Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даним позовом, згідно якого просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок (після реконструкції квартири), що розташований за адресою: [ADDRESS] і провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] у наступний спосіб: визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку (після реконструкції квартири), що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку (після реконструкції квартири), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17.06.1995 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано 14.07.2017 року. У період перебування у цьому шлюбі ними була придбана двокімнатна житлова квартира [ADDRESS] . У подальшому квартира після її реконструкції була переведена у житловий будинок та йому присвоєна нова адреса: [ADDRESS] . Позивач посилається на положення ст. ст. 60 СК України та вказує, що з огляду на вищенаведене житловий будинок (після реконструкції квартири), що розташований за адресою: [ADDRESS] є об"єктом спільної сумісної власності поддружжя, оскільки майно було придбано в період шлюбу. Відповідач подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17.06.1995 року по 14.07.2017 року. У період перебування у шлюбі нею була придбана двокімнатна житлова квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У подальшому квартиру після проведеної реконструкції було переведено у житловий будинок та присвоєно адресу: [ADDRESS] . Вказане майно придбано нею за кошти іпотечного кредиту та кошти, які подарувала їй її мати [PERSON] , для придбання даної квартири. Особисто нею була оплачена сума завдатку еквівалентна 1000 доларів США за вказаний об"єкт купівлі-продажу власнику квартири [PERSON] відповідно до угоди № 31/26-09/05 «Про завдаток» від 26.09.2005 року. Також про підтвердження цієї угоди свідчить зміст наявної у неї розписки про передачу (подарунок) їй грошових коштів готівкою у сумі еквівалентній 25000 дол. США від 29.05.2007 року, з підписами двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Про придбання квартири за кошти її матері [PERSON] позивач достеменно знав, так як у вересні 2005 року вони проживали разом. Тому і розлучалися вони за взаємною згодою, без претензій на частку майна, позаяк будинок є її особистою власністю і позивач це визнавав. Зазначає, що придбання квартири відповідно до договору про іпотечний кредит № 0079/07/26 Nd від 01.06.2007 року було її особистим рішенням та зобов"язанням. На придбання іпотечного майна, [PERSON] нотаріальної згоди не давав і фінансовим поручителем не виступав, так як між ними уже з січня 2007 року були припинені шлюбні відносини, причиною чому були неодноразові сімейні сварки. Зобов"язання по сплаті за вищезгадану квартиру, відповідно до нотаріально посвідченого договору про іпотечний кредит № 0079/07/26 Nd від 01.06.2007року, здійснювалося нею за її особисті кошти, як під час перебування в шлюбі, так і після його розірвання, до повного погашення заборгованості 04.01.2022 року, про що свідчить довідка № 230/6/1 від 05.01.2022 року видана Державної іпотечною установою та квитанції про оплату. Також зазначає, що після фактичного припинення шлюбних відносин з січня 2007 року [PERSON] фактично проживав та проживає по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченими заявами позивача, а також власниці даного житлового приміщення. Вказує, що після припинення шлюбних відносин з січня 2007 року та зміни фактичного місця проживання позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї, двоє неповнолітніх дітей на той час, були на її утриманні. Відповідач посилається на положення п.2,3 ч.1 ст. 57 СК України та стверджує, що будинок після реконструкції квартири є її особистою приватною власністю, так як придбаний за кошти, які належали їй особисто та поділу не підлягає. А тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, визнати будинок, після реконструкції квартири, особистою приватною власністю [PERSON] . У судовому позивач позов підтримав та просив задовольнити позов, з наведених у такому підстав. Визнав, що двокімнатна житлова квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . була придбана за гроші які дала матір колишньої дружини [PERSON] . Також пояснив, що дійсно реконструкція квартири була проведена за кредитні кошти отримані [PERSON] , які вона особисто і повертала, сплачуючи цей кредит, оскільки з 2008 року він проживав у цивільному шлюбі з іншою жінкою. З 2008 року вони з відповідачкою проживають окремо, спільного побуту та господарства не ведуть, але оформили розлучення лише у 2017 році. Зазначив, що уважає, що має право на половину спірного будинку, оскільки, такий придбаний під час шлюбу, і він там був зареєстрований. Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав наведених у відзиві на позов. Підтвердила, що з фактично 2007 року вони з позивачем проживають окремо, спільного господарства не вели, оскільки позивач проживав у цивільному шлюбі з іншою жінкою, але шлюб між нею та позивачем розірвано лише у 2017 році. Квартиру, а після реконструкції будинок, було придбано за кошти її матері, а також кредитні кошти, які вона отримала згідно договору кредиту, який особисто повертала аж до 2022 року. Позивач коштів ні на будинок, ні на погашення кредиту не давав. Уважає, що будинок, з указаних підстав, є її особистою власністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд доходить наступного. Відповідно до норми ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 17.06.1995 року по 14.07.2017 року перебували у шлюбі, що убачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 17.06.1995 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Також встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 01.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим № 1276, [PERSON] , придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Як убачається з пункту 2.1 договору, продаж квартири вчинено за 144000,0 грн., з яких 46000,00 грн. отримані продавцем до підписання договору, а решта 98000 грн. [PERSON] зобов"язалася передати продавцю протягом одного банківського дня за рахунок кредитних коштів. Згідно заяви [PERSON] від 01.06.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим № 1282, [PERSON] підтвердив, що [PERSON] 01.06.2007 року здійснила з ним повний розрахунок за продану квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим № 1276. Судом установлено, що у подальшому квартира [ADDRESS] була реконструйована і 13.04.2011 року виконкомом Ужгородської міської ради Клованич О.В. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] на житловий будинок, після реконструкції квартири [ADDRESS] , та після реконструкції житловий будинок отримав адресу: [ADDRESS] . Статтею \~60\~СК України\~визначено,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, ст. 57 СК України визначено майно, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так, пунктом третім частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивач стверджує, що двокімнатна житлова квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка згодом після реконструкції зазначеної квартири зареєстрована як житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] придбана нею за грошові кошти, які належали їй особисто, а саме, були надані їй її матір"ю [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти зазначеної обставини та підтвердив її. Окрім того, придбання житлової квартири [ADDRESS] (після реконструкції будинку) за грошові кошти, отримані [PERSON] від матері [PERSON] підтверджується також дослідженим у судовому засіданні договором № 31/26-09/05 від 26.09.2005 року, укладеним між приватним підприємством «Юридична фірма «Сервіс плюс», [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким сторони домовилися, що [PERSON] згоден продати, а [PERSON] купити відповідний об`єкт нерухомості квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а приватне підприємство «Юридична фірма «Сервіс плюс» за дорученням [PERSON] та [PERSON] здійнює повну підготовку всіх необхідних документів, для подальшого укладення договору купівлі-продажу вищевказаної нерухомості у нотаріальній конторі. Також між [PERSON] та [PERSON] того ж дня 26.09.2005 року укладено угоду № 31/26-09/05 про завдаток, згідно якої [PERSON] у забезпечення виконання зорбов`язань за договором № 31/26-09/05 від 26.09.2005 року передала у якості завдатку 1000 дол. США. Як убачається з розписки від 29.05.2007 року, засвідченої підписами [PERSON] , [PERSON] , а також свідків [PERSON] та [PERSON] , 29.05.2007 року [PERSON] отримала від своєї матері [PERSON] як подарунок грошові кошти у сумі 24000,00 дол. США для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до умов угоди « 31/26-09/05 «Про завдаток» від 26.09.2005 року, та для проведення капітального ремонту і придбання побутової техніки. Також, судом встановлено, що 01.06.2007 року між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 0079/07/26 Nd від 01.06.2007року, для забезпечення виконання зобов`язання з повернення кредиту у розмірі 98000 грн., зі сплатою 12% річних, з кінцевим терміном повернення 01.06.2031 року, згідно умов якого [PERSON] передано у іпотеку квартиру [ADDRESS] , належної [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 01.06.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим № 1276. Відповідно до довідки № 230/6/1 від 05.01.2022 року, виданої Державною іпотечною установою, станом на 04.01.2022 року заборгованість [PERSON] за договором про іпотечний кредит № 0079/07/26 Nd від 01.06.2007року, повністю погашена. Судом також досліджено долучену відповідачкою до відзиву заяву [PERSON] від 29.06.2024 року, посвідчену приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області за реєстровим № 5714, у якій [PERSON] підтвердив, що у період з 05.12.2008 року по 02.04.2009 року не мав місця реєстрації, але проживав та продовжує проживати фактично по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , яке орендує по усній домовленості від своєї знайомої [PERSON] . Також у вказаній заяві [PERSON] підтвердив, що житловий будинок по [ADDRESS] (після реконструкції квартири [ADDRESS] ) придбано не за його кошти та без його погодження. У придбанні квартири [ADDRESS] ( у подальшому після проведеної реконструкції будинок 50а) через іпотечний кредитний договір № 0079/07-26-146 від 01.06.2007 року участі не приймав та своїх коштів на погашення кредиту не виділяв. Отже, за таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем [PERSON] доведено факт того, що житловий будинок по [ADDRESS] (після реконструкції квартири [ADDRESS] ) набутий нею за грошові кошти, які належали їй особисто. Згідно ст. 12 ЦПК України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. А тому, з огляду на вищезазначене суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку (після реконструкції квартири), що розташований за адресою: [ADDRESS] і проведення поділу майна до задоволення не підлягають. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд уважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed