Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , зацікавлена особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради, третя особа [INFO] , про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини батьком. Позов мотивовано тим, що 17.10.2002 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син - [PERSON] , залишився проживати разом з батьком - [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , проживають окремо. У 2022 році [PERSON] перетнула кордон України та більше не поверталася. Повертатися з-за кордону в Україну, вона не збирається. Позивач зазначає, що з моменту розлучення, він самостійно виховує свого сина, який повністю знаходиться на його утриманні. При цьому відповідач, участі у вихованні дитини не приймає, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться його успіхами у навчанні, його фізичним та духовним розвитком. Син не отримує від матері жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. За місцем проживання, а саме в [ADDRESS] , позивачем створені всі умови для проживання та розвитку дитини, син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його навчання та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та, вразі необхідності, лікування [PERSON] , завжди вирішує саме позивач, та відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності, відвідує школу, перевіряє уроки, займається його фізичним та духовним розвитком. Згоди на будь-які потреби дитини, зокрема на навчання, медичне втручання, виїзд за кордон, вирішення інших соціальних питань, в тому числі щодо переміщення, матір не дає. А таку згоду необхідно мати, так як це дає можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги, як батька - одинака, оскільки, матір дитини виїхала за межі України. Крім того, позивач зазначає, що встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини, потрібно для оформлення документів, як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрацію місця проживання дитини з батьком, вирішення інших питань, щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди матері, що й стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 04.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 26.11.2024 року витребувано з Державної прикордонної служби України, інформацію про перетин державного кордону України та інформацію про те, чи виїжджала [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянка України за межі кордону України в період з лютого 2022 року по жовтень 2024 року. 29.11.2024 року на адресу суду надано відповідь з Державної прикордонної служби України. Ухвалою суду від 21.01.2025 року залучено до справи в якості третьої особи [INFO] . В судовому засіданні позивач\~та його представник\~заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Судові витрати просили залишити за позивачем. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву та відзив, в яких повідомила, що відносно встановлення факту самостійного виховання [PERSON] їх спільного сина -\~ [PERSON] , не заперечує. З доводами викладеними у позовній заяві [PERSON] погоджується повністю. Участі в житті сина вона не приймає, вихованням не цікавиться, матеріально не допомагає. Протягом тривалого часу вона проживає окремо, наміру виховувати, утримувати сина, спілкуватись із ним у неї немає. Просила проводити розгляд справи без її участі з урахуванням позиції, викладеної у її заяві. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні заперечила в повному обсязі проти задоволення заявлених позовних вимог. Представник третьої особи [INFO] в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток, повідомлення на електронну адресу та через оголошення на офіційному сайті "Судова влада". Заяв та клопотань до суду не надав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Так, судом встановлено, що 17.10.2002 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 27.02.2024 року (а.с.10) Зі Свідоцтва про народження серії\~ [NUMBER] від 13.08.2009 року \~вбачається, що\~батьками\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.\~5) Відповідно до довідки КК «П`ятничани» від 09.11.2023 року за №651, [PERSON] проживає без реєстрації зі своїм батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .(а.с.11) Згідно з довідкою КЗ «Вінницький ліцей №6» від 15.01.2024 року №01-12/6 та №01-12/15, [PERSON] є учнем 8-Г класу, регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним. Контакт зі школою підтримує батько: спілкується із вчителями, які навчають сина, цікавиться його успіхами і шкільним життям, відвідує батьківські збори та інші позакласні шкільні заходи. Мати дитини [PERSON] , контакту з навчальним закладом, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. (а.с. 15, 16). Також, згідно декларації з КНП «ЦПМСД №5 м. Вінниця» встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , обслуговується у лікаря [PERSON] . Законним представником дитини, від якого надійшло звернення до лікаря і укладено декларацію про вибір лікаря для надання дитині первинної медичної допомоги є батько [PERSON] (а.с. 17). Крім того, із відзиву [PERSON] від 23.11.2024 року, направленого нею на електронну адресу суду вбачається, що остання є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У вказаному відзиві [PERSON] зазначає, що заявлені вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Просила справу розглядати за її відсутності (а.с. 41, 75). Із пояснень наданих в судовому засіданні неповнолітнім [PERSON] встановлено, що він тривалий час проживає з батьком, а з 2022 року взагалі лише з батьком, який займається його вихованням та утриманням. Мати з ним не спілкується та коштів на його утримання не надає. Питаннями його навчання, виховання та утримання займається лише батько. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради №01/00/011/122483 від 27.03.2024 року було визнано за недоцільне позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] , щодо дитини [PERSON] (а.с. 18-19). Відповідно відповіді з Державної прикордонної служби України від 29.11.2024 року, [PERSON] 25.03.2022 року виїхала за межі країни та до даного часу не поверталась. (а.с.54, 55, 70, 72) Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2025 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про припинення стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Частиною 6\~ст. 19 СК України\~визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У законодавстві України відсутня дефініція «самостійного виховання дітей одним із батьків», лише міститься визначення\~терміну «одинока мати»,\~де згідно з ч.1 ст. 135 СК України\~реєстрація народження дитини у відділі ДРАЦС відбувається за заявою матері та «одинокий батько», у зв`язку із смертю матері дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 8 Конституції України\~звернення до суду за захистом конституційних прав та свобод громадян на підставі\~Конституції\~гарантується. Згідно зі\~статтею 4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги\~постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З наведених позивачем у позові обставин вбачається, що факт, який він просить встановити\~є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту самостійного виховання\~та утримання дитини позивачу\~потрібно з метою захисту\~прав та інтересів дитини та прав заявника, як батька (можливість оформлення документів для соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним з батьків). Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Відповідно до\~статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із положеннями\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України\~фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , не заперечує факту окремого проживання від дитини та перебування сина на самостійному вихованні та повному утриманні батька. Судом встановлено та визнано відповідачем [PERSON] \~те, що\~неповнолітній син\~ [PERSON] , проживає зі своїм батьком, намірів виховувати, утримувати сина вона не має. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на те, що від встановлення факту\~самостійного виховання\~та утримання\~дитини залежить виникнення права позивача на реалізацію його прав передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дитину,\~з огляду на той факт, що\~ [PERSON] , визнала вимоги позивача в повному обсязі, позов підлягає задоволенню. Частиною 7\~статті 294 ЦПК України\~встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved