Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

В грудні 2024 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Віхерко Н.О. звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою по [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/3 частку зазначеного житлового будинку як члена колгоспного двору. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами його були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , отже вказаний спірний будинок є їх спільною сумісною власністю і кожен з членів колгоспного двору мав рівну частку у цьому будинку (по 1/3 частці). [INFO] померла [PERSON] - мати позивачів, після її смерті спадщина відкрилася на 1/3 частку домоволодіння, на яку має право її син [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою [ADDRESS] через належність домоволодіння до суспільної групи "колгоспний двір". Представник [PERSON] , [PERSON] - адвокат Віхерко Н.О. подала заяву до суду про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачів, позов підтримує, просить задоволити. Представник відповідача - Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позов підлягає задоволенню в порядку, визначеному ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був побудований у 1974 році. Згідно з Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим виконавчим комітетом Пашковецької сільської ради 27.01.1992, житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Відповідно до виписки, виданої старостою Пашковецького старостинського округу від 10.09.2024 № 27-10/192, домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору була [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] були членами цього колгоспного двору. При житті [PERSON] склала заповіт\~на користь\~ [PERSON] ,\~якому заповідала\~житловий будинок\~з надвірними\~забудовами,\~що знаходитьсяза адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] заповіла земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2.24 га кадастровий номер 6824286400:04:007:0001, який посвідчений секретарем Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Козірук Т.М. від 12 лютого 2018 року. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщина відкрилася на 1/3 частку домоволодіння, на яку має право її син [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. 22 березня 2024 року до майна померлої [PERSON] за заявами [PERSON] та [PERSON] . Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 135/2024. Згідно\~ст. 120 ЦК УРСР\~колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 123 цього Кодексу\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію\~Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про власність", застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами його були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , то вказаний спірний будинок є їх спільною сумісною власністю, а отже кожен з членів колгоспного двору мав рівну частку у цьому будинку (по 1/3 частці). Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою [ADDRESS] через належність домоволодіння до суспільної групи "колгоспний двір". Отже [PERSON] та [PERSON] мають право на частку домоволодіння, а саме: [PERSON] на 2/3 часку ( 1/3 частку , на яку він має право як член колгоспного двору + 1/3 частку , на яку має право в порядку спадкування), [PERSON] на 1/3 частку як член колгоспного двору. При житті [PERSON] право власності на будинок не зареєструвала і правовстановлюючого документу не отримувала. У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до ч.2 ст.3\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Правовідносини щодо будівництва садибних будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). Зазначенні обставини підтверджуються: технічним паспортом на житловий будинок; копією свідоцтва про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] від 04 березня 2024 року; випискою з погосподарської книги, виданою старостою Пашковецького старостинського округу від 10.09.2024 № 27-10/192, свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим виконкомом Пашковецької сільської ради 27.01.1992, свідоцтвом про народження [PERSON] , заповітом від 12.02.2018; довідкою, виданою КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» № 2259 від 19.08.2024 про технічний опис об?єкта нерухомого майна, довідкою, виданою КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» № 2260 від 19.08.2024, повідомленням Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 18.12.2024 №1762/02-14; матеріалами спадкової справи № 135/2024 від 22 березня 2024 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . Таким чином [PERSON] та [PERSON] мають право на частку домоволодіння, а саме: [PERSON] на 2/3 частки (1/3 частка , на яку він має право як член колгоспного двору + 1/3 частки , на яку має право в порядку спадкування), [PERSON] на 1/3 частку як член колгоспного двору. Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід права та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання\~\~права на спадщину\~\~судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. З огляду на вище викладене позов [PERSON] , [PERSON] підлягає задоволенню. Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивачів.

Outcome: approved