Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

ТОВ "ФК "УКГЛОБАЛ-ФІНАНС" звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 63/83216998 від 23.03.2021 у розмірі 69 000,00 грн станом на 28.07.2023, яка складається з 10 000,00 грн заборгованості за кредитом, 57 600,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 2.1 Договору позики за ставкою 2,00 % за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 22.03.2022, 1400,00 грн заборгованості за комісією, а також судових витрат на відшкодування сплаченої позивачем суми судового збору в розмірі 2684,00 грн, а також витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.03.2021 року між ТОВ «Партнер фінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 63/83216998, відповідно до умов якого відповідачка отримала позику у розмірі 10 000,00 грн строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% від суми позики за кожен день користування. У подальшому, на підставі договору відступлення прав вимоги № 12072023 від 12.07.2023, ТОВ «Партнер фінанс» відступило право вимоги за даним договором позики ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 69 000,00 грн, яка складається з 10 000,00 грн заборгованості за кредитом, 57 600,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 2.1 Договору позики за ставкою 2,00 % за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 22.03.2022, 1400,00 грн заборгованості за комісією. 18 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив у справі, у якому він просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем коштів за договором готівкою. Надані позивачем документи не є належними та допустими доказами. Додатково покликається на те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", виписки з особових рахунків клієнта. Цього ж дня представник відповідача подав зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ФІНАНС", в якій просить визнати недійсним пункти 1.5 та 2.1 Договору позики від 23.03.2021 № 63/83216998, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ФІНАНС" та [PERSON] . Зустрічний позов мотивовано тим, що пункт 1.5 даного Договору передбачає комісію за видачу позики у розмірі 14 % від суми позики, що становить 1 400,00 грн і підлягає сплаті у строк, передбачений Графіком платежів. Згідно з п. 2.1 Договору, позичальник повинен сплачувати позикодавцю проценти за договором за фіксованою ставкою 2% від суми позики (залишку суми позики) за кожен день користування позикою в межах строку, передбаченого п. 1.4 та п. 2.2 Договору, в порядку, розмірі та строки, встановленні в графіку платежів, що у загальному становить 71 600,00 гривень. Представник позивача за зустрічним позовом вважає, що дані умови договору є несправедливими, та свідчать про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 23 квітня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він звертає увагу на те, що відповідач отримала суму позики в розмірі 10 000,00 грн у повному обсязі. Перед укладенням договору відповідачка ознайомилася з усіма умовами договору позики. До того ж вона частково виконала зобов`язання по оплаті нарахованих процентів у розмірі 9 400,00 грн за користування позикою. Позивач не заявляє про стягнення будь-яких штрафних санкцій з відповідачки, а виключно проценти за користування позикою. У судове засідання представник позивача, повідомлений належним чином про час, дату та місце його проведення, не з`явився, однак, у позовний заяві просить розглядати справу без виклику сторін. Представник відповідача подав заяву, в якій просить розглянути справу без участі відповідача. У задоволенні первинного позову просить відмовити. Зустрічний позов просить задовольнити. Представник відповідача за зустрічною позовною заявою ТОВ "ПАРТНЕР ФІНАНС", будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до Договору позики № 63/83216998 від 23.03.2021, укладеного між ТОВ «Партнер Фінанс» та [PERSON] , сума позики, наданої останній, становить 10000,00 гривень. Строк позики\~365 днів. Комісія за видачу Позики складає 14 % від суми Позики, що становить 1400,00 гривень і підлягає сплаті у строк передбачений Графіком платежів. Згідно з п. 3.2 Договору позики, відповідач підтверджує, що отримала суму позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору. Відповідно до п.3.5 Договору позики, відповідач зобов`язана повернути суму позики в повному обсязі в термін, визначений Графіком платежів. У п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору відповідач підтверджує, що вона ознайомилася з умовами Договору позики, отримала від кредитора всю інформацію про порядок і строки повернення кредиту в повному обсязі до підписання договору, інформацію, вказану в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» з Внутрішніми правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Згідно з п. 4.4.1 Договору позики, відповідач зобов`язується забезпечити повне та своєчасне повернення позики та сплату процентів за Договором позики, а також дотримання всіх покладених на неї обов`язків. Відповідач [PERSON] ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить її особистий підпис. Згідно з паспортом споживчого кредиту, а саме розділом 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача», тип кредиту, який надається,\~позика; сума/ ліміт кредиту\~10000,00 грн, строк\~365 днів, спосіб та строк надання кредиту\~готівкою на 365 днів. Відповідно до орієнтованого графіку платежів, платіж за сумою позики складає 10000,00 грн, комісія складає 1400,00 гривень, проценти в розмірі 71600,00 гривень. 12.07.2023 між ТзОВ «Партнер Фінанс» (кредитор) та ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (новий кредитор) був укладений Договір відступлення права вимоги № 12072023, (далі\~Договір), за умовами якого позивач набув та прийняв за плату належні ТзОВ «Партнер Фінанс» права вимоги до боржників, які виникли у Кредитора на підставі укладеного Кредитного договору та які входять до Портфелю Заборгованості (до боржників, зазначених у реєстрі Боржників, який є додатком до договору). Пунктом 6.2.3 Договору передбачено, що права вимоги переходить до Нового кредитора з моменту зарахування грошових коштів у повному обсязі в розмірі, визначеному в п. 7.1 Договору, на рахунок Кредитора, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з п. 6.3 Договору, з моменту переходу до Нового кредитора прав вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цього Договору, Новий кредитор замінює Кредитора у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває усіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Кредитора за цими Кредитними договорами. Разом з правом вимоги до Нового кредитора переходять всі інші пов`язані з ним права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які Новий кредитор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника. Пунктом 7.1 Договору визначено, що в якості компенсації за придбання (відступлення) Прав вимоги, Новий кредитор сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього Договору складає 19800,00 гривень без ПДВ. При цьому оплата Прав вимоги, які підлягають відступленню згідно з цим Договором, до кожного окремого Боржника, визначається у Реєстрі боржників. Новий кредитор здійснює оплату Кредиторові шляхом перерахування повністю або частинами суми, що вказана в п. 7.1 цього Договору, на вказаний у реквізитах до цього Договору рахунок, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників. Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 12.07.2023 до Договору відступлення права вимоги № 12072023 від 12.07.2023, укладеного між Кредитором\~ТзОВ «Партнер Фінанс» та Новим кредитором\~ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», Кредитор передав, а Новий кредитор прийняв Реєстр боржників від 12.07.2023, складений за формою, згідно із Додатком № 1 до Договору: кількість боржників 46, загальна сума заборгованості 3 522 332,00 гривень. Згідно з витягом з реєстру Боржників від 12.07.2023 до Договору відступлення права вимоги № 12072023 від 12.07.2023, позивачу (ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») передано право вимоги до [PERSON] за Договором № 63/83216998 від 23.03.2021 на загальну суму 69 000,00 гривень. Як вбачається із платіжної інструкції № 125 від 24.07.2023, новий кредитор\~ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатив на рахунок Первісного кредитора\~ТзОВ «Партнер Фінанс» оплату за Договором про відступлення права вимоги № 12072023 від 12.07.2023 без ПДВ в загальній сумі 19800,00 гривень. Таким чином, позивач - ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» є таким, що набув права вимоги до боржників за Договором про відступлення права вимоги № 12072023 від 12.07.2023, зокрема, і право вимоги до [PERSON] за Договором № 63/83216998 від 23.03.2021 на загальну суму 69 000,00 гривень. Так як, відповідачкою [PERSON] не виконано грошове зобов`язання за договром позики № 63/83216998 від 23.03.2021 у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У справі, що розглядається, позивач просить стягнути з відповідача 69 000,00 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 10 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 2.1 Договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 22.03.2022 становить 57 600, 00 грн, а також заборгованість за комісією 1400,00 гривень. Водночас, доказом видачі кредиту в розмірі 10 000,00 грн відповідачці є сам договір позики, згідно з умовами п. 3.2 якого, відповідачка підтвердила підписанням договору, що отримала суму позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору. Окрім цього, видача даної суми грошових коштів підтверджується видатковим чеком ІД № 38327699 від 23.03.2021. Таким чином, позов у цій частині підлягає задоволенню. При вирішенні заявлених позивачем вимог у частині стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими відсотками та комісією, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором позики № 63/83216998 від 23 березня 2024 року визначено, що [PERSON] отримала в кредит грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % в день. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідачки 57600,00 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», у якій зазначено таке: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману, на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 № 39/248, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до п. 8.38 зазначеної постанови, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. На підставі наведеного, враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 57 600,00 грн не є співрозмірною із сумою кредиту в розмірі 10 000,00 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, так як встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому суд дійшов висновку за належне зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості за кредитом, а саме, до 10 000,00 гривень. На думку суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Разом з цим, з листа первинного кредитора від 12.07.2023 вбачається, що відповідачка вже сплатила за даним договором 9400,00 грн нарахованих процентів, тобто залишок несплаченої заборгованості за нарахованими відсотками становить 600,00 гривень. Окрім цього, зазначену обставину визнає і позивач, про що він зазначає у відповіді на відзив, який, згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК України, є заявою по суті справи. Водночас, умови п. 1.5 договору позики, згідно з якими, комісія за видачу позики складає 14 % від суми позики, що становить 1400,00 грн, суд також визнає несправедливими з огляду на те, що у договорі відсутні відомості про те, за які саме послуги, що надаються клієнту, сплачується комісія. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000,00, а також 600,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, у зв`язку з чим первинний позов підлягає частковому задоволенню. З підстав, наведених вище, вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, зокрема, пункт 2.1 договору позики належить змінити шляхом обмеження встановлення оплати за користування позикою у розмірі тіла кредиту, а саме, 10 000,00 грн, а п. 1.5 договору підлягає визнанню недійсним. Беручи до уваги висновок про часткове задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 412,00 грн пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Беручи до уваги, що позивач за зустрічним позовом, звільнений від сплати судового збору, і його вимоги були задоволені, з відповідачів за зустрічним позовом на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн (по 536,80 грн з кожного). Вирішуючи питання щодо заявленої в позові вимоги про відшкодування витрат на оплату правової допомоги в сумі 5 000 грн, суд дійшов таких висновків. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial