Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму збитків за договором доручення у розмірі 41 645,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 426,00 грн., 3% річних у розмірі 3 893,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] був представлений позивачці як представник ПАТ «Страхова компанія «Уніка», який надає послуги з приводу відшкодування страхових виплат. Він знайшов її за телефоном, надав свою візитку і запропонував отримати кошти, що належали їй як потерпілій особі внаслідок загибелі її рідного брата [PERSON] в ДТП. Відповідальність винуватця ДТП, [PERSON] , була застрахована. Спорідненість позивачки з [PERSON] підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 23 листопада 2021 року № 00033828037. Рідний брат, [PERSON] , був автоматично застрахований ПАТ «Страхова компанія «Уніка» згідно з полісом № 204768527, який належав обвинуваченому [PERSON] . 1 вересня 2021 року [PERSON] був збитий автомобілем, що належав [PERSON] , внаслідок чого настала його смерть, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Дніпрі. За фактом загибелі [PERSON] було порушено кримінальну справу № 183/7349/2, і 14 січня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив вирок. Позивачці зателефонував представник ПАТ «Страхова компанія «Уніка» Карабета В.І. і повідомив, що їй, як сестрі загиблого, потрібно отримати страхове відшкодування (витрати на поховання та виготовлення пам`ятника) у зв`язку із загибеллю брата, сума виплат становить 68 645,00 грн. Усі необхідні документи для проведення витрат були надані позивачкою представникам ПАТ «Страхова компанія «Уніка» Карабезі В.І. та відповідачу [PERSON] в офісі страхової компанії. Зі слів представників, щоб отримати страхове відшкодування, позивачці необхідно було видати довіреність на їх ім`я: [PERSON] та відповідача [PERSON] . Довіреність мала надавати право на представлення інтересів щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася [INFO] і в результаті якої загинув її брат [PERSON] , [INFO] . Ця довіреність була видана позивачкою на їх ім`я 26 листопада 2021 року та посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., реєстровий № 4336. За цією довіреністю їм було надано право на одержання належного позивачці грошового відшкодування (зокрема, страхового) без обмежень у розмірі для подальшої передачі цих коштів позивачці. На час поховання брата страхові виплати не були здійснені, тому позивачка поховала його власним коштом. З огляду на обіцяне відшкодування вона зателефонувала представнику страхової компанії [PERSON] , але він відповів, що цими виплатами не займається, а займається відповідач, з яким він уже не працює. Позивачка одразу приїхала до офісу ПАТ «Страхова компанія «Уніка», куди її привозили [PERSON] та [PERSON] , але він був зачинений. Потім вона звернулася безпосередньо до головного офісу ПАТ «Страхова компанія «Уніка», де їй відповіли, що страхова компанія ще у 20212022 роках сплатила позивачці страхове відшкодування у сумі 68 645 грн шляхом переведення на банківський рахунок [PERSON] і надали відповідні довідки та банківські виписки. Відповідач [PERSON] тільки через півтора року після отримання цих виплат перерахував позивачці 27 000 грн. У відповідь на її сумніви щодо суми відшкодування, яка не відповідала виплаченій страховою компанією сумі, він пояснив, що це все. З огляду на викладене, вищезазначеними діями відповідача охоронюваним законом правам та інтересам позивачки завдано істотну шкоду у вигляді несвоєчасного перерахування страхового грошового відшкодування та недоплати у сумі 41 645,00 грн. Не погодившись з позовними вимогами, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Восени 2021 року він допомагав своєму товаришеві [PERSON] в отриманні юридичного досвіду щодо надання юридичної допомоги потерпілим в отриманні страхового відшкодування. Його діяльність була спрямована на отримання коштів згідно зі ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого. На початку осені 2021 року йому повідомили, що за допомогою в отриманні страхового відшкодування звернулася [PERSON] і сказала, що її брат загинув у ДТП. Він особисто зустрічався з [PERSON] та обговорював умови надання їй правової допомоги. Однак ні він, ні [PERSON] ніколи не казали, що є представниками будь-якої страхової компанії. Як йому відомо, [PERSON] особисто допомагав [PERSON] у зборі документів, а саме: допоміг отримати Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження [PERSON] , возив її до РАЦСу для отримання свідоцтва про смерть. При цьому всі запитувані документи вони оплачували. Окрім того, позивачка отримала від них певні кошти в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн., які частково покрили її витрати на поховання. Після збору всіх необхідних документів, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вони були направлені до страхової компанії ПрАТ «СК «Уніка». Згодом, а саме 7 грудня 2021 року, згідно з поданими документами, страхова компанія здійснила страхове відшкодування у розмірі 33 495 грн. Відповідно, 9 грудня 2021 року відповідач перерахував на рахунок [PERSON] 11058 грн. 75 копійок, що підтверджується квитанцією № 118031483. Ця сума була розрахована на підставі раніше виплачених їй 9 000 грн., грошей, сплачених за послуги з отримання документів, транспортних витрат, а також раніше обумовленої з позивачкою винагороди. Після отримання грошей [PERSON] жодного разу не телефонувала йому і не висловлювала претензій до 2023 року. Наприкінці травня 2022 року [PERSON] знову зателефонувала [PERSON] і повідомила, що встановила надгробний пам`ятник братові, і попросила знову, за певну винагороду, допомогти їй в отриманні страхового відшкодування. За словами відповідача, щодо розміру винагороди з позивачкою спілкувався безпосередньо [PERSON] , а він жодних перемовин з [PERSON] не проводив. Таким чином, [PERSON] вважає свої зобов`язання щодо передачі коштів виконаними і просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що залишок заборгованості за договором доручення становить на теперішній час 8250,00 грн., позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У судовому засіданні встановлено, та сторонами не заперечується, що за змістом довіреності, посвідченої 26 листопада 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] представляти її інтереси по відшкодуванню завданої їй шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 вересня 2021 року, в наслідок якої загинув її брат [PERSON] , в державних, громадських, господарських та інших підприємствах установах, організаціях, крім іншого страхових компаніях та Моторному (транспортному) страховому бюро України (з правом отримання страхового відшкодування на свій рахунок), також надала право на одержання належного їй грошового відшкодування (в тому числі страхового, регламентованих виплат), без обмежень у їх розмірі та подальшої передачі їх (а.с. 26). Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам строком на три роки і дійсна до 26.11.2024 року. Частиною 3 ст. 244 ЦК України визначено, що довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1ст.237ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. На запит позивача, ПрАТ «СК «УНІКА» повідомило, що загальна сума страхових відшкодувань (витрат на поховання та виготовлення пам`ятника) у зв`язку із загибеллю пана [PERSON] внаслідок ДТП 01.09.2021 року становить 68\~645,00 грн. Виплату було здійснено на банківський рахунок її представника, згідно нотаріальної довіреності. Як вбачається\~з платіжного\~доручення №\~264369\~від 07.12.2021\~року,\~сума сплаченого\~страхового відшкодування\~за договором\~страхування №\~005137/4440/0000344\~від 02.07.2021\~року в\~розмірі 33495,00\~грн.,\~була перерахована\~на реквізити\~ [PERSON] \~ (а.с.\~22). Згідно платіжного доручення № 028707 від 14 червня 2022 року, сума сплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 005137/4440/0000344 від 02.07.2021 року в розмірі 35150,00 грн., була перерахована на реквізити [PERSON] (а.с. 23). Дійсність нотаріально посвідченої довіреності сторони не оспорюють, на час виплати страхового відшкодування 07 грудня 2021 року та 14 червня 2022 року вона була чинною. Отже, відповідач мав повноваження на одержання страхового відшкодування для подальшої передачі. Умови передачі в довіреності не обумовлені. Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. Згідно ст. 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Статтею 1003 ЦК України визначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до ч. 1 ст. 1004 ЦК України, повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Основним правом представника є повноваження діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє. Повноваження не лише надає представникові можливість діяти від імені особи, яку він представляє, а й визначає зміст і межі таких дій, виступаючи як вид і міра можливої поведінки. У свою чергу особа, яку представляють, має право вимагати, щоб представник діяв відповідно до повноваження і в його межах. Представник зобов`язаний діяти в межах наданого йому повноваження і в інтересах того, кого представляє, а після виконання обов`язків - передати права і все отримане за укладеним ним правочином особі, яку він представляє. Особливістю правовідносин представництва є те, що вони виникають і реалізуються не в інтересах того, хто безпосередньо укладає правочин (представника), а з метою здійснення та захисту прав та інтересів того, кого представляють. Відповідно до приписів статті 1006 ЦК України, повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Згідно зобов`язань передбачених статтею 1007 ЦК України, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Як вказує представник позивача, свої зобов`язання відповідно до наданої довіреності від 26 листопада 2021 року відповідач належно не виконав, а саме, на теперішній час не повернув суму виплаченого ПрАТ «СК «Уніка» страхового відшкодування у розмірі 8250,00 грн. Статтею 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ч. 2 ст.530 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст.1006 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України. Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) та в постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі № 663/2294/17 (провадження № 6105375св19). З висновку, зробленого Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 24 березня 2024 року у справі №458/229/18 (провадження №61-5932сво22), вбачається, що видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладення такого договору, і на такі правовідносини поширюється, зокрема, ст. 1006 ЦК України, яка визначає обов`язки повіреного передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Отже, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позову, що відповідач, діючи за довіреністю від позивача, отримав належну позивачу суму страхового відшкодування, отримав грошові кошти в сумі 68645,00 грн., але ці грошові кошти не передав у повному обсязі, чим порушив свої обов`язки повіреного, передбачені ст. 1006 ЦК України. В матеріалах справи наявні докази перерахування відповідачем позивачу коштів, а саме квитанції від 22 грудня 2023 року у розмірі 27000,00 грн. (а.с. 47), від 09 грудня 2021 року у розмірі 11\~058,75 грн. (а.с. 49). В судовому засіданні представник позивача зазначила, що залишок заборгованість, на день розгляду справи, становить 8250,00 грн. Вказані дії відповідача є підставою для стягнення з нього на користь позивача, грошових коштів на підставі п. 3 ч. 1ст. 1006 ЦК України. Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів підлягають частковому задоволенню у розмірі 8250,00 грн. Що стосується вимог позивачки про стягнення 3% річних у розмірі 16426 грн. 90 коп. та інфляційних витрат у розмірі 3893 грн. 00 коп., то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Позивач визначив період для стягнення 3% річних та інфляційних витрат з 07.12.2021 року по 29.02.2024 року, з позовом до суду звернувся 29.04.2024 року. Оскільки, судом позовні вимоги в частині стягнення збитків задоволено частково в сумі 8250,00 грн., суд вважає, що слід здійснити власний розрахунок. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Таким чином, інфляційне збільшення складає 7986,05 грн., яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується розрахунку 3% річних, то суд розраховує їх за формулою : [Сума боргу] Х (3% / 365 днів Х Кількість днів). Загальна сума 3 % річних, складає 1787,89 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належних і допустимих доказів на спростування зазначеного розрахунку та/або свого розрахунку відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial