Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який уточнила, до відповідача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] вона народила дитину, чоловічої статі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] актовий запис про народження № 366. Дитина була названа ім`ям [PERSON] . В шлюбі з батьком дитини вона не перебувала, а тому вирішила в якості батька в свідоцтві про народження дитини записати вигадані дані чоловіка, а саме [PERSON] . В той же час зазначає, що дійсним батьком дитини був відповідач, а саме [PERSON] , тому як на початку літа 2012 року вона з ним познайомилась в м. Дніпро на Комсомольському острові, і з того часу почали зустрічатися, мали інтимні стосунки. Після даних відносин в липні 2012 року позивач завагітніла і повідомила відповідачу, який не забажав визнавати дитину через свій юний вік і запропонував щоб вона вказала в свідоцтві про народження якісь інші дані якогось чоловіка. Дані батька дитини в свідоцтві про народження були внесені з її слів, а замість цього відповідач та його батьки обіцяли їй підтримку матеріальну на утримання дитини. Тривалий час після народження дитини родина відповідача дійсно допомагала їй грошима, вона отримувала щомісячно приблизно по 200 доларів на утримання дитини. Але після початку війни виплати припинилися і вона вимушена була звернутися з позовом до суду, щоб в подальшому мати можливість стягувати аліменти на утримання дитини до повноліття, тому як діями відповідача порушені її права та права неповнолітньої дитини. Відповідач скористався правом на відзив, в якому він підтвердив те, що знайомий з позивачкою з початку літа 2012 р., мав з нею інтимні стосунки, і вони разом проводили багато часу впродовж 2012 р. З позивачкою та її друзями [PERSON] та [PERSON] вони їздили на відпочинок на море. Наприкінці літа він дізнався від позивача, що вона вагітна від нього. Через свій молодий вік в той момент він не бажав щоб від нього позивач мала дітей, тому як мав інші плани на життя і тому дійсно він та його батьки запропонували їй у разі, якщо вона не стане вказувати його дані під час реєстрації народження дитини, то він буде сплачувати фінансову підтримку на утримання дитини до 18 років. Вони домовилися про те, що під час народження дитини позивач назве вигадані дані батька і не буде записувати його в якості батька. Позивачці його батьки відразу сплатили певну суму грошей, і після народження дитини щомісячно висилали їй 200 доларів на утримання дитини. Дійсно з часом виплати припинилися, тому як в його сім`ї бізнес припинив існування і змінилася матеріальне становище. Після того, які він отримав позов він переоцінив своє ставлення до своєї дитини і вирішив що дитину дійсно треба підтримувати і врешті він вирішив визнати себе батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , тому як дитина навіть за зовнішніми рисами на нього схожа. Всі обставини, які позивач вказала в своєму позові, він визнав в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, просить позов позивачки задовольнити в повному обсязі, визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, виключити відомості про [PERSON] як батька дитини. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд виходить з наступного. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що згідно пояснень позивачки вона перебувала у відносинах з [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] актовий запис про народження № 366 у позивачки народився син - [PERSON] . Батьками вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідач визнає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , проти задоволення позову не заперечує. Позиції сторін по справі щодо предмету спору підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , про що складені відповідні акти, надані суду. Згідно із цими поясненнями, відповідач дійсно є батьком [PERSON] , [INFO] , адже вони (свідки), були очевидцями близьких стосунків між сторонами, які влітку 2012 року перейшли в інтимні. Сторони деякий час проживали спільно, орендуючи квартиру, а на спільному разом з ними (свідками) відпочинку на морі, проживали вдвох в одному готельному номері. Крім того, після народження дитини, відповідач відносився до неї по-батьківські, допомагав матеріально позивачці. Дитина дуже схожа на відповідача, має однакові риси обличчя, колір очей та волосся, навіть має однакову з відповідачем манеру ходи. Надаючи оцінку встановленим фактам, суд бере до уваги таке: Статтею 51 Конституції України, частинами 2-3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно із ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved