Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку в трьох вимірах згідно Державних актів про право власності на землю серії ХМ №016565 площею 0,2500 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 682428400:02:005:0006, серії ХМ №016566 площею 0,199 га кадастровий номер 6824289400:005:0007 для ведення особистого селянського господарства, серії ХМ №051040 площею 0,470 га кадастровий номер 6824289400:005:0008 площею 0,470 га, для ведення особистого селянського господарства, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] (присадибна ділянка). В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , а [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та вказані земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем майна після смерті батька та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Однак, оформити спадкові права на вищезазначене нерухоме майно він не може через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, в зв`язку із чим нотаріус відмовив йому в оформлені спадщини. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Якимчук Н.П., подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, просить розглянути справу у підготовчому судовому засіданні, позов задовольнити. Відповідач Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності її представника, щодо задоволення позову не заперечувала. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом установлено,\~що[INFO] помер [PERSON] - батько позивача [PERSON] , який 20 січня 2017 року склав заповіт, яким усе належне йому на день смерті майно заповів сину. На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав з дружиною [PERSON] по [ADDRESS] . 29 квітня 2020 року [PERSON] звернувся у Старокостянтинівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тобто в межах строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, того ж дня [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] 14 липня 2020 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована на території Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належала померлому [PERSON] . Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельні ділянки в згідно Державних актів про право власності на землю серії ХМ №016565 площею 0,2500 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 682428400:02:005:0006, серії ХМ №016566 площею 0,199 га кадастровий номер 6824289400:005:0007 для ведення особистого селянського господарства, серії ХМ №051040 площею 0,470 га кадастровий номер 6824289400:005:0008 площею 0,470 га, для ведення особистого селянського господарства, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] (присадибна ділянка). [INFO] в м. Старокостянтинові Хмельницької області померла [PERSON] 01 травня 2024 року за заявою [PERSON] , який є сином померлої Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №205/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно виписки з по господарської книги № 1 Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області станом на 15 квітня 1990 року, згідно записів по господарського обліку за № 24 власником будинковолодіння під [ADDRESS] , являється [PERSON] . Будинок був побудований в 1969 році та відносився до суспільної групи колгоспний двір. На той момент в будинку були зареєстровані [PERSON] дружина, [PERSON] - син. Згідно довідки Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 97 від 23 грудня 2024 року виданої Чорнянським старостинським округом Хмельницького району Хмельницької області домогосподарство [PERSON] і його дружини [PERSON] , які проживали по [ADDRESS] було господарством робітників і службовців і станом на 15 квітня 1990 року не відносилось до суспільної групи «домогосподарств колгоспних». Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» № 2229 від 13 серпня 2024 року право власності на будинок по [ADDRESS] не зареєстровано в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвами про смерть [PERSON] ; [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] ; матеріалами спадкової справи №205/2024 заведеної 21 вересня 2024 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори до майна померлої [INFO] [PERSON] ; заповітом, складеним [PERSON] на користь [PERSON] посвідченим 20 січня 2017 року секретарем виконавчого комітету Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №2, матеріалами спадкової справи №169/2020 заведеної 29 квітня 2020 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори до майна померлого [INFO] [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст.13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду 04.11.2021 року в справі № 452/888/19 (провадження № 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим». Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Ураховуючи те, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи робітний двір, головою якого був [PERSON] , а членом [PERSON] , дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, і після його смерті право власності на нього переходить до їх єдиного спадкоємця [PERSON] . Судом також встановлено, що 14 березня 2005 року на ім`я [PERSON] видано Державні акти на право власності на земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS] : -серії ХМ №016565, кадастровий номер 682428400:02:005:0006, площею 0,2500 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); -серії ХМ №016566 кадастровий номер 6824289400:005:0007, площею 0,199 га для ведення особистого селянського господарства; -серії ХМ №051040 кадастровий номер 6824289400:005:0008, площею 0,470 для ведення особистого селянського господарства. 04 жовтня 2024 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено [PERSON] в оформленні його спадкових прав за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (присадибна ділянка), розташований по [ADDRESS] . Крім того, позивачу відмовлено і у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 682428400:02:005:0006, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, з тих підстав, що згідно ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок до особи переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, що була чинною на час відкриття спадщини) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, яка була чинною на час відкриття спадщини) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої у селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України). Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18) Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, який увійшов до складу спадщини після смерті [PERSON] тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, враховуючи, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві власності належала [PERSON] та увійшла до складу спадщини після його смерті, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок, який він успадкував після смерті [PERSON] й земельна ділянка, площею 0,2500 га, призначена саме для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель, право на які набув позивач. Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли дві земельних ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме, площею 0,470 га кадастровий номер 6824289400:005:0008, та площею 0,199 га кадастровий номер 6824289400:005:0007, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії ХМ №016566 та серії ХМ №051040 від 14 березня 2005 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] просить суд також визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому, матеріали справи не містять відомостей, що [PERSON] звертався до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ці земельні ділянки йому було відмовлено. Враховуючи, наявність у позивача правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки площами 0,199 га та 0,470 га, цільове призначення яких «для ведення особистого селянського господарства», та відсутність відмови нотаріуса щодо оформлення спадкових прав на ці земельні ділянки, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на вказані земельні ділянки задоволенню не підлягають, оскільки він не позбавлений можливості звернутися до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав на вказане майно після смерті спадкодавця [PERSON] .

Outcome: partial