Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

25 листопада 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулась [PERSON] з позовною заявою, за підписом свого представника адвоката Андрієнко І.В., до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь аліменти в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, на утримання їх малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дітьми повноліття. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 20 квітня 2011 року між нею та відповідачем [PERSON] виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №11 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , повторно видане Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 19.12.2017 року). Від шлюбу у сторін є двоє спільних дітей, а саме донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.06.2022 року №569/4368/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачка вказує про те, що з травня 2021 року сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не спілкуються. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, а тому просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Позивачка просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову та досягнення дітьми повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати, які вона понесла на надання їй професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. 10 лютого 2025 року представник відповідача адвокат Власик В.Я. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказується, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше визначеного законом мінімального розміру. При цьому, відповідач вважає за необхідне наголосити на тому, що він постійно добровільно надає кошти на утримання дітей та приймає активну участь у їх вихованні. Він постійно приїжджає до дітей, купує їм необхідні речі, проводить з ними дозвілля. Крім того, оскільки в позивачки не має відкритого банківського рахунку, він за домовленістю з останньою, сплачує кошти на банківський рахунок матері позивачки, на підтвердження чого наявні відповідні платіжні документи. Зазначає про те, що офіційно працевлаштований та отримує мінімальну заробітну плату. Разом з тим, відповідач заперечує проти визначеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу, вважає вказану суму необґрунтованою, значно завищеною та такою, що не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт, оскільки дана категорія справ є нескладною, не передбачає значного часу для підготовки документів та раніше адвокатом готувалася та подавалася до суду заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Згідний відшкодувати понесені позивачкою витрати на правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 08:40 год. 14 лютого 2025 року. У судове засідання 14 лютого 2025 року сторони не з`явилися. При цьому, представник позивача адвокат Андрієнко І.В. направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивачки за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Розгляд справи відкладено на 09:30 07.03.2025 року. У судове засідання 07 березня 2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Андрієнко І.В. направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивачки за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Власик В.Я. направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та відсутність відповідача та ухвалити рішення з врахуванням обставин, зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 20 квітня 2011 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №11 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , повторно видане Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 19.12.2017 року). У шлюбі між сторонами народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яка на день розгляду справи є неповнолітня. Також у шлюбі між сторонами народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , який на день розгляду справи є неповнолітнім. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 20 квітня 2011 року виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис №11 - розірвано. Згідно даних витягів з реєстру територіальної громади, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою проживає і позивачка разом зі своїми дітьми. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.3 статті 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У\~статті 182 Сімейного Кодексу України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ч.1\~ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 1\~ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, при цьому розділяючи цей обов`язок з матір`ю, оскільки законодавча вимога передбачає - обов`язок по утриманню дитини обома батьками. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позиції сторін, беручи до уваги наявні у справі докази та визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів на утримання дітей, розглядає справу в найвищих інтересах дітей сторін у справі, та приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини, починаючи від дня пред`явлення позову 25 листопада 2024 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно із ч.1 статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із п. 1 ч. 1\~ст.430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1\~ст.1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~ст.19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тож, відповідно до\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3\~ст.134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позовної заяви позивачем, зокрема, ставиться питання про стягнення з відповідача 10 000 (десяти тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному позивачем розмірі, до матеріалів справи долучено: договір №46/3 про надання професійної правничої допомоги від 23.09.2024 року, ордер про надання правничої допомоги та рахунок №13 від 25.10.2024 року про вартість правничих послуг, а також квитанцію №7 від 28.10.2024 року про оплату за надані правничі послуги. Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~ст. 43 Конституції України\~(відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~як "форма винагороди адвоката", але в розумінні\~ЦК України\~становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21). Суд бере до уваги те, що відповідач вважає завищеним заявлений представником позивача розмір гонорару в сумі 10 000 грн. 00 коп., вказаний у рахунку №13 від 25.10.2024 року, а також таким, що не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved