Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] подана у її інтересах представником адвокатом Лисенко Ігорем Станіславовичем до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 130 582, 00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала на те, що вона працює на посаді електромонтера станційного устаткування телефонного зв`язку з 12.04.2021 року по теперішній час у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», що підтверджується довідкою відповідача від 10.12.2024 року та витягом з трудової книжки позивача. З жовтня місяця 2021 році відповідач перестав виконувати свої зобов`язання роботодавця щодо вчасної та в повному розмірі виплати позивачу заробітної плати. Згідно довідки про нараховану та не виплачену заробітку плату станом на грудень 2024 року заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає 130 582 грн. У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не виплачує позивачу заробітну плату позивач звернувся до суду з даним позовом. Разом із позовною заявою представником позивача було надано клопотання про витребування доказів у якому просив витребувати наступні докази: -Наказ про прийняття [PERSON] на роботу (№217вк від 05.04.2021 року); -Довідку про нараховану та не виплачену заробітну плату [PERSON] із вказанням її розміру у період з жовтня 2021 року по теперішній час. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до якої судом одночасно було витребувано вищезазначені докази. 18 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірванням контрактів, які складали питому вагу замовлень продукції, несе великі фінансові збитки. Звернув увагу, що протягом 2019-2023 рр. та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи, що підтверджується наказом по підприємству про режим роботи. З 28.02.2022 року і до 01.09.2023 року підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Окрім того, на думку відповідача, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду. Разом із відзивом відповідач надав довідку від 14.02.2025 року про невиплачену заробітну плату за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року Крім того, 24 лютого 2025 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська представником позивача [PERSON] адвокатом Лисенко І.С. було надіслано відповідь на відзив, в якому зазначає, що згідно з довідкою, наданою до суду відповідачем від 14.02.2025 року позивачу в період з жовтня 2021 року та по жовтень 2024 року не виплачена заробітна плата за 18 місяців на загальну суму у 130\~582 грн. 00 коп. разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням вимоги суду про витребування доказів, у довідці період з листопада 2024 року по теперішній час не зазначений хоча порушення права на оплату праці позивача продовжується і на сьогодні. Зазначає, що в грудні 2024 року позивачу [PERSON] була виплачена заробітна плата за листопад 2024 року, отже у вищезазначеній довідці відсутня інформація за грудень 2024 року, січень та лютий 2025 року. Згідно з середньою сумою заборгованості, розрахованою від загальної суми заборгованості поділено на кількість місяців заборгованості (130\~582,00 грн. /18 місяців), середня заборгованість за місяць дорівнює 7\~254, 55 грн. Таким чином за тримісячний період (грудень 2024 року лютий 2025 року) виникла додаткова заборгованість по несплаті заробітної плати у розмірі 21\~763, 65 грн. (7254, 55 х 3 місяці), що разом складає заборгованість на суму 152\~345, 65 грн. (130582,00 грн. + 21763,65 грн. = 152345,65 грн.). Також, представник позивача звернув увагу суду на те, що аргументи про фінансові збитки, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи, простої не мають братися до уваги судом, бо не знімають з відповідача відповідальності та необхідності дотримуватися норм Конституції України та трудового законодавства. Позивач продовжує перебувати у трудових відносинах із відповідачем. Ані наказів (розпоряджень) про звільнення, ані повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільнені позивачем не отримано. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , з 12 квітня 2021 року перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8). Звернувшись до суду позивач зазначила, що відповідач не виплачував йому нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Вирішуючи питання, щодо розміру заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем, суд виходить з наступного. Згідно ч. 10. ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Згідно з довідкою № 129/24 від 14 лютого 2025 року, виданою Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 у загальному розмірі 130 582, 00 грн. Проте, у вищезазначеній довідці відсутня інформація за грудень 2024 року, січень і лютий 2025 року. Таким чином за тримісячний період не зазначений у довідці про заборгованість виникла додаткова заборгованість по несплаті заробітної плати. Враховуючи ненадання відповідачем належного розрахунку заборгованості (нарахувань) перед позивачкою за період з грудня 2024 по лютий 2025, витребуваного судом відповідно до ухвали від 16 січня 2025 року, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок заборгованості за вказаний період, наданий представником позивача у розмірі 21\~763, 65 грн., виходячи із розрахунку середньої суми заборгованості за місяць у розмірі 7\~254, 55 грн. (7\~254, 55 грн. х 3 місяці (грудень 2024, січень 2025, лютий 2025) = 21\~763, 65 грн.) В результаті, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка підлягає стягненню станом на теперішній час становить 152\~345, 65 грн. (130582,00 грн. + 21763,65 грн. = 152345,65 грн.) За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі, у розмірі 152\~345,65 грн., а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 152\~345,65 грн.; період стягнення дорівнює 21 повних місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 152\~345,65 грн. / 21 = 7254, 55 грн. Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. (ч. 1 ст. 233 КЗпПУ). Частиною 2 статті 233 КЗпПУ визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Судом встановлено, що позивач на теперішній час продовжує працювати та до суду з позовом звернувся 14 січня 2025 року, оскільки отримав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі лише 10 грудня 2024 року, а отже встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі ним не пропущено. З огляду на наведене доводи відповідача в цій частині судом визнаються неприйнятними. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2\~статті 137\~ЦПК України\~визначено,\~що за\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Лисенко І.С., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 7 від 09.12.2024 року (а.с. 13). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 09 грудня 2024 року між адвокатом Лисенко І.С. та позивачем було підписано акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги № 7 від 09.12.2024 року на загальну суму 5 000,00 грн., за первинну консультацію та ознайомлення з документами клієнта, направлення адвокатського запиту для отримання відповідних доказів, повне ведення судової справи щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, представництво клієнта у суді (а.с. 14). Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Лисенко І.С., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної виконавцем правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг з підготовки проекту позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial