Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

13.02.2025 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позов обгрунтовано тим, що з 03.02.2007 сторони перебувають у шлюбі. У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На момент подання позову діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Наразі позивач не має можливості повною мірою забезпечити дітей, прохання позивача про надання матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач ігнорує. У зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. Позивач до суду не з`явилась, у позові просила провести розгляд справи без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач надав заяву, в якій просив провести розгляд без його участі, не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Ознайомившись із заявами сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено заступне. 03.02.2007 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Сторони записані батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8, 9). Згідно копії довідки №03-05/227 від 21.01.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.10) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно копії довідки №08-04/281 від 21.01.2025 (а.с.11) [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції\~України та статтею 180\~СК\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1\~ст.\~183\~Сімейного\~кодексу\~України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів,\~визначений\~за\~рішенням суду\~може\~бути\~згодом зменшено\~за рішенням\~суду\~за\~позовом платника\~аліментів\~у\~разі зміни\~матеріального\~або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення\~здоров`я\~та\~в\~інших випадках,\~передбачених\~цим\~Кодексом,\~що\~не позбавляє\~відповідача права\~в\~разі настання\~зазначених\~обставин\~за наявності\~належних\~та\~допустимих доказів\~звернутися до\~суду\~з\~позовом про\~зменшення\~розміру\~аліментів. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі викладеного судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved