Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, зокрема, що 07.10.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1636221-А. Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець передав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. 09.02.2022 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінфорс» було укладено договір факторингу №40071779-141, відповідно до умов якого ТОВ «СС ЛОУН» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінфорс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №1636221-А від 07.10.2021. Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача. [PERSON] умови договору не виконує та заборгованість по кредиту та процентах не повертає. За таких підстав у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 47569,50 грн., які позивач просить стягнути на його користь. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.12.2024 позов залишено без руху та надано позивачу строку 10 днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.01.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.02.2025 за клопотання сторони позивача витребувано у АТ КБ «Приватбанк» докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Також відповідач повідомлялась за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 10.03.2025 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що 07.10.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1636221-А. Відповідно до умов якого, зокрема, кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у користування грошові кошти (надалі - кредит), на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Кредит видається шляхом перерахування суми кредиту на банківських рахунок позичальника. Сума кредиту становить 18000,00 грн. Строк кредиту з 07.10.2021 по 05.11.2021 включно. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,4975% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальні річна процентна ставка за користування кредитом становить 475,96% (а.с.36-44). Також у вказаному договорі розділом 5 передбачено умови продовження строку користування кредиту. Крім того, у договорі зазначено що його укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом підписання накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До вказаного вище договору позики позивачем також додано: розширений графік платежів до кредитного договору; угоду до кредитного договору від 07.10.2021 (автопролонгація), графік платежів до вказаної угоди; додаткова угода №1 від 05.11.2021; угода до кредитного договору від 05.11.2021 (автопролонгація) разом з графіком платежів до угоди; додаткову угоду №2 від 05.12.2021 разом з графіком платежів; угода до кредитного договору від 05.12.2021 (автопролонгація) разом з графіком платежів до угоди (а.с.45-52). Також позивачем надано до суду копію Правил надання коштів в кредит ТОВ «СС Лоун» затверджених 14.06.2021 наказом директора ТОВ «СС ЛОУН» №1406-1 (а.с.14-22), паспорт кредиту в якому наведено, зокрема, основні умови надання коштів у позику з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для споживача, порядок повернення кредиті та інша важлива інформація щодо умов кредитування (а.с.33-35). Як слідує з наданого до суду розрахунку заборгованості підготовленого ТОВ СС ЛОУН загальна сума заборгованості відповідача станом на 09.02.2022 становила 6194,00 47569,50 грн., з яких 18000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту та 43002,00 грн. заборгованість за процентами. Крім того, з вказаного розрахунку слідує, що відповідач здійснювала часткове погашення процентів у розмірі 13432,50 грн. На підтвердження факту перерахування коштів відповідачу позивачем надано до суду витяг з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу «Контрактовий дім», згідно договору №1009/20-1 від 10.09.2020 в якому зазначено, що 07.10.2021 сума коштів у розмірі 18000,00 грн. була перерахована за номером платіжної картки 414962…1247 (а.с.54), а також сам договір №1009/20-1 від 10.09.2020 (а.с.55-58). Крім того, судом за клопотання сторони позивача було витребувано у АТ КБ «Приватбанк» докази зарахування вказаних вище коштів на рахунок відповідача. Так, відповідно до листа №20.1.0.0.0/7-250206/68291-БТ від 14.02.2025 слідує, що на ім`я відповідача було відкрито рахунок, для обслуговування якого емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на який 07.10.2021 здійснено переказ коштів на суму 18000,00 грн. Також надано виписку за вказаним банківським рахунком, з якого слідує, що вказана вище сума коштів дійсно надходила на рахунок відповідача. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи наведене вище положень чинного законодавства та встановлених обставин справи слідує, що між ТОВ «СС ЛОУН» та відповідачем було укладено електронний кредитний договір. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилом\~статті 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої\~грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. 09.02.2022 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінфорс» було укладено договір факторингу №40071779-141 відповідно до умов якого, зокрема, фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав грошової вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами реєстру прав грошових вимог (а.с.59-65). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 09.02.2022 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №1636221-А від 07.10.2021 до боржника та загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 47569,50 грн. (а.с.66). Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаними вище договором позики та договором кредиту до боржника [PERSON] . Також позивачем надано до суду копію листа адресованого відповідачу в якому зазначено про відступлення прав вимоги та повідомлено рахунки на які відповідач повинна в подальшому сплачувати заборгованість за кредитним договором (а.с.67). Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Доказів погашення заборгованості перед первісними кредиторами відповідачем суду не надано, а також не зазначено про неможливість подачі таких доказів самостійно. Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як стверджує позивач, всупереч вказаним вище нормам закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним вище договором належним чином не виконала. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що з має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач щодо наданих позивачем розрахунків заборгованості заперечень не подавала та не зазначала, а тому суд не вбачає підстав для піддавання їх сумніву. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитний договір та кредитний договір, встановлюють обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цими договорами, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 47569,50 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 11.03.2024 між адвокатом Кеню Д.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» укладено договір про надання професійної правничої допомоги (а.с.70). У розділі 4 вказаного вище договору передбачено, що вартість послуг, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правничу допомогу, визначається сторонами окремим додатком, який є невід`ємною частиною цього договору. Такий додаток набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін. Відповідно до додатку №51 від 07.10.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги від 11.04.2024 вартість надання правової допомоги визначена адвокатом у розмірі 7000,00 грн (а.с.71). Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 28.10.2024 сторони погодили вартість наданих послуг у загальному розмірі 7000,00 грн. На підтвердження проведення оплати за вказані вище послуги, позивач надав до суду платіжну інструкцію 4543 від 15.10.2024 відповідно до якої позивач перерахував грошові кошти у розмірі 7000,00 грн на банківський рахунок адвоката, призначення платежу: оплата послуг адвоката по договору про надання професійної правничої допомоги від 11.03.2024 та додатку №51 від 07.10.2024 (а.с.73). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23). \~ \~ \~ \~Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 3500,00 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved