Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до якої просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , 1946 р.н., зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто до [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що чоловік заявника помер [INFO] . На початку листопада 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка. Проте, приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що заявниці слід звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання з померлим. Заявник вказує, що проживала разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Останній часто хворів та потребував стороннього догляду. Заявник зазначає, що факт постійного проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS] підтверджєуться актом ЛКП «Старий Львів» від 01.11.2024 року. [PERSON] стверджує, що встановлення юридичного факту необхідне саме для реалізації права на спадкування. Тому просить заяву задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2024 року відкрито провадження у справі. Представник заявника та заявник в судовому засіданні підтримали заяву з мотивів, наведених у ній та просили таку задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дзера Олена Сергіївна в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки. Подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки. Подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, повно та всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено наступне. 24.06.1969 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, про що зроблено запис № 1720 від 24.06.1969 року. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08.01.2024 року, актовий запис № 183. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 19.02.1997 року квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта земельна ділянка кадастровий номер 4621883900:025:005:0035 на праві власності належить [PERSON] . Як вбачається з листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дзери О.С., [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за померлим [INFO] чоловіком [PERSON] . У відповідності до інформації з Реєстру територіальної громади м. Львова від 05.11.2024 року відсутні відомості, що підтверджують проживання та реєстрацію місця проживання померлого [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . За інформаціє з Реєстру територіальної громади м. Львова останній знятий з реєстрації вказаного місця проживання 05.12.2019 року. У зв`язку з наведеним, приватним нотаріусом не було зареєстровано спадкової справи, оскільки за наявною у нотаріуса інформацією немає можливості встановити місце відкриття спадщини, яким мало б бути місце проживання спадкодавця. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно з актом обстеження ЛКП «Старий Львів» від 01.11.2024 року [PERSON] зареєстрована та проживає в кв. [ADDRESS] разом з її чоловіком [PERSON] до дня смерті, який помер [INFO] . Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 6 від 08.01.2024 року місце смерті [PERSON] : [ADDRESS] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. Таким чином, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п.п. 2, 23. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. З аналізу наведених норм випливає, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з реєстрацією місця проживання спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання спадкодавця. Відтак, факт постійного проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема актом обстеження ЛКП «Старий Львів» від 01.11.2024 року; копією лікарського свідоцтва про смерть № 6 від 08.01.2024 року. Окрім цього, у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які повідомили суду, що проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] , де мешкала заявник. Свідки підтвердили той факт, що [PERSON] на момент смерті проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням встановлених судом обставин та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення, так як від цього залежить право заявника на оформлення спадщини, суд вважає, що заяву слід задовольнити.

Outcome: approved