Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 16.12.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 680574056. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №71 від 24.03.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №680574056. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20102022 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру права вимоги №1 від 21.10.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 12528,00 грн., які складаються з: 6000,00 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу та 6528,00 грн., сума заборгованості за відсотками. Крім того, 21.12.2019 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 10001364384. Відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. 11.05.2021 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11052021, у відповідно до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 5650,00 грн., з яких 2000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту та 3650,00 сума заборгованості за відсотками. Враховуючи, що відповідача після відступлення права грошової вимоги в добровільному порядку не здійснює заходів для погашення заборгованості позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2024 року відкрито провадження по вказаній справі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Разом з тим, з аналізу вказаних договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів починаючи ще 28.11.2018 року, а сам кредитний договір №680574056 був укладений 16.12.2019 року, тобто через один рік і один місяць після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Зазначено, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] , на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року в останньому не вказано. За таких обставин передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу неможливо. А тому право вимоги до боржника [PERSON] , ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу від 28.11.2018 набуто не було. Та відповідно не могло бути передано в подальшому за договором факторингу від 05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс», та за договором факторингу №020102022 від 20.10.2022 року позивачу ТОВ «ЄАПБ». Щодо зобов`язань, які виникли з кредитного договору №10001364384 зазначила, що 21 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10001364384, з використанням унікального ідентифікатора, що є аналогом електронно-цифрового підпису, в сумі 2000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,5 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Та відповідною річною ставкою 547,5 процентів. В подальшому, 06.05.2021 року, зі слів позивача, між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] , була укладена додаткова угода про зміну умов договору №10001364384 від 21.12.2019 року. Примірник, який надано позивачем не містить обов`язкових реквізитів сторін, а саме підписів, що ставить під сумнів укладання останнього. 11.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №11052021, у відповідності до умов якого, ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» приймає належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах прав вимоги. Так, відповідно до реєстру прав вимоги від 11.05.2021 до договору факторингу № 11052021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права вимоги до відповідача в сумі 5650 грн., з яких: 2000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3650 грн. - сума заборгованості за відсотками. Дана вимога теж не підлягає до задоволення оскільки, в порушення вимог статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в додатковій угоді до договору не зазначено інформацію, яку цей закон визначає як обов`язкову, а тому відсутність численних істотних умов договору впливають на можливість виконання сторонами договору, зокрема відсутні підписи сторін. З урахування викладеного в задоволенні позовних вимог просила відмовити, та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Зазначені у позові електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори між [PERSON] та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Інвест Фінанс» не були би укладені. Тобто, для укладання договорів № 680574056 від 16.19.2019 року та № 10001364384 від 21.12.2019 року, відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договори були б не укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. Також зазначено, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначених договорів відповідачем висловлено не було. Щодо наведених заперечень представником відповідача щодо договорів факторингу, зазначено, що відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права, договори укладені між первісними кредиторами та відповідачем, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тому в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Окремо зазначено, що позивачем разом з позовною заявою надано витяг з реєстру боржників до договорів факторингу, що відображають інформацію про відступлення права вимоги, щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору, який є належним доказом, що відображає інформацію щодо переходу права вимоги. Крім того зазначив, що заявлена вартість витрат на правову допомогу з огляду на малозначність справи та складність справи є неспівмірною. Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких міститься заперечення на позов аналогічні зазначеним у відзиві. Окремо зазначено, що в додатках до позовної заяви відсутнє повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні, та воно не може бути надано, так як на час укладення договору факторингу 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не знало і не могло знати про кредитні взаємовідносини з [PERSON] , яки виникнуть в майбутньому в 2019 році. Крім того вказано, що грошові зобов`язання, які виникли з кредитного договору №10001364384, не підлягає задоволенню, оскільки єдиним належним доказом достовірності наданих копій може бути лише дослідження оригіналу додаткової угоди про зміну умов договору №10001364384 від 21.12.2019 року, укладена 06.05.2021 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] , проте стороною позивача не було надано оригінал для огляду. Крім того, зазначено, що додаткова угода до кредитного договору № 10001364384 від 12.05.2021 року не була підписана ані первісним кредитором, ані [PERSON] , тому сторони не домовлялись про всі істотні умови визначені законодавством. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивачем не було набуто право грошової вимоги до вказаних у позові кредитних договорів, крім того зазначила, що укладена між ТОВ «Інвест Фінанс» та відповідачем додаткова угода про зміну умов договору №10001364384 від 21.12.2019 року не підписана сторонами, а тому не може вважатись укладеною. В подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд дослідивши матеріли справи приходить до наступного Судом встановлено, що 16.12.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 680574056. Відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., строком на 30 днів. 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. 31.12.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року відповідно до умов якого сторони погодили викласти текст договору факторингу № 28/1118-01 від 2811.2018 року в іншій редакції. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №71 від 24.03.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] , за кредитним договором №2935515612. 20.10.2022 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № 680574056. 21.12.2019 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , було укладено договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов п.1.2 сума на який надається кредит 2000,00 грн. Пунктом 1.3 вказаного договору визначено, що строк надання кредиту 30 календарних днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів/розрахунків, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим договором. 06.05.2021 року між ТОВ ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , укладено додаткову угоду про зміну умова договору № 10001364348 від 21.12.2019 року, відповідно до умов якої сторони погодили, що за умови сплати позичальником кредиту в строк до 06.05.2021 року фактично нарахованих процентів по договору № 10001364384 від 21.12.2019 року в сумі 3650,00 грн., сторони дійшли згоди змінити п.1.2, п.1.3. 11.05.2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №11052021 від 11.05.2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] , за кредитним договором №1001364384. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він уважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку визначеному частиною 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Пунктами 5, 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" установлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Наведені норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Також судом враховується, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке і підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/19199/21). Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22 квітня 2021 року. Аналізуючи матеріали справи, суд враховує, що на момент укладення між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, боргові зобов`язання [PERSON] , за кредитним договором № 680574056 від 16.12.2019 року ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» яке в подальшому передало право вимоги ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів». Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що матеріали справи не містять належних доказів набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 680574056 від 16.12.2019 року, суд приходить до висновку у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 680574056 у розмірі 12528,00 грн., слід відмовити. Разом з цим, під час розгляду справи судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було набуто право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 10001364384, відповідачем зобов`язання за вищевказаним кредитним договором в добровільному порядку не виконується, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 5650,00грн., з яких 2000,00 сума заборгованості за основною сумою боргу та 3650,00 грн., сума заборгованості за відсотками, враховуючи, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2684,00 грн. а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 5650,00 грн. *100% : 18178,00 грн. ціна позову = 31,08 %), тобто 31,08% від ціни позову (31,08% *2684,00 грн. : 100%), що складає 834,19 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial