Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

13.11.2024\~представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» - Лановий Є.М., подав позовну заяву в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №103724539 від 11.01.2021 у розмірі 27204.07 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000.00 грн. та судовий збір у розмірі 2422.40 грн. В обґрунтування\~позову покликається\~на те,\~що 11.01.2021\~ТзОВ «Мілоан»\~та [PERSON] уклали кредитний договір №103724539, який підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону. Зазначає, що кредитор виконав умови договору і надав відповідачу споживчий кредит шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок в сумі 12000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, однак Відповідач свої обов`язки не виконав, через що у нього виникла заборгованість, яка становить 27204,07 грн. 08.07.2021 ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Діджи Фінанс» уклали Договір факторингу № 04Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103724539 від 11.01.2021 перейшло до ТзОВ «Діджи Фінанс». 24.01.2022 ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» уклали Договір факторингу № 1/15, згідно з умовами якого право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором перейшло до позивача. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення про врегулювання спору, відповідач не виконав свого зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, зокрема посилаючись на те, що з відповідача, як учасника бойових дій не підлягають стягненню проценти, наразовані за користування кредитом. Представник позивача ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі, вказав, що позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] також не з`явились у судове засідання, причин неявки суду не повідомили. З огляду на зазначені обставини, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 11.01.2021 ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали кредитний договір № 103724539, який підписаний електронним підписом Відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] (а.с. 24-29). Згідно з умовами кредитного договору та паспорту споживчого кредиту №103724539 від 11.01.2021, ТзОВ «Мілоан» надало відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника, шляхом перерахування цих коштів на картковий рахунок строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п.п. 1.5.2, 1.6 цього договору, проценти за користування кредитом становлять 1500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. З платіжного доручення №24949704 від 11.01.2021 вбачається, що ТзОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу [PERSON] на картковий рахунок кошти в сумі 12000,00 грн. згідно з договором № 103724539 (а.с. 36). Таким чином, ТзОВ «Мілоан» надало відповідачу [PERSON] в користування кредитні кошти, однак останній не дотримався своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки та сплати процентів за користування коштами. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, у відповідача наявна заборгованість за договором № 103724539 у розмірі 27204,07 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10185,00 грн.; заборгованість за відсотками 17019,07 грн. (а.с.10-11). 08.01.2021 ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Діджи Фінанс» уклали Договір факторингу № 04Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №103724539 перейшло до ТзОВ «Діджи Фінанс» (а.с.16-23). 24.01.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» уклали Договір факторингу № 1/15, згідно умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103724539 перейшло до позивача ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» (а. с. 30-33). Як видно з матеріалів справи, позивач направляв відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, однак останній належним чином не відреагував та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, суд встановив, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач не спростував належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довів факт виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, по сплаті тіла кредиту. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 103724539 у розмірі 10185,00 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення відсотків за вказаним кредитним договором, суд зазначає наступне. Так, відповідач не визнає та заперечує проти стягнення з нього відсотків за вказаним кредитним договором, з огляду на його статус учасника бойових дій та положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даногоЗакону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції Українита законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Як вбачається з наданих відповідачем документальних доказів, [PERSON] є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , дата видачі 12.04.2016 (а.с. 109). Разом з тим, як видно з долученого до матеріалів справи військового квитка [NUMBER] , [PERSON] брав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей у складі в/ч [NUMBER] (а.с.97-108). Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитом - відсутні. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, представник позивача надає договір про надання правової допомоги №43657028, детальний опис робіт та акт підтвердження факту надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, що включає в себе збір та аналіз доказів і документів для подання та складення позовної заяви, яка подана до суду через систему "Електронний Суд", в сумі 6 000 грн. є завищеним, враховуючи категорію, складність справи. А відтак, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 4 000 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, суд встановив наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 10185,00 грн. (10185*100:27204,07 =37,44%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 906,95 грн (2422,40*37,44:100=906,95).

Outcome: partial