Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. 1.1. У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що 1 лютого 2021 року [PERSON] склала заповіт, яким вона заповіла заявнику дві земельні ділянки. [INFO] спадкодавиця померла в с.Богданівка Каховського району Херсонської області. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті [PERSON] . Тому [PERSON] просить суд встановити факт, що [PERSON] померла [INFO] в с. Богданівка Каховського району Херсонської області. 1.2. [PERSON] не з`явився у судове засідання та обмежився поданням заяви про розгляд цивільної справи в його відсутності (а.с.34-35). 1.3. Представник заінтересованої особи [PERSON] також не з`явилась у судове засідання та подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності (а.с.36-37). 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2024 року (а.с.25) вбачається, що цивільну справу за заявою, поданою [PERSON] , було розподілено судді Васильківського міськрайонного суду Ковбелю М.М. 2.2. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду від 25 вересня 2024 року (а.с.26-28) цивільну справу було передано за підсудністю на розгляд Бориспільському міськрайонному суду. 2.3. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2024 року (а.с.31) вбачається, що цивільну справу за заявою, поданою [PERSON] , було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 2 грудня 2024 року (а.с.39-40) було витребувано у Першої бориспільської державної нотаріальної контори відомості про реєстрацію в спадковому реєстрі заповіту, складеного 1 лютого 2021 року [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Херсонської області Тоткало О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №43; а також відомості про те, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 25 грудня 2024 року (а.с.58-59) було витребувано у Васильківського ВДРАЦС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) інформацію про державну реєстрацію актового запису про смерть [PERSON] . 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 січня 2025 року (а.с.68-69) було повторно витребувано у Васильківського ВДРАЦС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) інформацію про державну реєстрацію актового запису про смерть [PERSON] . 3. Норми процесуального права та стала судова практика, якими керується суд при розгляді цивільної справи. 3.1. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. 3.2. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 3.3. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 3.4. Згідно з п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає в тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 3.5. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. 3.6. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. 4. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. 4.1. Встановлено, що 1 лютого 2021 року [PERSON] склала заповіт (а.с.21-22), яким вона заповіла [PERSON] дві земельні ділянки. Ця обставина свідчить про те, що на підставі абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України він має право звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Станом на день судового розгляду цивільної справи с. Богданівка Каховського району Херсонської області продовжує перебувати на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. 4.2. На підтвердження факту смерті спадкодавиці у вказаному населеному пункті [PERSON] подав лише копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 серпня 2024 року (а.с.6). В матеріалах цивільної справи відсутні інші письмові докази на підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території, а саме: копія лікарського свідоцтва про смерть, копія довідки про причини смерті, фотографії з церемонії поховання спадкодавиці або її могили тощо. Крім того, [PERSON] не заявив клопотання про допит свідків на підтвердження вказаних обставин. Попри те, що копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 серпня 2024 року є допустимим доказом, цей письмовий доказ не є достатнім доказом в розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території. 4.3. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для встановлення факту, що [PERSON] померла [INFO] в с. Богданівка Каховського району Херсонської області. Тому у задоволенні заяви, поданої [PERSON] , належить відмовити.

Outcome: dismissed