Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернувся з позовом до [PERSON] , відповідно до якої просить суд припинити громадянину Російської федерації [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1225980200:01:003:0014 площею 7,879 га, розташовану на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 39835428) та стягнути з [PERSON] на користь Дніпропетровської обласної прокуратури, код ЄДРПОУ 02909938, судовий збір в сумі 2712,88 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що Павлоградською окружною прокуратурою за результатом опрацювання електронної системи Державний реєстр речових прав на нерухоме майно встановлено, що 30.04.2021 за громадянином російської федерації [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1225980200:01:003:0014 площею 7,879 га, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НМС №692258, видане 30.04.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., та зареєстровано в реєстрі за №431. Номер відомостей про речове право 41783757. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру успадкована земельна ділянка, кадастровий номер 1225980200:01:003:0014 площею 7,879 га за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана вище земельна ділянка передана в оренду на підставі договору оренди землі від 15.04.2015 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агро-Світ» строком на 10 років. Договір оренди зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.06.2015 за № 9941006. Додаткових угод у зв`язку з переходом права власності на зазначену земельну ділянку розташованої на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області між ТОВ «Агро-Світ» та [PERSON] не укладалось. На підставі того, що прийнята у спадщину земельна ділянка, протягом року не відчужена [PERSON] , вона підлягає конфіскації за рішенням суду та є підставою для припинення її права власності на підставі ст. 81, ч. 2,4 ст. 145 Земельного кодексу України. 31.01.2024 ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку та призначено підготовче судове засідання. 18.03.2024 ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі ЄУ № 185/16372/23. Ухвалою суду від 08.05.2024 витребувано докази по даній справі. Ухвалою суду від 30.10.2024 витребувано повторно докази по справі ЄУ № 185/16372/23. Ухвалою суду від 14.01.2025 закрито підготовче провадження за позовом Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Прокурор надала заяву, якою підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 360052410 від 26.12.2023, власником земельної ділянки 1225980200:01:003:0014 площею 7,879 га для введення товарного сільськогосподарського виробництва є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , посвідка на постійне проживання серія та номер ІН [NUMBER] , виданий 29.08.2016 видавник 1201 країна громадянства: Російська Федерація, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії та номер р. № 431 виданий 30.04.2021, видавник Шатковська І.Ю., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу. Договір оренди землі, серія та номер 230 виданий 15.04.2015, право оренди земельної ділянки строком дії на 14.04.2025 з правом пролонгації, з правом передачі піднайм (суборенду). Орендар ТОВ «Агро-Світ», код ЄДРПОУ: 31974901, орендодавець [PERSON] . За інформацією ДМС на ім`я [PERSON] , [INFO] , ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 29.08.2016 оформлено посвідку на постійне проживання серії [NUMBER] . Інформацію щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України, паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] , не встановлено, відповідно до відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 14.11.2024 за № 6.1-13174/6-24. Статтею 131-1 Конституції України\~на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3\~ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Положення статей 13,14\~Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами\~розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями\~ЦК України\~та\~ЗК України. Відповідно до ч. 1\~ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до\~ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі\~ст. 80 ЗК України\~визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм\~ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також і іноземці та особи без громадянства. Зокрема, іноземці та особи без громадянства відповідно до ч. 2\~ст. 81 ЗК України\~можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 4\~ст. 81 ЗК України\~землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно пункту\~«е» ч.\~1\~ст.140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Частиною 5\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2, 4\~ст.\~145\~ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Пунктом 10 ч. 1\~ст. 346 Цивільного кодексу України\~визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Як вбачається з матеріалів справи відповідач, громадянин Російської федерації успадкував зазначену земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, у відповідності до приписів\~ ст. 81 ЗК України\~зобов`язаний\~був відчужити\~її протягом\~року, в зв`язку\~з тим,\~що відповідач невідчужив земельну ділянку у встановлений законом строк ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол до Конвенції ратифікований\~Законом України 17.07.1997 року № 475/97-ВР\~і, з огляду на приписи частини першої\~статті 9 Конституції України,\~статті 10 ЦК України, застосовується судами України, як частина національного законодавства. При цьому, розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі\~статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Судом не ставиться під сумнів законність втручання у право власності відповідача, зважаючи на існування загальновідомого, чітко визначеного\~ЗК України\~обов`язку іноземця чи особи без громадянства, відчужити в річний строк прийняту у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Тим більше, що у вказаній справі відповідач є громадянин російської федерації, що в умовах військової агресії російської федерації проти України є додатковим фактором, який на думку суду, переважатиме над правом на володіння майном, охоронюваним ст.1 Протоколу 1 до ЄКПЛ. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved