Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Споживчий Центр», в якому просив: 1) визнати кредитний договір, укладений між позивачем та ТОВ «Споживчий Центр» за допомогою електронного підпису в додатку «Дія» недійсним; 2) зобов`язати ТОВ «Споживчий Центр» закрити кредитний договір та списати поточну заборгованість, яка складає 21 300,00 грн. та закрити поточну прострочену заборгованість на 2100,00 грн.. Позов обгрунтовує тим, що позивач зайшов на сайт через мережу «Інтернет», де йому запропонували укласти кредитний договір. В процесі оформлення кредитного договору, позивач використав електронний підпис через додаток «Дія» для підписання договору. Зазначає, що після підписання договору жодні кошти на банківську картку йому не надійшли, він не отримував жодних підтверджень про зарахування кредитних коштів та не мав до них доступ. Вказує, що фактично грошові кошти, які відповідач зобов`язувався надати йому за умовами договору, так іне були передані. Зазначає, що незважаючи на те, що позивач не отримав кредитних коштів на свою банківську картку, йому неодноразову телефонували з номера мобільного телефона ( [NUMBER] ) з вимогою погасити кредит та сплатити поточнну прострочену заборгованість. 22.09.2024 року позивачу було надано кредит у розмірі 1000,00 грн., термін дії кредиту до 05.10.2024 року, який позивачем було закрито 25.09.2024 року. Крім того, 25.09.2024 року позивачу було надано кредит у розмірі 15 000,00 грн., термін кредиту до 31.12.2024 року, сума поточної заборгованості складає 21 300,00 грн. та поточна прострочена заборгованість на 2100,00 грн.. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді СіромашенкоН.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.12.2024 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача ТОВ «Споживчий центр» проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні з підстав його необгрунтованості. Зазначає, що позивачем підписані кредитний договір № 25.09.2024-100000130 від 25.09.2024 року, Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), Заявка на отримання кредиту, одноразовим ідентифікатором (Е187), надіслано смс-повідомлення на належний позивачу фінансовий номер телефону [NUMBER] та позивачем отримано на свій рахунок кошти у розмірі 15 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору. Крім того 22.09.2024 позивач в особистому кабінеті позичальника [INFO] , який знаходиться на офіційному сайті ТОВ «Споживчий центр» https://sgroshi.com.ua/ додав картку на яку бажає отримати кредит [NUMBER]. На вказану позивачем картку [NUMBER] відповідачем було перераховано суму кредиту в розмірі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією №517120202 від 22.09.2024 з призначенням платежу: Видача за договором кредиту № 22.09.2024-100002146. [INFO] позивач в особистому кабінеті позичальника https://sgroshi.com.ua/kabinet/, який знаходиться на офіційному сайті ТОВ «Споживчий центр» https://sgroshi.com.ua/ додав картку на яку бажає отримати кредит [NUMBER]. На вказану позивачем картку [NUMBER] відповідачем було перераховано суму кредиту в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №519332679 від 25.09.2024 з призначенням платежу: Видача за договором кредиту № 22.09.2024-100000130. Вказує, що відповідно до листа ТОВ «УПР» вих. №7-1312 від 13.12.2024, у якому зазначено, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 25.09.2024 03:28:01 на суму 15 000,00 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua -519332679, призначення платежу: Видача за договором кредиту No25.09.2024-100000130. У зв`язку з чим грошові кошти перераховані ТОВ «Споживчий центр» на карту [NUMBER] , яку позивач вказав в особистому кабінеті https://sgroshi.com.ua/kabinet/. Крім того, позивальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 22.09.2024-100002146 від 22.09.2024 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку у відповідності до «Порядку використання Системи BankID Національного банку». 22.09.2024 року клієнт здійснюючи реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційний системі Товариства через Веб-сайт Товариства обрав свій банк, для проходження ідентифікації за допомогою Системи BankID НБУ, після чого клієнт здійснив авторизацію на стороні банку та дозволив останньому передати Товариству свої ідентифікаційні дані. Вказує, що відкриття кредитного договору № 25.09.2024-100000130 від 25.09.2024 підтверджено по фінансовому номеру клієнта [NUMBER], який він зазначав під час проходження ідентифікації. При реєстрації та входу в особистий кабінет позичальника при укладенні договору №22.09.2024-100002146 від 22.09.2024 та 25.09.2024-100000130 від 25.09.2024 позивачем було використано фінансовий номер телефону [NUMBER] . Зазначає, що саме на цей номер телефону був відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор «Е187», яким був підписаний кредитний договір №25.09.2024-100000130 від 25.09.2024, що підтверджується довідкою ТОВ «Старт-мобайл» №1612/24-1 від 16.12.2024. Відповідно до виписки з ЄДР від 11.12.2019 вказана юридична особа зареєстрована згідно законодавства України, одним з видів її діяльності є інша діяльність у сфері електрозв`язку (Код КВЕД 61.90). Мобільні дані (смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором) були надіслані ТОВ «Старт-мобайл» згідно з договором доставки SMS №К-32, укладеним відповідачем та ТОВ «Старт-мобайл» 27.04.2011, відповідно до розд. 3 якого ТОВ «Старт-мобайл» надав вказану довідку в якості підтвердження доставки sms мобільного абоненту. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено, що 22.09.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22.09.2024-100002146, відповідно до якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 1000,00 грн.. Факт виконання відповідачем умов кредитного договору № 22.09.2024-100002146 підтверджується квитанцією №517120202 від 22.09.2024 року. 25.09.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 25.09.2024-100000130, відповідно до якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 15 000,00 грн., строком на 98 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2250,00 грн., що становить 15,00 % в процентному значенні. Факт виконання відповідачем умов кредитного договору № 25.09.2024-100000130 підтверджується квитанцією про зарахування №519332679 від 25.09.2024 року. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із положеннями статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено в письмовій формі за допомогою електронного засобу зв`язку, який підписано сторонами з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно із приписами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, станом на день укладення кредитного договору і чинній на даний час), зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До відносин споживчого кредитування Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частин першої-другої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Положеннями частини другої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Відповідно до частини першої статті 5Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення даної норми Закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до пункту 6.6.1 кредитного договору від 25.09.2024 року позичальник повністю усвідомлює значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням та має здатність його виконувати. Згідно з п. 6.6.2. кредитного договору від 25.09.2024 року позичальник повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків. Суд враховує, що однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду відсутні правові підстави для втручання у договірні правовідносини, і відсутні підстави для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6-94цс13). За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог частини шостої статті81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що останнім не було підписано одноразовим ідентифікатором заяви про перекредитування/зарахування до електронного кредитного договору. Всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від власної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed