площею 16,0 кв.м., уборної (літера Ж) площею 1,5 кв.м., огородження (№1,2) в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи без участі не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що видане свідоцтво про смерть (а.с.12). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] (а.с.66). Після померлої [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] на забудову індивідуальної садиби, земельна ділянка загальною площею 0,07 га, виділена з земель радгоспу Полтавського запасу в земельно-шнуровій книзі №166 і відведена під забудову [PERSON] , що затверджено виконкомом Кротенківської сільської Ради депутатів трудящих №16 від 27.08.1976; на виділеній земельній ділянці належить збудувати будинок, сарай, вбиральню; житловий будинок на 3 кімнат з житловою площею 32,6 кв.м. без проекту; надвірні будівлі сарай, вбиральню (а.с. 68-69). Згідно технічного паспорту від 08.12.1988 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку (літера А-1) 1988 року спорудження площею 103,0 кв.м., літньої кухні (літера Б) 1988 року спорудження площею 24,8 кв.м., погребу (літера б) 1988 року спорудження площею 21,6 кв.м., сараю (літера В) 1988 року спорудження площею 16,0 кв.м., уборної (літера Ж) 1988 року спорудження площею 1,5 кв.м., огородження (№1,2) (а.с.19-23). Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди, що побудовані до 05 серпня 1992 року, регулювалася зокрема, нормами Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 (чинної на час спорудження житлового будинку) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Отже, з норм Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 10.10.2018 у справі №557/1209/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи спірне домоволодіння знаходилось у селі Кротенки, збудоване до 05 серпня 1992 року, а тому прийняттю в експлуатацію та ддержавній реєстрації не підлягало. За таких обставин технічний паспорт згідно якого усі будівлі та споруди побудовані у 1988 році у [ADDRESS] є достатніми доказами належності [PERSON] зазначеного домоволодіння на час її смерті [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю [PERSON] на праві власності на момент смерті. З наведених підстав заперечення відповідача проти позову є необгрунтованими. Полтавською районною державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №170/2002 після померлої [INFO] [PERSON] за заявою про відкриття спадщини від [PERSON] (а.с.18, 61-75). З матеріалів спадкової справи вбачається, що 06.03.2002, тобто у встановлений законодавством шестимісячний строк, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] звернулася позивач [PERSON] (а.с.62-63). Відповідно до повідомлення Сем`янівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади №01-16-03.6-03/5 від 05.02.2025 за даними Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації відсутня інформація щодо померлої [INFO] [PERSON] та зареєстрованих осіб з нею за адресою: [ADDRESS] (а.с.124). Відомості про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] іншими спадкоємцями матеріали спадкової справи не містять. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема, актуальної технічної характеристики об`єкта нерухомого майна згідно технічного паспорту, Полтавською районною державною нотаріальною конторою від 14.07.2001 №02-14/829 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.72-73, 71-75) Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України (2003 р.), Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, на спірні правовідносини поширюються норми ЦК Української РСР (1963 р.). Згідно з статтями 525, 548 ЦК Української РСР (1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Також, згідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю [PERSON] на праві власності на момент смерті та це право перейшло до [PERSON] в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст.317, ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За нормами ст.391, ст.392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що неможливість оформлення права власності позивачем на спадкове майно у встановлений законом спосіб в порядку спадкування порушує законні права власності на спадкове майно позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved