Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 152 711,97 грн та судових витрат. Позовна заява обґрунтована тим, що 08.04.2024 між позивачем та відповідачем укладено договір № 489239-КС-003 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 75 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,15012667 за кожен день користування. Грошові кошти були перераховані на платіжну карту банка позичальника № [NUMBER] . Вказаний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Для цього [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 489239-КС-003 про надання кредиту від 08.04.2024, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора UA-1327 направленого на мобільний номер позичальника електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідач умови кредитного договору повністю не виконав, не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки відповідно до умов кредитного договору у зв`язку з чим у неї станом на 14.11.2024 утворилася заборгованість у розмірі 152 711,97 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту - 57 914,77 грн, прострочених відсотків - 94 797,20 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 18.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 31.12.2024 представник відповідача до суду через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог посилаючись на наступне. Відповідач не заперечує факту отримання нею кредиту у розмірі 75 000,00 грн, однак вважає, що позивачем нарахована сума відсотків за кредитним договором у розмірі 94 797,20 грн, що не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення у договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, тим самим порушує права позивача як споживача. Таким чином, нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Також у відзиві зазначено про незаконність стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії). 31.12.2024 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив наступне. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».Саме порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту. Щодо правомірності нарахування комісії, то у кредитному договорі ТОВ «Бізнес Позика» встановлена комісія саме за надання кредиту, яка є разовою, та розмір якої є незмінним. Комісія за надання кредиту встановлюється не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у самому кредитному договорі, який був підписаний відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 08.04.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 489239-КС-003 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 75 000,00 грн, строком до 23.09.2024 зі сплатою відсотків за користування кредитом - стандартна процентна ставка 2,00000000, знижена - 1,15012667 % від суми кредиту. Грошові кошти були перераховані на платіжну карту банка позичальника № [NUMBER] . Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті https://bizpozyka.com та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-1327 направленого на мобільний номер позичальника [NUMBER] електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до п. 3.2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховується за ставкою, вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання позичальником Графіку платежів. Відповідно до п. 3.2.1 договору, у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана у п. 2.4 договору. ТОВ «Бізнес Позика» виконало взяті на себе зобов`язання за Договором, надавши відповідачеві кредитні кошти у розмірі 75 000,00 грн., шляхом їх переказу на карту відповідача. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1,2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно вимог ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції, визначені Закон України «Про електронну комерцію». З огляду на викладене вище, встановлено, що відповідач підписала електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому суд приходить до висновку, що факт укладення договору № 489239-КС-003 про надання кредиту від 08.04.2024 підтверджується матеріалами справи та узгоджується із ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Згідно розрахунку заборгованості станом на день закінчення строку дії договору 23.09.2024 утворилася заборгованість в розмірі 152 711,97 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту - 57 914,77 грн, та прострочених відсотків - 94 797,20 грн. Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Як вбачається із матеріалів справи, позивач надав суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається часткове виконання відповідачкою своїх зобов`язань, а саме сплати грошових коштів на користь кредитодавця у сумі 113 355,66 грн. Отже, протягом певного періоду часу відповідака користувалась кредитними коштами, за що Кредитодавцем здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом та остання частково сплатила заборгованість за відсотками, а також комісію. Однак матеріли справи не містять доказів, що з моменту видачі кредиту та з моменту першого внесення платежу, відповідач висловила незгоду з положеннями договору про черговість зарахування коштів на погашення заборгованості, з посиланням на непогодження умов зарахування внесених коштів на погашення відсотків та комісії, а не тіла кредиту, тощо. Очевидно, що дії відповідачки, щодо заперечень погодження умов щодо сплати відсотків та відсутності первинних бухгалтерських документів, суперечить її попередній поведінці, що проявлялася у сплаті нею відсотків за користування кредитом, які нараховувалися кредитодавцем, є недобросовісними. Аналогічний висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі 390/34/17. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач зверталася до суду позовом про визнання недійсними та неправомірними умов договору щодо розміру та черговості погашення заборгованості. В матеріалах справи також відсутні належні докази, що Товариством невірно здійснено розрахунок заборгованості, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру нарахування пені та комісії. Такі докази відповідачем не подавалися та не заявлялося до суду клопотання про призначення експертизи. Наданий Товариством до позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний уповноваженою особою ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження розміру позовних вимог. Матеріали справи не містять доказів на спростування доказів позивача щодо розміру відсотків, які підлягали сплаті та доказів на спростування заявленого банком розміру заборгованості як за тілом кредиту так і за відсотками, а також комісіями. Контррозрахнок заборгованості відповідач суду не надавала суду. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором про надання кредиту № 489239-КС-003 від 08.04.2024 в розмірі 152 711,97 грн. Відповідачем до суду не надано жодних доказів на спростування встановлених судом обставин, фактично незгода з позовними вимогами зводиться до непогодження з розміром заборгованості, однак факту отримання коштів від позивача відповідачем не заперечується. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в сумі 2 553,78 грн.

Outcome: approved