Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 24.03.2020 року в розмірі 71\~840 грн. 00 коп. Позов мотивований тим, що 24.03.2020 року між сторонами було укладено договір позики на підтвердження чого [PERSON] власноручно була написана розписка. Згідно даної розписки [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 24.03.2020 року грошові кошти у розмірі 8000 гривень. За користування позиченими коштами відповідач зобов`язалася сплачувати позивачу відсотки за користування коштами у розмірі 4% за кожен тиждень користування коштами, однаковими платежами, які вказані у графіку платежів. Відповідачем частково проводилося погашення заборгованості, однак від виконання зобов`язання у повному обсязі згідно погоджених сторонами умов та порядку відповідач ухиляється, на звернення позивача щодо добровільного погашення заборгованості відповідач не реагує, уникає зустрічі, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. За таких обставин позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість, яка станом на 24.11.2024 становить 71\~840 грн. 00 коп., з яких: 8000 грн основна сума боргу, 63 840 грн. заборгованість по відсоткам за користування коштами, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Позивач в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позову просив суд розгляд справи здійснювати у його відсутності, позивні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити. 05.03.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій вона зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просила розгляд справи провести у її відсутність. На підставі п.п. 1-2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.03.2020 року між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження чого [PERSON] власноручно була написана розписка. Згідно даної розписки [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 24.03.2020 року грошові кошти у розмірі 8000 гривень. За користування позиченими коштами відповідач зобов`язався сплачувати позивачу відсотки за користування коштами у розмірі 4% за кожен тиждень користування коштами, однаковими платежами, які вказані у графіку платежів. Суд дійшов висновку, що вказана розписка за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містять умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договорів позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошових сум позичальнику. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, в якому зазначено, що відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Підтвердженням не повернення [PERSON] грошових коштів, отриманих в позику, є наявність оригіналу розписки у позивача, долученої останнім до матеріалів справи при зверненні до суду з позовною заявою. Дані обставини встановлені судом і ніким не оспорюються. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 525-527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами,\~розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З представленої суду як доказ оригіналу розписки, що видана [PERSON] , вбачається, що позивач позичив, а відповідач 24.03.2020 взяв у борг грошові кошти у сумі 8 000 гривень, які зобов`язалася повернути [PERSON] , сплачуючи позивачу відсотки за користування коштами у розмірі 4% за кожен тиждень користування коштами, однаковими платежами, які вказані у графіку платежів, але не зробила цього, а тому неповернута відповідачем позивачу позика, яка станом на 24.11.2024 становить 71\~840 грн. 00 коп., з яких: 8000 грн основна сума боргу, 63 840 грн. заборгованість по відсоткам за користування коштами, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved