Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.04.2014 року у розмірі 31766,50 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] (далі позичальник) звернувся до AT КБ «Приватбанк» (далі позивач, банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 04.04.2014 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в AT КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які згідно із заявою позичальник отримав для ознайомлення в письмовій формі. Отже, після підписання заяви, між сторонами, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банк на підставі Договору надання банківських послуг відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а позичальнику надано у користування кредитну картку, номер та строк дії якої зазначено у довідці про отримані картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 32000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких позичальник при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення п. 6.5 Договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. [INFO] Позичальник [PERSON] помер, що підтверджується документом про смерть [INFO] . Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . На виконання вимог закону позивач 05.05.2023 року направив претензію кредитора до Біляївської районної державної нотаріальної контори та 10.05.2023 року отримав відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємцю позичальника 27.06.2023 було направлено лист-претензію, якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 04.04.2014 року становить 31766,50 грн., що становить заборгованість за тілом кредиту. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.04.2014 року в розмірі 31766,50 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, також у Біляївської районної державної нотаріальної контори була витребувана копія спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . 04.04.2024 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи, яка була заведена до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 21.10.2024 року за клопотанням представника відповідача була витребувана копія матеріалів спадкової справи №672/02-14, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 24.12.2024 року на виконання ухвали суду надійшла відповідь з Біляївської районної державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 07.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (повідомлення відбувались в Підсистемі «Електронний суд» а.с. 216-217), про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 167), про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Представник відповідача адвокат Осадча Н.В. в судове засідання не з`явилася, але на адресу суду направила заяву про розгляд справи без її участі, заперечувала проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, при цьому надала письмову заяву (а.с. 212). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк», де підписав заяву б/н від 04.04.2014 (а.с.57), згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] в м. Біляївка, Одеської області (а.с.130). Як вказує представник позивача, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 24.12.2023 року, [PERSON] мав заборгованість в сумі 31766,50 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 31766,50 грн. (а.с.39-41). Відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований з померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.121-129). Позивачем 05.05.2023 року на адресу Біляївської районної державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора (а.с. 170-181). 10.05.2023 року було отримано відповідь, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 193-210). 31.05.2023 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-претензію про сплату заборгованості спадкодавця, на підтвердження доказів направлення листа - претензії позивачем надано реєстр поштових відправлень (а.с. 137-141). Оглядом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , витребуваної на підставі ухвали суду, встановлено, що відповідач [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк». Повідомленням Біляївської міської ради від 05.04.2024 року, № 11-17/285 встановлено, що на момент смерті [PERSON] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , [INFO] . З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.01.2024 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . На підставі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ч. 2 статті 1054 та ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як вбачається з правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 306/2000/16-ц та постанові Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №587/381/15-ц, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого і нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приват Банк». Щодо кола спадкоємців позивач у позовній заяві приходить до помилкового висновку, відповідно до якого спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON] . У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, зроблено висновок про те, що державна реєстрація у житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті за адресою реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є спадкоємцем, враховуючи що відповідач не зверталася до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оскільки боржник [PERSON] помер, то відповідати перед АТ КБ «Приват Банк» на підставі ст.1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про наявність спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , а також доказів на підтвердження того, що хтось із спадкоємців прийняв спадщину, зокрема, відповідач [PERSON] . Спадкова справа після померлого [PERSON] була заведена на підставі претензії банку. Враховуючи, що позивачем не доведено факту прийняття спадщини відповідачем [PERSON] , тому суд прийшов до переконання, що позов задоволенню не підлягає, як такий, що пред`явлений до неналежного відповідача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed