Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Заявник звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою в порядку окремого провадження про визнання спадщини відумерлою. Вимоги заяви обґрунтував тими обставинами, що 28.03.2008 між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у сумі 25000,00 дол. США. В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, між Банком та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки №80/06/6/1 від 28.03.2008. Предметом іпотеки виступало нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавця на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з неналежним виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі рішення суду від 22.12.2011 стягнуто з позичальника та іпотекодавців у солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 29325,80 дол. США та штрафні санкції у розмірі 31226,75 грн, було видано виконавчий лист та ініційовано процедуру примусового стягнення заборгованості відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». 03.04.2023 АБ «УКРГАЗБАНК» дізналось про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що залишилось, в тому числі на предмет іпотеки. АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з Заявою-претензією з вимогами до спадкоємців яку було долучено до спадкової справи №203/2023. Більше інформації з Шостої криворізької державної нотаріальної контори не надходило. Враховуючи той факт, що в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна присутній запис про обтяження та після смерті позичальника минуло більше двох років, ніхто за цей час так і не звернувся за оформленням своїх спадкових прав та не переоформлено предмет іпотеки, то спадкоємці у померлого відсутні. У зв`язку з наведеним обставинами та відсутністю спадкоємців померлої, заявник просить визнати квартиру, за адресою: [ADDRESS] відумерлою спадщиною, передавши дане нерухоме майно у власність Криворізької міської ради. На підставі ухвали суду від 14.03.2024 залучено до участі у цивільній справі в якості заінтересованих осіб: виконком Центрально-Міської районної у місті ради, [PERSON] та [PERSON] . Представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради надала до суду письмові заперечення на заяву, в яких вказала, що виконком Центрально-Міської районної у місті ради заперечує проти задоволення вимог даної заяви з причин її безпідставності та необґрунтованості. Заявник не надає доказів, які б підтверджували чи спростовували наявність кола спадкоємців, що прийняли спадщину, а отже не обґрунтовує факт наявності відумерлої спадщини. Крім того, Заявник не виступає представником інтересів територіальної громади міста Кривого Рогу та не має законних підстав порушувати питання про передачу майна, як відумерлої спадщини виконкому Криворізької міської ради. Заявник виступає у даній справі самостійною стороною та має право порушувати вимоги лише стосовно захисту своїх інтересів. Представник Криворізької міської ради також надала до суду письмові заперечення на заяву, в яких зазначила, що заперечує проти задоволення вимог даної заяви з таких підстав. Обов`язок звернення до суду із заявою про відумерлість спадщини покладено саме на орган місцевого самоврядування, а не на інших осіб. Матеріали справи не містять інформації, щодо вжитих виконкомом Центрально-Міської районної у місті ради заходів з визнання даного нерухомого майна відумерлою спадщиною та інформації щодо кола спадкоємців, які звернулись до нотаріуса з заявами при прийняття спадщини, відомостей щодо наявності заповітів після померлого. Крім цього, звертає увагу суду на наявність зареєстрованих осіб за місцем знаходження майна, яке слід визнати відумерлим. Представник заявника у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представники Криворізької міської ради та виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, кожна окремо, під час розгляду справи заперечували щодо задоволення заяви та просили відмовити у її задоволенні. Представник заінтересованої особи [PERSON] [PERSON] просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки в даному випадку [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він фактично прийняв спадщину і є спадкоємцем першої черги. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.03.2008 між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №80/06/6, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у сумі 25000,00 дол. США. В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки №80/06/6/2П від 28.03.2008 та договір іпотеки №80/06/6/1з. Предметом іпотеки виступало нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності. На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №2-854/2011 від 22.12.2011 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором №80/06/6 від 28.03.2008 у розмірі 29325,80 дол. США, що станом на 11.07.2011 є еквівалентом 233741,29 грн. та штрафні санкції у розмірі 31226,75 грн. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №221 від 30.01.2023 про смерть, серії [NUMBER] . Як слідує з матеріалів спадкової справи до Шостої криворізької державної нотаріальної контори надійшла вимога (претензія) АБ «УКРГАЗБАНК» про обов`язок спадкодавця погасити кредитну заборгованість перед банком. На підставі претензії було заведено спадкову справу. Із заявами про прийняття або про відмову від спадщини до контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради від 28.03.2024 за адресою: [ADDRESS] на день смерті була зареєстрована [PERSON] , а також [PERSON] , [INFO] . Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.03.2011 слідує, що [PERSON] є сином [PERSON] . Згідно з довідкою №1688/02-14 від 24.09.2024, виданої Шостою криворізької державної нотаріальної контори, відповідно до матеріалів спадкової справи №203/2023, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, згідно зі ст. 1261 ЦК України. Аналізуючи норми права на які посилалися сторони у справі, а також норми прави, які слід застосувати суд приходить до таких висновків. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна). Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури. Як зазначено у постанові Верховного суду України від 24.05.2021 у справі №671/22/19 у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (частина перша та друга статті 1277 ЦК України). Відтак, твердження представників територіальної громади м. Кривого Рогу про те, що Заявник (АБ «УКРГАЗБАНК») не виступає представником інтересів територіальної громади міста Кривого Рогу та не має законних підстав порушувати питання про передачу майна, як відумерлої спадщини, виконкому Криворізької міської ради, а також заявник виступає у даній справі самостійною стороною та має право порушувати вимоги лише стосовно захисту своїх інтересів - є необґрунтованими, оскільки заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. У пункті 8 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права. Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав. Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом. Суд встановив, що на час відкриття спадщини (смерті іпотекодавця [PERSON] ,.) у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка виступала предметом іпотеки за іпотечним договором та яку слід визнати відумерлою спадщиною був зареєстрований її син [PERSON] . Крім цього, згідно з довідкою з державної нотаріальної контори Колісниченко М.М. є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , згідно зі ст. 1261 ЦК України. За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але розгляд даної справи, щодо визнання спадщини відумерлою, знаходиться у юридичному зв`язку між інтересами цієї особи і інтересами заявника по справі, оскільки він має можливість у процесі розгляду справи заявити про порушення чи оспорювання його суб`єктивних прав. З огляду на такі обставини, враховуючи наявність спадкоємця, який фактично прийняв спадщину, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed