Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

15 січня 2025 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради міста Кривий Ріг про захист прав малолітньої дитини та просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , батьківських прав щодо дитини: [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] від шлюбних відносин у сторін народився спільний син [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Починаючи з вересня 2022 року сімейного життя між ним та відповідачем почали поступово погіршуватись, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин в червня 2023 року. З червня 2023 року відповідач проживає окремо від дитини та взагалі перестала приймає участь у вихованні сина, не цікавиться його життям, останнє її фактичне місце проживання яке відоме позивачу: [ADDRESS] . З червня 2023 року позивач взяв на себе всі батьківські зобов`язання, самостійно виховує та утримує сина, який залишилася проживати разом з ним. Позивач не судимий, не зловживає алкоголем т тютюном, не вживає наркотики, веде моральний та здоровий спосіб життя, має стабільний дохід. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем минуло більше року, з цього часу відповідач припинила піклуватись про їх спільного сина, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, не приймає участі у житті дитини, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з в казаним позовом. Ухвалою суду від 20 січня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с. 22) Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 32) Позивач у судовому засіданні присутній не був, однак, поза межами судового засідання 24 лютого 2025 року подав до суду клопотання про розгляд справи по суті за відсутності позивача, в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені судом на 12 лютого 2025 року та 05 березня 2025 року присутня не була, однак, поза межами судового засідання 06 лютого 2025 року на адресу суду надійшла нотаріально засвідчена заява [PERSON] про розгляд справи без подання відповідачем відзиву на позовну заяву, доповнень та додаткових пояснень, за наявними у справі матеріалами, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. 05.02.2025 року та зареєстровано в реєстрі за № 658. У вказаній нотаріально посвідченій заяві відповідач просила суд проводити розгляд справи без її участі та винести рішення суду за наявними матеріалами. Крім того, в тексті заяви відповідач підтвердила, що їх син [PERSON] з червня 2023 року, проживає разом з позивачем, з сином вона не має психологічного контакту та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнення з нею аліментів на користь позивача. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради у судовому засіданні присутній не був, однак, поза межами судового засідання від начальника служби Кость Р. на адресу суду надійшла заява, в якій остання просив суд проводити розгляд справи без участі представника Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, висновок органу опіки надано. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши долучені сторонами до матеріалів справи докази дійшов наступних висновків. [INFO] народився [PERSON] , про що Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 01 грудня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №672. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.12.2017 року. (а.с. 16) Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги просила суд задовольнити та в поданій до суду заяві від 06 лютого 2025 року про розгляд справи без подання відповідачем відзиву на позовну заяву, доповнень та додаткових пояснень, за наявними у справі матеріалами, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. 05.02.2025 року та зареєстровано в реєстрі за № 658, в якій зазначила, що син [PERSON] з червня 2023 року, проживає разом з позивачем, з сином вона не має психологічного контакту та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнення з нею аліментів на користь позивача. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуютьсяз дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до довідки про участь батька учня другого класу у шкільному житті виданої за підписом вчителя [PERSON] та директора [PERSON] , учень другого класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі, дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають дитину, цікавиться шкільним життям дитини. Мати контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, в житті та навчанні дитини участі не приймає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №14/01-02-11-583 від 11.02.2025 року, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, стан його здоров`я, не спілкується з сином. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітньої дитини, суд визнає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки факт ухилення матері від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини, доведено вищевказаними доказами. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши в силу ст. 80 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавчі акти, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідачі не піклуються про свого малолітнього сина, ухиляються від своїх обов`язків по його вихованню, тому підлягають позбавленню батьківських прав та з них слід стягнути аліменти на утримання дитини. Вимогами ст. 81 ЦПК України чітко встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 15 січня 2025 року, оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду . Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких обставин, враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приймаючи до уваги установлену практику, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення і стягує аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття. Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір» суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у загальному розмірі складає 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved