Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

16.09.2024 року позивач ТОВ «Споживчий центр» в особі представника - Суржика Ю.В. звернувся з даним позовом до Радомишльського районного суду Житомирської області. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.09.2024 року вказану позовну заяву разом із додатками надіслано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.10.2024 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. ТОВ «Споживчий центр» позовні вимоги обґрунтував тим, що 07.04.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 07.04.2024-100001822. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 7 000 грн., строком на 70 днів та проценти. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 16 415,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 000,00 грн. та по процентам в розмірі 6 615,00,00 грн. чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, у позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, заперечень відносно заочного розгляду справи не висловив. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 07.04.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 07.04.2024-100001822. Відповідно до умов договору та заявки відповідачу надано кредит у розмірі 7 000 грн. на 70 календарних дня. Процентна ставка - фіксована процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Рахунок денної процентної ставки: 1,2% = ( 5862.07 / 7000) / 70 х 100%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1 050 грн. Також договором передбачена неустойка 70 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до квитанції про електронний переказ коштів від 07.04.2024 року позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн. Однак, всупереч умов кредитного договору позичальник не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до довідки -розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором становить 16 415 грн., з яких: 7 000 грн. - основний борг; 6 6150 грн. - проценти, 1 050 комісія, 1 750 грн. неустойка. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. З урахуванням зазаначеного суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved