Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , знаходячись у приміщенні Центру надання адміністративних послуг Мукачівської міської ради, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків від вчинюваних нею дій та бажаючи їх настання, з метою отримання соціальної допомоги, застосувала обман, що полягало в укритті відомостей в декларації, затвердженій наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 22.03.2017 року, а саме не внесла інформацію щодо співмешканця [PERSON] , [INFO] , яку подала разом з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг на допомогу дітям одиноким матерям до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради та отримала соціальну допомогу в період з 01.01.2017 року по 30.06.2020 року на загальну суму 56364,00 грн. Своїми діями [PERSON] завдала збитків державі у особі Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради на загальну суму 56364,00 грн. Такі дії відповідача кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2023 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, відповідно до вимог ст. 49 КК України. Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] суму завданих збитків внаслідок вчинення злочину у розмірі 56364,00 грн. Ухвалою суду від 15.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання по справі призначено на 13.02.2025 року та відкладено на 11.03.2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечила. Відповідач у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2023 року (справа № 303/8161/23) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Зі змісту ухвали суду встановлено, що дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном, шляхом обману. Обвинувачена [PERSON] не заперечувала проти звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України за нереабілітуючих обставин. Зі змісту ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2023 року також встановлено, що [PERSON] , знаходячись у приміщенні Центру надання адміністративних послуг Мукачівської міської ради, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків від вчинюваних нею дій та бажаючи їх настання, з метою отримання соціальної допомоги, застосувала обман, що полягало в укритті відомостей в декларації, затвердженій наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 22.03.2017 року, а саме не внесла інформацію щодо співмешканця [PERSON] , [INFO] , яку подала разом з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг на допомогу дітям одиноким матерям до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради та отримала соціальну допомогу в період з 01.01.2017 року по 30.06.2020 року на загальну суму 56364,00 грн. Таким чином в сукупності [PERSON] завдала збитків державі в особі Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради на загальну суму 56364,00 грн. Розмір заявленої до стягнення шкоди підтверджується розрахунком № 4601/01-07/7424 від 18.12.2024 року з якого встановлено, що сума виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину [PERSON] , [INFO] , становить 56364,00 грн. З огляду на встановлене ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2023 року, позивач і просить стягнути на свою користь з відповідача 56364,00 грн. у відшкодування збитків, завданих кримінальними правопорушенням. Згідно з ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох із зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Повертаючись до згаданої вище ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2023 року суд вказує на таке. Згідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, лише в питанні чи мале місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При цьому, судом встановлено, що обвинувачена [PERSON] , будучи повідомленою про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, просила звільнити її від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження. Крім того, саме ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2023 року встановлено, що в сукупності, [PERSON] завдала збитків державі в особі Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради на загальну суму 56364 гривень 00 копійок. За наявності в зазначеній ухвалі таких тверджень, [PERSON] ухвалу суду не оскаржувала, що в свою чергу свідчить про її згоду із зазначеним. До того ж суд зауважує, що факт відсутності в ухвалі Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2023 року про закриття кримінального провадження висновку щодо винуватості відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, не може свідчити про відсутність цивільно-правової відповідальності у випадку заподіяння шкоди, факт якої в даному випадку є доведеним. Підстава закриття кримінального провадження (за закінченням строків давності), не означає ні виправдання особи, ні визнання її невинною. При цьому, особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдовувального вироку, та таке процесуальне рішення має реабілітуючий характер. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, слід вважати доведеними позовні вимоги Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради щодо необхідності стягнення з відповідача суми 56364,00 грн., що є прямою дійсною шкодою встановленою за результатами судового розгляду кримінального провадження, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі в розмірі 3028,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved