Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на лікування дитини. Посилається на те, що сторони зареєстрували шлюб 11.08.2012 року у виконавчому комітеті Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблений а/з № 12. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Оскільки дитина має генетичне захворювання, а саме: кістозний фіброз форми з тяжким перебігом, то відповідно потребує затрат на лікування та утримання. Відповідач [PERSON] не надає позивачці потрібних коштів на утримання їх дитини. Сума загальних витрат на лікування складає 40109 грн., що підтверджується чеками та лікарськими виписками. Відповідач є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї не має, з 01.03.2022 року проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] та отримує дохід. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 30 % частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 05.12.2024 року, у відповідності до розпорядження № 8 від 05.12.2024 року в.о. керівника апарату Хустського районного суду «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ» відповідно до п. 2.3.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл, вказана цивільна справа прийнята до провадження судді Сідей Я.Я., поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання по розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 13.12.2024 року. Ухвалою суду від 13.12.2024 року заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2023 року по справі № 309/1450/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат, скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 20 січня 2025 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивачки адвокат Лукачко І.Й. подав заяву від 19.02.2025 р. про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мельнікова І.Г. в судове засідання не з`явилась. Подала суду заяву від 05.02.2025 р. про розгляд справи за її відсутності.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 05.03.2025 р. через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що проходить лікування, просив відкласти розгляд справи до закінчення його лікування, про яке буде ним повідомлено. Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов до висновку провести судове засідання без участі відповідача у зв`язку з тим, що зазначена судова справа надійшла до суду 31 березня 2023 року, тобто тривалий час перебуває у провадженні суду, на думку суду відповідач затягує розгляд справи клопотаннями про відкладення судових засідань. При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи. В своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011). Суд також враховує те, що відповідач не був позбавлений можливості надати до суду відзив, в якому мав зазначити обставини які мають бути враховані судом визначаючи розмір аліментів та додаткових витрат. Тому суд виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини вважає за можливе провести судове засідання без участі відповідача, який повідомлений належним чином. Наявні у матеріалах справи докази дозволяють розглянути справу в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони по справі 11.08.2012 року уклали шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблений а/з № 12. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Оскільки дитина має генетичне захворювання, а саме: кістозний фіброз форми з тяжким перебігом, то відповідно потребує затрат на лікування та утримання. З матеріалів справи вбачається, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає та протягом тривалого часу, самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім`ю. Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати неповнолітню дитину не має можливості. Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку (доходу), суд вважає, що питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати за правилами ст. 183 СК України, визначивши розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини. До матеріалів справи долучено заключення молекулярно-генетичного дослідження, витяг з медичної картки стаціонарного хворого, копії чеків за різний період, які свідчать про наявність відповідних медичних діагнозів, лікування, рекомендації. Так, положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані ж позивачкою копії медичних документів щодо інформації про показання не містять доказів у постійних витратах на лікування та не є належним доказом на підтвердження дійсної необхідності проведення дитині лікування. Крім того, надані позивачем копії чеків є нечитабельними.\~ Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17постанови від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він неповинен перевищувати50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання однієї малолітньої дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, сама проживає з дитиною та сама веде догляд за нею, стан здоров`я дитини, яка хворіє, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача. Разом з цим, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, а тому, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 березня 2023 року, і до його повноліття, а в решті позовних вимог в цій частині відмовити. Згідно до статті 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 81 СК України, перелік видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, затверджується Кабінетом Міністрів України (Постанова КМУ від 26 лютого 1993 року № 146). Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини за один місяць.

Outcome: partial