Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом. 15 червня 2023 року між ТОВ "МАНІФОЮ" та [PERSON] було укладено Договір позики № 5720575. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Однак, відповідач порушила умови договору, вчасно кредит не повернула. 15.11.2023 між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір факторингу №15-11/2023, за умовами якого первісний кредитор відступив право грошової вимоги до відповідача до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу, позивач набув право вимоги до Позичальника за кредитним договором на суму 17858,50 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу - 5500,00 грн. та заборгованості за процентами за користування позикою - 12358,50 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, тому позивач просить стягнути зі [PERSON] суму заборгованості за Договором позики №5720575 в загальному розмірі 17858,50 грн. та понесені судові витрати Стислий виклад заперечень відповідача за первісним позовом. За змістом відзиву на позов, який отриманий судом 24.07.2024: З матеріалів первісного позову неможливо зрозуміти, яким саме чином розрахована ціна позову: за який саме період, за якою саме ставкою вона розрахована. Саме позивач зобов`язаний надати суду повний та якісний розрахунок. Суд не повинен виконувати такий розрахунок замість позивача. Сторони дійсно намагались укласти договір позики, але зовсім інший. Так строк договору був 30 діб, а не 80 діб (30+50). За змістом відзиву на позов, який отриманий судом 11.12.2024: Предметом спору є не тільки факт укладення Договору, але і те, на яких саме умовах його було укладено, у якій саме редакції, чи було переказано коштів по ньому і саме від первісного кредитора, чи існує заборгованість і яким саме, відповідно до умов договору, є її розмір. Щодо всіх цих обставин у Сторін існує спір. Відповідач не має власного примірника оригіналу Кредитного договору з додатками, не підписував електронним цифровим підписом і не отримував примірника оригінала підписаного первісним кредитором. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний Відповідачем особисто. Дійсні правовідносини Сторін можна встановити тільки з оригіналу кредитного договору та інших документів щодо його виконання, а паперові копії є недостовірними, виготовлені і надані зацікавленою особою - Позивачем, без оригіналів, яких не існує. Відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки: Позивачем не доведено факт укладання Договору з Відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами Сторін, згідно з і ст. 100 ЦПК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами Договору і застосувати його умови до правовідносин Сторін при прийнятті Судом рішення; Позивачем не надано доказів надання Відповідачу його примірнику оригіналу Договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, Відповідач не може бути зобов' язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 2, 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення обов`язків у Відповідача як споживача кредитних послуг. Позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі); Нараховані Позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст. 1048 ЦК України, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та заявленим самим Позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільноправових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. У договорах та позові є посилання на Закон України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір ( оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну зм1сту. Ст. 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що суб`єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. При зберіганні електронних документів обов`язкове додержання таких вимог: 1) інформація, що міститься в електронних документах, повинна бути доступною для її подальшого використання; 2) має бути забезпечена можливість відновлення електронного документа у тому форматі, в якому він був створений, відправлений або одержаний; З) у разі наявності повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання. Тому Відповідач вважає законним і справедливим вимагати, що Позивач має виконати тягар доведення своїх вимог і надати Суду докази. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом. [PERSON] просить визнати недійсним Договір позики №5720575 від 15.06.2023, укладений між нею та ТОВ "МАНІФОЮ". Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що даний договір має неодноразові посилання на інший документ - Правила надання фінансових послуг ТОВ "МАНІФОЮ". До позовної заяви вказані Правила не додані. Зміст Правил вимагає спеціальних знань для належної оцінки. Правила можуть змінюватись за наказом того ж директора. ТОВ має можливість вносити будь-які зміни до Правил на власному вебсайті. В даному випадку в належній формі не була досягнута згода щодо змісту Правил. До такого висновку позивач за зустрічним позовом дійшла, використовуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду - Постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17. Стислий виклад заперечень відповідача за зустрічним позовом. ТОВ "ФК "ЄАПБ" вважає доводи [PERSON] необґрунтованими та безпідставними. Договір позики з позичальником укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Відповідно до умов договору позики, невід`ємною частиною договору є «ПРАВИЛА НАДАННЯ ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» (далі - Правила). Уклавши договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Первісного кредитора ТА Є В ЗАГАЛЬНОМУ ДОСТУПІ. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тому договори, які укладені між сторонами в електронній формі мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання позики, тобто Відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Позикодавцем в договірні відносини на умовах визначених Правилами. У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договору. Жодних заперечень з приводу того, що [PERSON] не погодилась з умовами та правилами надання позики під час укладення та підписання вищезазначеного договору - висловлено не було. Обставини укладення вказаного договору [PERSON] не спростувала належними та допустимими доказами. Крім того, нею не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що укладений між сторонами електронний договір позики, не підписувався [PERSON] та не відображає її волевиявлення, оскільки при підписанні даного договору вона ознайомилась та погодилась на його умови, а відтак, підстав для визнання його недійсним немає. Процесуальні дії у справі. 25.06.2024 до суду надійшла позовна заява ТОВ "ФК "ЄАПБ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики (відправлена позивачем засобами поштового зв`язку "Укрпошта" 17.06.2024). 27.06.2024 суддя з метою визначення підсудності скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру. За вказаними параметрами особу не знайдено. 27.06.2024 судом направлено запит до Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] 05.07.2024 судом отримано відповідь, що за відомостями Реєстру Криворізької міської ради відсутня інформація що реєстрації місця проживання особи: [PERSON] , [INFO] . 08.07.2024 позовна заява прийнята суддею до розгляду. Провадження у справі відкрито. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 24.07.2024 відповідач [PERSON] скористалась правом надання відзиву на позов та одночасно з відзивом подала до суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про визнання договору позики недійсним. 27.08.2024 судом постановлена ухвала про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження з первісним позовом. Здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 03.10.2024 ТОВ "ФК "ЄАПБ" скористалось правом надання відзиву на зустрічну позовну заяву. 19.11.2024 судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 11.12.2024 судом вдруге отримано відзив на первісну позовну заяву від [PERSON] 24.12.2024 судом отримано відповідь на відзив від ТОВ "ФК "ЄАПБ". Заяви,клопотання. ТОВ "ФК "ЄАПБ" заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Просять відмовити в повному обсязі у зустрічному позові [PERSON] до ТОВ "ФК "ЄАПБ" про визнання договору позики недійсним. Позовні вимоги за первісним позовом ТОВ "ФК "ЄАПБ" до Відповідача про стягнення заборгованості просять задовольнити у повному обсязі. [PERSON] заявлено клопотання про проведення судового засідання за її відсутності. З позовними вимогами не згодна. При винесенні рішення просить врахувати її позицію, викладену у відзиві на позов. За таких обставин, розгляд справи проведено за відсутності сторін та суд вирішив справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. ТОВ «МАНІФОЮ» є фінансовою установою (свідоцтво НБУ ФК № В0000207, видане 08 квітня 2021 року), яка здійснює свою господарську діяльність на підставі ліцензії на надання коштів у позику і на умовах фінансового кредиту, згідно з зареєстрованими НБУ правилами та типовим договором позики. На офіційному сайті ТОВ «МАНІФОЮ» в мережі Інтернет розміщені Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 15.06.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено електронний договір позики №5720575, відповідно до умов якого позикодавець на умовах цього договору надав позичальнику позику в сумі 5500,00 грн., а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити нараховані проценти, строк позики - до 03 вересня 2023 року (80 днів). Договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання фінансових послуг ТОВ «МАНІФОЮ». Для отримання фінансової послуги від ТОВ "МАНІФОЮ" [PERSON] 15 червня 2023 року створено особистий кабінет в ІТС Товариства, що є його захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладання/виконання договору та подано заявку на отримання позики. Ідентифікація та верифікація клієнта здійснювалася Товариством відповідно до вимог Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку від 28.07.2020 року № 107. Верифікація отриманих ідентифікаційних даних позичальника була здійснена шляхом застосування ризик-орієнтованого підходу. Після замовлення заявником анкети та заявки на оформлення позики, інформаціно-телекомункаційною системою Товариства відповідно до встановлених системних правил обробки інформації автоматизовано здійснюється перевірка наданих ним даних за допомогою комплексного аналізу даних скоригованої системи бюро кредитних історій, оператора мобільного зв`язку, а також інших доступних інформаційних ресурсів. Для ідентифікації особи в інформаціно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІФОЮ» надано наступні дані: прізвище, ім`я та по батькові - " [PERSON] ", місце проживання: " [ADDRESS] ", РНОКПП: [NUMBER] , паспорт: серія [NUMBER] , виданий: Саксаганським РВ Криворізького МУГУМВС України в Дніпропетровській області, тел.: [NUMBER] . Згідно розділу 11 спірного договір [PERSON] підписала даний договір електронним підписом одноразова ним ідентифікатором d07732 /[PERSON]/. Згідно з п. 2.5 Договору позика надається позичальнику в день підписання Сторонами Договору шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської карки) [NUMBER] , зареєстрованого Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті. Відомостей, що вищезазначена карта не належить [PERSON] , а належить іншій особі, матеріали справи не містять. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] заповнила заяву з метою отримання позики, прийняла пропозицію оферти та приєдналась до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписала електронним підписом аналогом власноручного підпису, фактично прийнявши умови договору, але зобов`язання не виконала. 15.11.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 15-11/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №15-11/2023 від 15.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17858,50 грн., з яких: - 5500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 12358,50 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 5720575 в загальному розмірі 17858,50 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають: - правовідносини з відступлення права грошової вимоги фактору, належного виконання зобов`язань за договором кредиту та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків, які виникають при неналежній відмові; - правовідносини з підстав укладення кредитних договорів та визнання їх недійсними. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 вказаного Закону, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з положеннями ст.12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що сфера дії закону поширюється на відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (стаття 642 ЦК України). Відповідно до ст.215 ЦК України та роз`яснень, наданих в п.7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. За змістом ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цьогоЗаконупро несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Законом чітко визначено наслідки надання недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), і такими наслідками є виникнення права у споживача розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями. Закон України «Про захист прав споживачів`застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Відповідно до ст.230 ЦК України у взаємозв`язку зі ст.12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. При вирішенні даної справи судом також враховується Постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, згідно з якою не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Як зазначено в Постанові, оскільки оспорюваний договір про надання позики підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, то належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача щодо неукладення договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. * * * За нормами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з положеннями ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі№910/12525/20 зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається". Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13 від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20). Висновок суду щодо позовних вимог за зустрічним позовом. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає встановленим, що саме [PERSON] ініціювала укладення з ТОВ "МАНІФОЮ" договору позики №5720575 від 15 червня 2023 року, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням електронного підпису. Договір з додатками, укладений між цими сторонами 15 червня 2023 року в електронній формі, містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідача та представника Товариства, що відповідає правилам частини першої статті 205 ЦК України статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Зі змісту оспорюваного договору про надання позики, який наданий ТОВ "ФК "ЄАПБ", встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі наданих сторонами доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики №5720575 від 15 червня 2023 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, усі доводи [PERSON] ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору. Отже, враховуючи, що [PERSON] при підписанні оспорюваного договору була ознайомлена та погодилася з усіма істотними його умовами, що підтвердила електронним підписом, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору позики недійсним, у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом не є обґрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог за первісним позовом, суд приходить до наступного висновку. ТОВ "ФК "ЄАПБ" підтверджений факт укладення [PERSON] Договору позики №5720575 від 15 червня 2023 року з ТОВ «МАНІФОЮ», після підписання якого між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у [PERSON] виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до укладеного договору і сплатити відсотки за користування ними. Матеріалами справи підтверджено, що волевиявлення сторін договору на його укладення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Таким чином, ТОВ "ФК "ЄАПБ" підтверджений факт ознайомлення і згода [PERSON] з умовами кредитного договору, порушення нею взятих на себе зобов`язань та набуття права вимоги до [PERSON] за цим договором. [PERSON] порушувались умови укладеного Договору Позики, кошти на повернення кредитів не сплачувались, що призвело до виникнення заборгованості. Тобто, ТОВ "ФК "ЄАПБ" доведено порушення [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором позики №5720575 від 15 червня 2023 року. Твердження [PERSON] про те, що на момент укладення договору їй не було повідомлено всю необхідну інформацію про умови договору, суд розцінює критично, оскільки дані доводи спростовуються Договором позики №5720575, у якому чітко викладені умови надання коштів, а саме: предмет та Договору; умови нарахування процентів та сплати заборгованості за Договором; відповідальність сторін та порядок вирішення спорів. Крім того, підписанням договору позичальник засвідчив, що він повністю погоджується з правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», а також вивчив та повністю погоджується з умовами Договору. Аналізуючи умови договору позики та встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що заперечення [PERSON] з даного приводу судом розцінюються як небажання виконувати взяті на себе договірні зобов`язання та спосіб захисту власних інтересів. На підставі наданих доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі, оскільки права ТОВ "ФК "ЄАПБ" порушені неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. При цьому, ухвалюючи рішення, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" сплачений судовий збір 3028,00 грн. за подання первісного позову. Витрати в частині сплати судового збору за зустрічним позовом підлягають компенсації за рахунок держави, оскільки [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за його подання згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», На підставі викладеного,

Outcome: approved