Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до Іноземного підприємства «1+1 продакшн» (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (надалі за текстом - відповідач 3), про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги (з урахування уточнених позовних вимог) обгрунтовані тим, що поширена співвідповідачами 2 та 3 інформація щодо нього не відповідає дійсності, порушує його честь, гідність та ділову репутацію у зв`язку з чим підлягає спростуванню, з огляду на, що просить суд: 1. Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] і підлягає спростуванню, інформацію, яка була розповсюджена у відеосюжеті проекту «[INFO]» під назвою «[INFO]» журналіста [PERSON] , а саме інформацію «[INFO] » на веб-сайті: [INFO] 2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», як власника - виробника телепередачі проекту програми «[INFO]» під назвою «[INFO]» протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом зачитування відповідачем [PERSON] [INFO]» на веб-сайті: [INFO] інформаційний матеріал такого змісту: «[INFO]» під назвою « [INFO] » була поширена недостовірна інформація про причетність [PERSON] до працевлаштування лікаря [PERSON] до фармацевтичної компанії ТОВ «НВК «Екофарм». Спростовуємо зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином [PERSON] не має будь-якого відношення до працевлаштування лікаря [PERSON] до фармацевтичної компанії «Екофарм». Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що поширена інформація відповідає дійсності; поширена інформація не завдала шкоди особистим немайновим благам відповідача або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Ухвалою Суду від 07.02.2022 (суддя Рибалка Ю.В.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 28.07.2022 до суду від відповідача надійшов відзив. Ухвалою Суду від 11.02.2022 було витребувано докази, на виконання вимог якої 19.10.2022 надійшли витребувані судом документи. 27.02.2023 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою Суду від 18.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024 року цивільну справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Ухвалою Суду від 22.01.2024 справу прийнято до розгляду та продовжено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 24.04.2024 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій було виключено з переліку відповідачів Іноземне підприємство «1+1 продакшн». Ухвалою Суду від 24.04.2024 прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог від 24.04.2024. У судове засідання 12.03.2025 прибув представник позивача, представники співвідповідачів у судове засідання не прибув. За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 02.03.2025, за відсутності представника співвідповідачів, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи. У судовому засіданні 02.03.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників та дослідивши докази, суд встановив наступне. 06.06.2021 у засобі масової інформації, на телеканалі «1+1», власником якого, відповідно до розміщеної на офіційному сайті каналу є відповідач 1, був оприлюднений відеосюжет проекту «[INFO]» під назвою «[INFO]». В зазначеному відео сюжеті, крім іншого, поширена така інформація (Тайм код : 57:05 хв.): «[INFO] ». Згідно з Наказом №280-к від 30.11.2017 року ТОВ «Науково-виробнича компанія «Екофарм» було прийнято [PERSON] на постійну роботу на посаду провідного наукового співробітника департаменту наукової діяльності, з 01.01.2017 з окладом згідно штатного розпису, який підписано генеральним директором [PERSON] . У відповідності до Наказу №68-к/тр від 25.06.2018 року ТОВ «Науково-виробнича компанія «Екофарм» [PERSON] провідного наукового співробітника департаменту наукової діяльності було звільнено 27.06.2018, за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КУЗпП, який підписано в.о. генерального директора М.В. Груша. ТОВ «Науково-виробнича компанія «Екофарм» у листі від 31.08.2021 №411/03 вказує, що громадянин [PERSON] був прийнятий на роботу провідного наукового співробітника департаменту наукової діяльності 01.01.2017 року, згідно Наказу №280-к від 30.11.2017 року, на підставі відповідної заяви. Громадянин [PERSON] був звільнений з займаної посади провідного наукового співробітника департаменту наукової діяльності 27.06.2018 року, згідно Наказу №68-к/тр від 25.06.2018 року, на підставі поданої заяви. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ станом на 29.09.2020 керівником ТОВ «Науково-виробнича компанія «Екофарм» є [PERSON] . Відповідно до Інформаційного запиту Іноземного підприємства «1+1 продакшн» творчий колектив телеканалу 1+1 у ході підготовки до ефіру програми «[INFO]» провів журналістське розслідування у ході якого було, що [PERSON] сьогодні працює у столичній клініці «Іштар». З огляду на що просило надати відповіді на такі питання: 1. У яких трудових відносинах перебуває [PERSON] та клініка «Іштар»? 2. Яку посаду займає [PERSON] ? 3. Чи перевірялись дипломи [PERSON] керівництвом клініки? У листі від 08.06.2021 ТОВ «Клініка «Іштар» повідомила Іноземне підприємство «1+1 продакшн» наступне: 1. ТОВ «Клініка «Іштар» не перебуває з [PERSON] у трудових стосунках. 2. [PERSON] не займає посаду в ТОВ «Клініка «Іштар». 3. Керівництвом ТОВ «Клініка «Іштар» не перевірялись дипломи [PERSON] з підстав викладених у п. 1 та п. 2. Позивач пояснив, що сюжет присвячується відомій справі щодо лікаря [PERSON] . У ньому йдеться про його кримінальне і судове переслідування, що відноситься до періоду 2010 - 2014 років. В ході цього сюжету автори переповідають зміст усіх звинувачень у злочинах, висунутих у той період проти [PERSON] . Ці відомості щодо цієї особи носять відверто негативний та принизливий характер. В той же, час автор не переймається тим загальновідомим фактом, що вирок щодо [PERSON] , на який посилаються «[INFO]» був скасований. Висвітлюючи [PERSON] виключно в негативному, образливому, кримінальному образі, автор сюжету опосередковано висвітлює в такому ж негативному ключі всіх, хто у тій чи іншій мірі був дотичний до цієї історії та особи [PERSON] . Позивач вказує, що поширена співвідповідачами інформація щодо нього не відповідає дійсності, порушує його честь, гідність та ділову репутацію у зв`язку з чим підлягає спростуванню. Позивач зауважує, що суть недостовірної інформації полягає в тому що він не очолює жодної фармацевтичної компанії та не приймав на роботу [PERSON] , оскільки не є уповноваженою на це посадовою особою відповідно до чинного законодавства. Також, позивач звертає увагу, що інформацію, поширену відносно нього, автор сюжету подала так, начебто він влаштував на роботу злочинця, афериста без медичної освіти з метою сприяння його подальшій злочинній діяльності. Відповідач 2 вказує, що позивач є співласником кількох фармацевтичних фірм та що особисті немайнові права позивача не були порушені. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. З позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя. Суд наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність. Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 Верховним Судом зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації; особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації. Отже, право на поширення інформації про іншу особу пов`язується з обов`язком перевірити достовірність такої інформації, а також зустрічним правом особи, про яку поширюється інформація, вимагати поваги до її честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист права на недоторканність честі, гідності та ділової репутації може здійснюватися у загальний спосіб: відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та/або у спеціальний: спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Таким чином, спростуванню підлягає негативна інформація про особу, яка набула поширення, тобто доведена до відома хоча б однієї особи, відмінної від позивача, зокрема через мережу Інтернет. На підтвердження того, що співвідповідачі розповсюдили недостовірну інформацію, позивачем додано до позовної заяви копію відеозапису, який наявний на долученому до позовної заяви СД-диску. Також позивачем зазначено наступне посилання на відео в мережі Інтернет: [INFO] Автором зазначеного сюжету, відповідно до розміщеної в сюжеті інформації, є відповідач - 2. У клопотанні від 19.10.2024 відповідачем 3 повідомлено, що відповідач 2 працює за основним місцем роботи в Іноземному підприємстві «1+1 продакшн», а також вказані особисті ідентифікаційні дані, місце проживання та засоби зв`язку. У відзиві відповідач 3 зазначив, що не заперечує факт поширення оспорюваної інформації на веб-сайті: [INFO] Згідно з інформацією, розміщеною в Правилах користування сайтом ([INFO]) всі матеріали, опубліковані на сайті захищені авторським правом і знаходяться у володінні або під контролем відповідача 3. У публікації розміщеній у мережі Інтернет, міститься достатньо відомостей, які свідчать про те, що йдеться саме про позивача, та які дозволять вказати на те, що у сторонньої особи повинно скластися уявлення про згадку в наведених висловлюваннях саме позивача. Отже, поширені відомості стосуються позивача, який, у зв`язку з цим, має право на спростування поширеної щодо неї інформації. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги пред`явлено до належних співвідповідачів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 918/233/18, пункт 8.3. Постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 910/8593/20). При цьому вказаний висновок є загальним для вирішення спорів, предметом якого є захист ділової репутації. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (постанови Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/13556/18, від 21.11.2019 у справі № 927/791/18, від 18.03.2021 у справі № 927/791/18). В Постанові від 18.03.2021 у справі № 927/791/18 Верховний Суд зазначив, що в дифамаційних спорах присутній обов`язок доказування правдивості висловлювань зі сторони відповідача та надав обґрунтовану позицію, що розповсюдження відносно особи звинувачень кримінального характеру є неприпустимим. Суд дослідивши характер спірних висловлювань щодо позивача, вважає що спірна інформація була викладена у формі фактичного твердження та не є оціночним судженням, вказана інформація повідомляється чітко, точно та є констатацією факту того, що позивач взяв на посаду нейрохірурга [PERSON] (який за версією слідства, не має жодної медичної освіти), який також працює старшим науковим співробітником у великій фармацевтичній компанії «Екофарм», яку очолює позивач, що виключає можливість віднесення такої інформації до оціночних суджень, вона не є припущенням чи критикою позивача, та її можна перевірити на достовірність. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Проте, співвідповідачі не надали доказів того, що вони перед поширенням інформації, про спростування якої заявляє позивач, перевірили її достовірність або отримали її з офіційних джерел. Водночас, судом встановлено, що генеральним директором [PERSON] ТОВ «НВК «Екофарм» було прийнято [PERSON] на постійну роботу на посаду провідного наукового співробітника департаменту наукової діяльності, з 01.01.2017 та що в.о. генерального директора [PERSON] ТОВ «НВК «Екофарм» було звільнено [PERSON] з займаної посади. Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме позивачем було прийнято на роботу [PERSON] . Більше того, як встановлено судом вище листом у відповідь на інформаційний запит ТОВ «Клініка «Іштар» було повідомлено, що згадана юридична особа не перебуває з [PERSON] у трудових стосунках, не займає посаду в ТОВ «Клініка «Іштар» та керівництвом ТОВ «Клініка «Іштар» не перевірялись дипломи [PERSON] з викладених підстав. Також, співвідповідачами не було надано доказів та не витребовувались докази на підтвердження того, що позивач є власником / засновником / учасником / керівником тощо ТОВ «НВК «Екофарм» та інших юридичних осіб, відтак, відхиляє заперечення відповідача про те, що позивач є співласником кількох фармайевтичних фірм Суд звертає увагу, що співвідповідачами не надано жодного належного доказу щодо правдивості оспорюваної інформації стосовно того, що позивач є керівником (директором) ТОВ «НВК «Екофарм» та прийняв на роботу [PERSON] . З обставин даної справи випливає, що втручання у право позивача на недоторканність його честі та гідності було свавільним, неправомірним та не легітимним, оскільки не містило жодного фактичного підґрунтя. Позивач вказує, що порушення співвідповідачами його честі, гідності та ділової репутації полягає в тому, що поширенням відносно нього недостовірної інформації відповідачі зганьбили його позитивну соціальну оцінку в очах оточуючих, порушили принципи дотримуватися журналістської етики, норм загальнолюдської моралі, поваги до гідності людини. Позивач стверджує, що після виходу відеосюжету він постійно знервований та знаходиться в пригніченому настрої, що, відповідно, потягло за собою зміну його звичного укладу життя. Позивач побачив відносно себе незаслужену негативну оцінку як з боку знайомих, для яких така інформація стала дивиною та спровокувала багато питань до нього, так і збоку незнайомих йому людей. Позивач змушений був впродовж тривалого часу відповідати знову і знову на питання щодо своєї причетності, або непричетності до кримінальних звинувачень відносно [PERSON] та пояснювати, що у сюжеті подана недостовірна інформація. Тому суд вважає, що оприлюднена інформація щодо позивача в момент її публікації була недостовірною, особисті немайнові права позивача порушені та підлягають судовому захисту, а позов підлягає задоволенню. Отже, з огляду на вимоги ст. ст. 12, 80, 81 ЦПК України, суд визнає достатніми докази на підтвердження того, що мало місце поширення фактичних відомостей про позивача, які мають характер недостовірних. Отже, позовні вимоги про спростування недостовірної інформації стосовно позивача підлягають задоволенню частково у частині визнання недостовірною інформації «[INFO] » на веб-сайті: [INFO] У частині визнання недостовірною інформації «[INFO]» - залишити без задоволення, адже позивач визнає, що був народним депутатом України, а відтак, вказане не є недостовірною інформацією. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на співвідповідачів з огляду на задоволення позовних вимог.

Outcome: partial