Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

І. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 13 січня 2025 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що [PERSON] , 03 червня 2024 року, близько 09 години 10 хвилин, перебуваючи на прилеглій території поблизу зупинки громадського транспорту «Школа №24» розташованої за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Станіславського, будинок №52, не усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій та не керуючи ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, а саме: перебуваючи у громадському місці, вчинив дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю та які виразились у нанесені потерпілому [PERSON] , [INFO] , одного удару долонею правої руки в ділянку голови з права. Після чого, [PERSON] продовжуючи свої дії, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в ділянку носа, від чого [PERSON] впав спиною на землю. Внаслідок суспільно небезпечних дій вчинених [PERSON] потерпілому [PERSON] завдано тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, в лобній ділянці голови, внутрішньо-шкіряного крововиливу в ділянці правої щоки, садна на задній поверхні ліктьового суглобу, які відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 375 від 06 червня 2024 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та перелому кісток носу, який відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 375 від 06 червня 2024 року за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Крім того, 03 червня 2024 року, близько 11 години 25 хвилин, [PERSON] , перебуваючи на прилеглій території поблизу магазину «Експрес Там-Там» розташованого за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Відродження, будинок №14А, не усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій та не керуючи ними, під час конфлікту, який раптово виник із потерпілим [PERSON] , [INFO] , наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, чим спричинив потерпілому [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока з переходом на скронево-величну ділянку голови, яке відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 372 від 05 червня 2024 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином, [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 190 від 28.06.2024, підозрюваний [PERSON] , [INFO] , в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій, як і на даний час страждає на гострий поліморфний психотичний розлад, через який не був і не є здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, що свою чергу унеможливлює його постати перед судом та слідством. За своїм психічним станом [PERSON] потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціалізованого лікувального закладу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року у справі №161/12585/24, яка залишена без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, визнано, що [PERSON] вчинив суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.296 КК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Застосовано до [PERSON] , [INFO] , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. У задоволені цивільного позову потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Позивач вказує, що відповідно до ст.1186 ЦК України відповідач зобов`язана відшкодувати шкоду позивачу, яка завдана протиправними діями [PERSON] , оскільки проживала з ним та знала про його психічний розлад та не вживала заходів запобігання шкоди. Позивач зазначає, шо всього витратив на лікування 35\~801,79 грн., а також оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 100\~000,00 грн. Просить суд стягнути вказані кошти з відповідача. 1.2. Позиція відповідача. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила повністю. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позовна заява не відповідає вимогам п.п.2, 3, 4, 5, 9 ч.3 ст.75 ЦПК України, а тому «не підлягає задоволенню з формальних підстав». Також відповідач вказує, що позивач не довів того факту, що відповідачем не вживалися заходи щодо лікування і піклування про хворого сина. Вважає, що тягар доказування в цій частині лежить саме на позивачеві. 1.3. Рух справи. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивач у тексті позову також просить суд витребувати в Луцькому міськрайонному суді Волинської області матеріалів справи №161/12585/24, однак будь-яких доводів стосовно цього клопотання не наводить. У зв`язку з тим, що в матеріалах справи наявна ухвала суду за результатом розгляду справи №161/12585/24, і ця ухвала набрала законної сили, додаткове вивчення матеріалів цієї справи є зайвим, а у задоволенні відповідного клопотання суд відмовляє. ІІ. Мотивувальна частина. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи слідує, що [PERSON] , 03 червня 2024 року, близько 09 години 10 хвилин, перебуваючи на прилеглій території поблизу зупинки громадського транспорту «Школа №24» розташованої за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Станіславського, будинок №52, не усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій та не керуючи ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, а саме: перебуваючи у громадському місці, вчинив дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю та які виразились у нанесені потерпілому [PERSON] , [INFO] , одного удару долонею правої руки в ділянку голови з права. Після чого, [PERSON] продовжуючи свої дії, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в ділянку носа, від чого [PERSON] впав спиною на землю. Внаслідок суспільно небезпечних дій вчинених [PERSON] потерпілому [PERSON] завдано тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, в лобній ділянці голови, внутрішньо-шкіряного крововиливу в ділянці правої щоки, садна на задній поверхні ліктьового суглобу, які відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 375 від 06 червня 2024 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та перелому кісток носу, який відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 375 від 06 червня 2024 року за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Крім того, 03 червня 2024 року, близько 11 години 25 хвилин, [PERSON] , перебуваючи на прилеглій території поблизу магазину «Експрес Там-Там» розташованого за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Відродження, будинок №14А, не усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій та не керуючи ними, під час конфлікту, який раптово виник із потерпілим [PERSON] , [INFO] , наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, чим спричинив потерпілому [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока з переходом на скронево-величну ділянку голови, яке відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 372 від 05 червня 2024 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином, [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 190 від 28.06.2024, підозрюваний [PERSON] , [INFO] , в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій, як і на даний час страждає на гострий поліморфний психотичний розлад, через який не був і не є здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, що свою чергу унеможливлює його постати перед судом та слідством. За своїм психічним станом [PERSON] потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціалізованого лікувального закладу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року у справі №161/12585/24, яка залишена без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, визнано, що [PERSON] вчинив суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.296 КК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Застосовано до [PERSON] , [INFO] , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. У задоволені цивільного позову потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. З наданих позивачем медичних документів слідує, що відповідач поніс витрати на лікування у загальному розмірі 35\~801,79 грн (а.с.6-14). 2.2. Позиція суду щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною другою статті 1186 ЦК України передбачено, що якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. З аналізу вищенаведених положень ЦК України слідує, що у цивільному законодавстві презюмується вина особи, яка її завдала, і тягар доведення протилежного лежить саме на завдачеві шкоди. Потерпілий лише має довести суду факт наявності шкоди, неправомірність діяння завдавача шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та неправомірним діянням. На думку суду такий самий розподіл доказування складових делікту слід застосувати і у випадку, коли шкода відшкодовується не безпосередньо її завдавачем, а іншою особою, яка за законом відповідає за неї. Такий випадок визначений у частині другій статті 1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством. За загальним правилом, у такому випадку шкоду відшкодовує її чоловік (дружина), батьки, повнолітні діти, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Тобто, саме відповідач, як матір, яка проживає зі своїм повнолітнім сином і внаслідок психічного розладу, про якій їй було відомо, завдав шкоди позивачеві, повинна довести суду, що нею вжиті всі необхідні заходи для запобігання цієї шкоди. Однак відповідач, подаючи відзив на цей позов та стверджуючи про вжиття нею належних заходів для запобігання шкоди, яка завдана сином, не надала суду будь-яких доказів на підтвердження цих обставин. Відповідач обмежилася поданням до відзиву копії ухвали про відкриття провадження у справі, а стосовно суті цього позову жодних доказів не надала. Зі встановлених судом обставин слідує, що кримінальне правопорушення відносно [PERSON] сталося поблизу зупинки громадського транспорту «Школа №24» по вул. Станіславського у м. Луцьку. Через декілька годин [PERSON] вчинив інше кримінальне правопорушення в іншій частині міста по пр. Відродження. Тобто, відповідач не здійснювала будь-якого контролю за переміщенням сина, хоча достовірно знає, що він хворіє психічним розладом. «Відсутність оформлення\~опікунства» про що зазначає відповідача як аргумент свого відзиву, навпаки свідчить про те, що вона не бажає у встановленому законом порядку доглядати за сином, зокрема оформити опіку над ним, що ще раз підтверджує наявність підстав для відшкодування шкоди, передбачених ч.2 ст.1186 ЦК України. Окрім того, матеріали справи не містять у собі доказів того, що відповідач вживала належних заходів стосовно лікування сина, зокрема і на стаціонарі. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що саме відповідач, на підставі ч.2 ст.1186 ЦК України, як матір особи, яка страждає психічним розладом та завдала шкоди потерпілому, має відшкодувати шкоду позивачу. Визначаюсь з розміром матеріальної шкоди, яку відповідач повинна відшкодувати позивачу, суд виходить з наданих позивачем первинних документів, за якими він поніс на лікування 35\~801,79 грн. Будь-яких заперечень щодо суми цих витрат, або свого контрозрахунку відповідач суду не надала, що суд оцінює як її згоду із заявленою сумою. З огляду на вищевикладене позовні вимоги, в частині відшкодування матеріальної шкоди, слід задовольнити повністю. 2.3. Позиція суду щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] , за які несе відповідальність відповідач, позивачу могла бути завдана моральна шкода, суд стягує її у розмірі 50 000,00 грн.. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 100 000,00 грн. є явно завищеним та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнала позивач. Тому суд задовольняє позовні вимоги частково стягнувши з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 2.4. Щодо міркувань відповідача про неналежність оформлення позовної заяви. У своєму відзиві відповідач також звертає увагу, що позовна заява подана з порушенням приписів п.п.2, 3, 4, 5, 9 частини третьої статті 75 ЦПК України. В першу чергу слід звернути увагу, що стаття 75 ЦПК України маю назву «Перекладач» і оформлення позовних заяв не стосується, а наведених відповідачем пунктів не має. Якщо відповідач мала на увазі у своєму відзиві ст.175 ЦПК України, то суд зазначає, що позовна заява відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, а в чому конкретно полягає невідповідність, відповідач у своїх доводах не конкретизує і не доводить суду. Незгода відповідача із фактичними обставинами справи та доводами позивача не свідчить про невідповідність позову за формою та змістом ст.175 ЦПК України. До того ж такої підстави для відмови у задоволенні позову «з формальних\~підстав», як про це зазначає відповідач у відзиві, не існує. 2.5. Щодо розподілу судових витрат. У зв`язку з тим, що позивач всупереч вимогам ч.1 ст.134 ЦПК України не подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, не звертався до суду із заявою, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, а також не надав будь-яких доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, слід відмовити у стягненні з відповідача заявлених витрат у 2\~000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, та звільненням відповідача від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: partial