Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 09 серпня 2019 року АТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2025258366, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 72478,73 грн. строком повернення до 09 серпня 2021 року зі сплатою за користування кредитом комісії 0% від суми кредиту та процентної ставки у розмірі 0,01% річних. Потім 16.12.2021 року АТ «ОТП Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» (далі ТОВ «ФК «Аваліст»), уклали договір факторингу № 16/12/21, за яким позивач набув права вимоги до [PERSON] за договором № 2025258366 від 09 серпня 2019 року. На 16.12.2021 року у відповідачки була наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 48972,62 грн. 17.12.2021 року AT «ОТП Банк» направив повідомлення відповідачу про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Аваліст». Однак відповідачка не проводила погашення боргу, тому має непогашену заборгованість перед позивачем в сумі 48972,62 грн. Також позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аваліст» заборгованість за кредитним договором № 2025258366 від 09 серпня 2019 року в сумі 72478,73 грн, річних, стягнувши витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 12 листопада 2024 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначене відкрите судове засідання о 08 год 30 хв 16 січня 2025 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином шляхом направлення на її адресу, підтверджену довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру, рекомендованого листа, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив на позов не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом було встановлено, що 09 серпня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № 2025258366, за умовами якого кредитор надав боржнику кредитний ліміт у сумі 72478,73 грн. строком до 09 серпня 2021 року зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 0% в місяць, а у пільговий період в розмірі 0,01% річних. За довідкою-розрахунком АТ «ОТП Банк» вбачається, що у [PERSON] станом на 16 грудня 2021 року малась заборгованості за кредитним договором № 2025258366 від 09 серпня 2019 року в загальному розмірі 72478,73 грн, що безпосередньо підтверджується витребуваною судом випискою АТ «ОТП Банк» щодо руху коштів по такому картковому рахунку [PERSON] . Судом також було встановлено, що 16.12.2021 року між ТОВ «ФК «Аваліст» та АТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу № 16/12/21, за яким АТ «ОТП Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Аваліст» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 2025258366 від 09 серпня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників № 1, де вказано, що загальна заборгованість відповідача становить 72478,23 грн. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредиту № 2025258366 від 09 серпня 2019 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором перейшло до ТОВ «ФК «Аваліст». Доказів проведення оплати [PERSON] на користь первісного або нового кредитора боргу суду не було надано. При цьому суд вказує, що відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Отже, представники позивача у порушення положень п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного стану внаслідок прострочення позичальником виконання ним грошового зобов`язання за договором, за яким [PERSON] отримала позику, нарахували відповідачці інфляційні втрати та 3% річних за таке прострочення зі сплати кредиту. Таким чином суд не приймає до уваги надані представником позивача розрахунки сум за ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо боргу з інфляційних втрат на суму 4142,78 грн., внаслідок чого в цій частині позовні вимоги ТОВ «ФК «Аваліст» до відповідачки не підлягають задоволенню. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що в [PERSON] перед позивачем встановлено наявність загального боргу за кредитним договором від 09 серпня 2019 року саме в сумі 72478,73 грн., з якого 48972,62 грн. борг за тілом кредиту та 19363,33 грн. борг за нарахованими відсотками. Отже, суд зауважує, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Аваліст», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу на суму 48972,62 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. підтверджуються наступними доказами. Так за договором, укладеним між ТОВ «ФК «Аваліст» та Адвокатським бюро «Наталія Косяк» від 14.02.2023 року про надання правової допомоги, адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги позивачу в сумі 5000 грн. за кожну справу в суді першої інстанції. Відповідно до акту приймання передачі до вказаного договору його сторони узгодили отримання адвокатських послуг ТОВ «ФК «Аваліст» на суму 5000 грн. по справі зі стягнення заборгованості з [PERSON] (7 годин за ознайомлення зі справою, формування правової позиції, складання позовної заяви до суду, формування пакету документів до неї), оплата за які підтверджується платіжною інструкцією. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи та їх розмір відповідає критеріям розумності та співмірності. При цьому враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги ТОВ «ФК «Аваліст», то витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. підлягають частковому стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог, тобто сумі 3382,35 грн. (49197,27 / 72726,53 х 5000 = 3382,35). Також відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню витрати ТОВ «ФК «Аваліст» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто сумі 2048,35 грн. (49197,27 / 72726,53 х 3028 = 2048,35).

Outcome: partial