Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

24.08.2023 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», заінтересована особа [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03.01.2024 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача [PERSON] . Позивну заяву мотивує тим, що 03.03.2022 року близько 20 години 00 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21144», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторони Мукачева в напрямку села Баркасово, проїжджаючи по вул. Центарльна у с. Страбичово Мукачівського району біля будинку №311, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Вналідок ДТП пішохід [PERSON] загинув на місці. 04.03.2022 за фактом ДТП Слідчим відділенням відділу поліції №1 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022071 120000093. Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2023 року по справі №303/304/23 визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Таким чином, смерть [PERSON] настала на місці дорожньо- транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується вироком суду, та свідоцтвом про смерть [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Так як, шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки, і управління яким здійснював водій, що є працівником відповідача, у останнього виник обов`язок відшкодувати гаку позивачу спричинену шкоду, а у позивача виникло право на одержання компенсації такої шкоди. Оскільки [PERSON] - мати по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю матері спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених нею моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках. В даній ДТП, внаслідок якої позивачу завдано шкоди, сталася за участю автомобіля марки «ВАЗ 21144», реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить АТ «Ощадбанку», що в свою чергу встановлено вироком суду. Оскільки моральна шкода була завдана працівником АТ «Ощадбанк» під час виконання своїх трудових обов`язків, то така шкода відшкодовується АТ «Ощадбанк» як володільця джерела підвищеної небезпеки. Позивач оцінює свою моральну шкоду у зв`язку з наслідками вище вказаної ДТП в розмірі 400 000, 00 гривень. В той же час цивільно - правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого вище вказаного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З урахуванням права одного потерпілого у справі матері на відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений Законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку: 12 мінімальних заробітних плат х 6500 гри. (розмір мінімальної заробітної плати станом на час події ДІП відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік»), дорівнює 78 000 гривень. Проте, на думку позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди розрахований у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди. Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди Цивільного кодексу України та змісту ч. 1ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з огляду на те. що станом на дату настання ДІП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 322 000 гривень (з розрахунку (400 000 - 78 000 = 322 000). яка залишається не відшкодованою, та у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. 01.12.2023 року від представника відповідача АТ «Ощадбанк» надійшов відзив на позовну заяву, який мотивував наступним. 03.03.2022 року для виконання службових поїздок з використанням автомобіля марки ВАЗ 21144, реєстраційний № [NUMBER] , оформлено подорожній лист службового легкового автомобіля серії АГЄ №229658 від 03.03.2022, відповідно до записів у якому водієм зазначено « [PERSON] зміна [PERSON] » Таким чином, 03.03.2022 [PERSON] мав виконувати службову поїздку з використанням службового легкового автомобіля ВАЗ 21144, реєстраційний № [NUMBER] у чіткій відповідності до поставленого завдання та подорожнього листа службового легкового автомобіля серії АГЄ №229658 від 03.03.2022. Записи згідно акту прийому-передачі транспортного засобу від 03.03.2022 щодо показання спідометра службового автомобіля ВАЗ 21144, реєстраційний № [NUMBER] , на момент передачі збігаються із записами згідно подорожнього листа службового легкового автомобіля серії АГЄ №229658 від 03.03.2022 при виїзді з гаража, а саме «533588км». У подорожньому листі службового легкового автомобіля серії АГЄ №229658 від 03.03.2022 також містяться наступні записи: у графі «І. Завдання водієві»: облуправління Ощадбанк, час вибуття 9:00; у графі «II. Робота водія та автомобіля»: Показання спідометра при виїзді з гаража 533588, при поверненні до гаража 533685; Час фактичний при виїзді з гаража 9:00, при поверненні до гаража 18:00; у графі «IV. Результати роботи автомобіля»: запис 1: Витрати пального, літрів: за нормою 8,07, фактично 5,24; Загальний пробіг, км: 65; запис 2: Витрати пального, літрів: за нормою 9,18, фактично 2,93; Загальний пробіг, км: 32; запис 3: Витрати пального, літрів: фактично 8,17; Загальний пробіг, км: 97 (тобто, запис 3 є підсумком записів 1 та 2 за день); у графі «Особливі відмітки»: запис 1: Ужгород-Мукачево,- запис 2: по місту Ужгород. Таким чином, службовий легковий автомобіль ВАЗ 21144, реєстраційний № [NUMBER] , використовувався для виконання службових поїздок 03.03.2022 з моменту виїзду з гаража (місця стоянки) о 09:00 і до повернення в гараж (місце стоянки) о 18:00, тобто з 09:00 до 18:00. Службові поїздки виконувалися у такій послідовності: 1) Ужгород-Мукачево-Ужгород (65км), за нормою витрат пального 8,07; 2) по місту Ужгород (32км), за нормою витрат пального 9,18. Місцем стоянки (гаража) службового легкового автомобіля ВАЗ 21144, реєстраційний № [NUMBER] , в нічний та неробочий час, у вихідні та святкові дні визначено виключно за адресою: м.Ужгород, вул.Корзо, 15 (п.2.2. наказу від 04.10.2021 №870). Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ «Ощадбанк» встановлено робочий час з 09:00 до 18:00. Відповідно до витягу з табелю обліку робочого часу [PERSON] за березень 2022 року, 03.03.2022 [PERSON] відпрацював 8 годин, що відповідає записам у графі «II. Робота водія та автомобіля» подорожнього листа службового легкового автомобіля серії АГЄ №229658 від 03.03.2022 (витяг з табелю обліку робочого часу [PERSON] за березень 2022 року додається). Таким чином, 03.03.2022 о 18:00 із прибуттям на місце стоянки (гаража) за адресою: [ADDRESS] , виконання службових поїздок водія [PERSON] із використанням службового легкового автомобіля ВАЗ 21144, реєстраційний № [NUMBER] , завершилося. Жодного наказу керівника установи Банку на виїзд службового легкового автомобіля ВАЗ 21144, реєстраційний № [NUMBER] , 03.03.2022 після 18:00 за межі населеного пункту, де розташована установа Банку (філія - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», м.Ужгород), не видавалося. Адже, відповідно до п.1.4. та п.2.6. Положення про використання автотранспорту в установах AT «Ощадбанк» (із змінами та доповненнями), у разі санкціонованого виїзду на автомобілях за межі населеного пункту, де розташована установа Банку, крім наказу керівника установи банку, про це повинно бути зазначено у подорожньому листі службового легкового автомобіля. Як слідує зі змісту позовної заяви з посиланням на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2023 у справі №303/304/23 [PERSON] 03.03.2022 близько 20 години, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ВАЗ 21144», державний номерний знак [NUMBER] , рухався з міста Мукачево у напрямку села Баркасово Берегівського району Закарпатської області зі швидкістю близько 50-55 км/год. Проїжджаючи по вул. Центральна у с. Страбичово Мукачівського району, на прямій освітленій ділянці дороги біля будинку № 311, водій на відстані 41,3 м. побачив [PERSON] , який лежав на проїжджій частині по ходу руху водія [PERSON] , при цьому останній не вжив заходи для своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу, а натомість, продовжив рух на керованому ним автомобілі, намагаючись об`їхати пішохода по зустрічній смузі руху, і в результаті допустив порушення вимог пунктів 12.2, 12.3, 12.4 та 1.10 Правил дорожнього руху України. За таких обставин вище вказаний автомобіль не виконував службових поїздок у час та за адресою місця ДТП, вказаних у вище вказаному вироку суду. В судовому засідання представника відповідача АТ «Ощадбанк» Мірошніков П.В. просив відмовити у задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] 03.03.2022 близько 20 години, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ВАЗ 21144», державний номерний знак [NUMBER] , рухався з міста Мукачево у напрямку села Баркасово Берегівського району Закарпатської області зі швидкістю близько 50-55 км/год. Проїжджаючи по вул. Центральна у с. Страбичово Мукачівського району, на прямій освітленій ділянці дороги біля будинку № 311, водій на відстані 41,3 м. побачив [PERSON] , який лежав на проїжджій частині по ходу руху водія [PERSON] . Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 06.04.2023 року по справі №303/304/23 визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Частинами першою, другою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 4 ст. 1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.1193 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом з цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Як вбачається з матеріалів справи автомобіль марки «ВАЗ 21144», д/н [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить АТ «Ощадбанк», що також встановлено вище вказаним вироком суду. Тобто відповідач АТ «Ощадбанк» є власником джерела підвищеної небезпеки і тому відповідає за завдану шкоду. Крім того відповідно до ч. 4 ст. 1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 210/5258/16-ц (провадження N 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі N 336/3665/16-ц (провадження N 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі N 243/6516/21 (провадження N 61-4095св22). Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001р. № 5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі № 447/2015/16-ц від 02.10.2019 року наявність моральної шкоди доводиться Позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Позивач є мати загиблого, Вказані родинні відносини свідчать про безумовний факт стійкості життєвих зв`язків між матір`ю та загиблим Враховуючи те, що завдана позивачам моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою рідної їх людини, внаслідок чого вони зазнали та продовжують зазнавати душевних страждань, що відобразилось на їх психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останніх за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи суть самого порушення прав позивачів, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved