Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач з урахуванням заяви про зміну предмету позову зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2019 розірвано. У даному шлюбі у них народилось троє дітей, а саме син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають на даний час із нею та перебувають на її утриманні. За час сумісного проживання в шлюбі нею придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, з кадастровим номером 6125287400:02:001:0328. Разом з тим, на даний час згоди про добровільний поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між нею та відповідачем не досягнуто. Позивач вказує, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.06.2019 у справі № 607/7653/19, з відповідача [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно починаючи з 27.03.2019 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом з тим, відповідачем систематично допускається заборгованість по сплаті аліментів. У зв`язку із тим, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться їх фізичним, духовним, моральним розвитком, перестав фінансово їх утримувати, проявляє байдуже ставлення до дітей, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2023 [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо їхніх дітей. Враховуючи вказані обставини, а також повну відмову відповідача від утримання та виховання дітей, наявність систематичної заборгованості із сплати аліментів позивач вважає, що підстави для збільшення розміру її частки у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності. На підставі вищевикладеного, позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, з кадастровим номером 6125287400:02:001:0328, із збільшенням її частки у нерухомому майні за рахунок частки належної [PERSON] , шляхом визнання за нею права власності на частку у спільному майні, а за [PERSON] на частку у спільному майні. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 21.11.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] адвоката Матвійчука В.В. про зміну предмету позову. Протокольною ухвалою суду від 04.12.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] адвокат Матвійчук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повісток про виклик до суду, які повернулись на адресу суду із відміткою про відсутність адресата. Крім того, судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача через офіційний веб-сайт судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик [PERSON] до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне: Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2023 у справі № 607/15748/22, яке набрало законної сили 22.11.2023, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача\~Служба у справах дітей Великогаївської громади Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав задоволено та позбавлено [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із змісту даного рішення, судом встановлено: «Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі від якого в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 21.12.2007; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Скоморохівською сільською радон Тернопільського району Тернопільської області 24.02.2009; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Скоморохівською сільською радон Тернопільського району Тернопільської області від 23.02.2011. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №\~607/7417/19 від 15.04.2019 розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 30.05.2007 Виконавчим комітетом Скоморохівської сільської ради Тернопільського району тернопільської області, актовий запис № 4. Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607 7553/19 від 26.06.2019 стягнуто із [PERSON] ( [INFO] , зареєстрована адреса місця проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] зареєстрована адреса місця проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платин аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.03.2019 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.» За результатом розгляду справи № 607/15748/22 суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться їх фізичним, духовним, моральним розвитком, а тому вважав за необхідне позов задовольнити та позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей. 28.09.2018 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 2188 Договір купівлі продажу, за умовами якого Продавець [PERSON] продала, а Покупець [PERSON] купила, належний Продавцю на праві особистої приватної власності цілий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за номером [ADDRESS] і зобов`язується сплатити за нього грошову суму. За умовами п. 10 Договору, Продавець [PERSON] свідчить, що з 30.05.2007 вона проживає однією сім`єю та перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який письмово надав свою згоду на купівлю цілого житлового будинку, який є предметом цього Договору, викладеній у заяві, справжність підпису на якій, засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. 30.05.2004 за реєстровим № 1214 на бланку нотаріальних документів серії ННІ №111221. Шлюбний договір (контракт) не укладали. В фактичних шлюбних відносинах з іншими особами з 30.05.2004 не перебували та не перебувають, цілий житловий будинок купується ними у спільну сумісну власність подружжя. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139530086 від 28.09.2018, житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м. зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2188 від 28.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1655437761252. Відповідно до довідки Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області № 99 від 21.01.2025, [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 27.03.2019 по 31.12.2024 згідно судового наказу № 607/7653/19 Тернопільського міськрайонного суду від 27.06.2019 про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.03.2019 та до досягнення найстаршою дитини повноліття. Згідно розрахунку заборгованість по аліментах станом на 01.01.2025 становить 388\~710,00 грн. Відповідно до ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підстав ч. 1 та 2 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.\~76-81\~ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] , був придбаний сторонами у шлюбі, проте останні не дійшли згоди з приводу добровільного поділу майна подружжя. Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірний житловий будинок придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї, згідно договору купівлі-продажу укладеного позивачем. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено нерухоме майно, придбана ними квартира згідно ст.\~60\~СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, у позовній заяві позивач [PERSON] просить відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на частини житлового будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що їх неповнолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, натомість відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків самоусунувся та ухиляється від матеріального утримання дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із довідки Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області № 99 від 21.01.2025, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] станом на 01.01.2025 становить 388\~710,00 грн. Разом з тим, сам факт наявності у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для збільшення частки позивача в нерухомому майні, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, зважаючи на відсутність доказів саме умисного ухилення [PERSON] від участі в утриманні дітей, за реальної можливості такого утримання. Доходячи до такого висновку суд враховує правові висновки Верховного суду в постанові від 15.11.2023 у справі № 521/11825/20 (провадження № 61-3341 св 23) у якій Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що проживання дитини з позивачем, існування у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а наявності інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не доведено. У постанові від 23.05.2018 у справі № 350/1697/14-ц Верховний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що сама по собі заборгованість зі сплати аліментів не є обставиною, яка має істотне значення для відступлення від рівності часток подружжя на підставі частини третьої статті 70 СК України. Не є такою обставиною і факт засудження позивача за спричинення відповідачу умисних легких тілесних ушкоджень. Також, у постанові від 20.02.2019 у справі № 127/4451/17 Верховний суд зазначив, що наведені відповідачем обставини, а саме: недостатній розмір аліментів, перебування сина на її утриманні та його проживання разом із нею, не є достатніми підставами для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, та вважав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про рівність часток подружжя. Відповідно до висновку Верховного суду у постанові від 08.07.2020 у справі № 754/11103/16-ц, проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя при поділі спільного майна. У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 344/3574/17 Верховний суд дійшов висновку, що наявність у відповідача заборгованості за аліментами не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування частини третьої статті 70 СК України. Таким чином сам по собі факт наявності у відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей є не підставою для відступлення від рівності часток подружжя на підставі ч. 3 ст. 70 СК України. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно чи витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відтак, при вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності, виходячи із засад рівності часток подружжя та у спільно нажитому майні, відповідно до положень ст. 70 СК України. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] по частині за кожним у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Окрім цього, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду.

Outcome: partial