Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

22.11.2024 року позивач [PERSON] звернувся через підсистему «Електронний суд» до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся з запитом на отримання інформації до Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області (код ЄДРПОУ 43162533, юр. адреса: 08154, Україна, Київська область, Фастівський район, місто Боярка, вул. Білогородська, буд. 13). В своєму запиті позивач просив надати йому інформацію необхідну для розуміння розміру заборгованості ТУ ССО перед ним, а також щодо його черговості на виплату цієї заборгованості та загальні темпи виплат які здійснює ТУ ССО по аналогічній виграній ним судовій справі. Проте, відповідь він отримав з порушенням строку, передбаченого відповідним Законом України, а також не в повному обсязі. Позивач зазначив, що з боку ТУ ССО він вже зазнавав неодноразового порушення своїх прав, за відновлення яких доводилося зокрема звертатися до суду. Так, наприклад, своїм рішенням у справі № 640/11041/22 Київський окружний адміністративний суд став на бік позивача і зобов`язав ТУ ССО вжити відповідні заходи спрямовані на відновлення його прав. Водночас, попри досі не виконане уже існуюче судове рішення, яким було встановлено одне з порушень прав позивача з боку відповідача, на сьогодні сталося чергове порушення його прав з боку ТУ ССО. Таким чином, на думку позивача, можна стверджувати про системність порушення відповідачем прав позивача. Позивач пояснив, що порушення його права на доступ до публічної інформації (про яке детально йтиметься далі) в свою чергу завдало йому моральної шкоди, яка полягає в емоційних стражданнях та приниженні честі й гідності, оскільки йому довелося присвятити багато часу, енергії та сил для захисту та поновлення порушеного права на інформацію, яке прямо закріплено в Конституції України. Завдана позивачу моральна шкода проявляється у негативних емоціях, і, як наслідок, поганому самопочутті, пригніченому настрої, стані постійної емоційної напруги та апатії. Варто зазначити, що позивачем, як відповідальною та законослухняною людиною, з активною громадською позицією та високим рівнем національно-патріотичної свідомості, дії відповідача, а саме нехтування законодавчими нормами при розгляді його запиту, сприймається як прояв образи, що призвело також до тимчасової відірваності від активного суспільно-політичного життя країни, зниження настрою та його нестійкості, нервозності, дратівливості, порушення сну, хвилювання про майбутній стан здоров`я. Також страждання підсилились тим, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій. Крім того, позивач зазначив, що, щоб поновити свої права, він звернувся зі скаргою до вищого органу, а саме Служби судової охорони (код ЄДРПОУ 42902258, юр. адреса: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601). У скарзі він просив вжити заходи спрямовані на поновлення його прав, притягнути до відповідальності винних, а також надати йому пропозиції (варіанти) щодо відшкодування мені моральної та матеріальної шкоди. У своїй відповіді на скаргу ССО зазначило: "Що стосується відшкодування Вам моральної та матеріальної шкоди, то варто зазначити, що відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Таким чином, ССО фактично визнало порушення посадовими особами ТУ ССО моїх прав, проте відмовило йому у відшкодуванні моральної шкоди, яка передбачена законодавством України, та зазначило про необхідність звернення до суду. Отже, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Таким чином, психологічне напруження, розчарування, незручності та інші прояви моральної шкоди зазначені вище, що виникли внаслідок порушення ТУ ССО прав позивача, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди. Вважаю належним обсягом відшкодування - стягнення на користь позивача відшкодування в сумі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. На підставі зазначеного позивач проси в суд: - стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (код ЄДРПОУ 43162533, юр. адреса: 08154, Україна, Київська область, Фастівський район, місто Боярка, вул. Білогородська, буд. 13) на користь [PERSON] - 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2024 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 22.11.2024 року позовна заява з матеріалами справи надійшла до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 року справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи без виклику сторін. Відповідач Територіальне управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками отримали. 13.12.2024 року через підсистему «Електронний суд» надали відзив на позовну заяву, в якому заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, просили покласти судові витрати на позивача, та зазначили наступне. [PERSON] 16.09.2024 року звернувся із запитом до територіального підрозділу - ТУ ССО у м. Києві та Київській області задля отримання інформації, просив надати: - копію листа ТУ ССО вих. № 41.07-316/ССО від 02.07.2024 та додатка № 10 до нього, а також актуальний, станом на дату надання відповіді, - реєстр (список, чергу тощо) щодо черговості виконання відповідних судових рішень та інформацію про стан виконання рішень по аналогічним справам. [PERSON] було надіслано відповідь 24.09.2024 року, яка містила інформацію щодо першого пункту запитуваної інформації та повідомлено, що реєстр щодо черговості виконання відповідних судових рішень у ТУ ССО у м. Києві та Київській області відсутній, оскільки ним відповідний облік не здійснюється, а здійснюється розпорядником бюджетних коштів вищого рівня. Позивач зазначає, що Управління порушило строк надання відповіді на запит та надало відповідь не повністю, оскільки не було надано запитуваний реєстр, а зазначено про те, що облік черговості проводиться розпорядником бюджетних коштів вищого рівня. Вказував, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача, а тому вважає, що відповідач зобов`язаний був передати запит в частині 2 пункту запиту належному розпоряднику інформації. Зауважуємо, ТУ ССО у м. Києві та Київській області не має власного реєстру черговості виконання судових рішень, а позивачем у запиті не було конкретизовано, який саме документ ним запитувався. Позивачу було повідомлено, що центральний орган управління проводить єдиний облік (черговість виплат) виконання рішень судів, як розпорядник бюджетних коштів вищого рівня. В той же час, [PERSON] не було визначено який саме реєстр ним запитувалось, а визначення його, як «актуальний реєстр по аналогічним справам» імовірно було розцінене посадовою особою фінасово-економічного відділу, яка надавала відповідь на запит, як реєстр, який стосується саме рішень у справах тільки до ТУ ССО у м. Києві та Київській області. Відмічаємо, що центральний орган управління має інформацію щодо черговості виконання рішень судів щодо задоволення позовів співробітників Служби по всіх територіальних підрозділах, а не тільки ТУ ССО у м. Києві та Київській області. Отже, твердження позивача про те, що Управління повинно було передати запит на розгляд центрального органу управління є сумнівним, оскільки неможливо чітко визначити яку інформацію запитував [PERSON] та чи дійсно вона наявна в центральному органі управління. Представник відповідача зазначив, що подією, з якою пов`язано початок п`ятиденного строку на розгляд запиту в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», є день отримання розпорядником публічної інформації запиту про надання інформації, в даному випадку 16.09.2024. Перебіг цього процесуального строку розпочинається з наступного дня після настання вказаної події, тобто з 17.09.2024, триває п`ять робочих днів (17, 18, 19, 20, 23 вересня 2024) та спливає в останній день строку 23 вересня 2024 року. Отже, Управлінням було дійсно допущено незначне 1 день, порушення строку на відповідь, однак, обставини щодо здійснення вказаного порушення не є предметом розгляду даного спору. Так, [PERSON] звернувся із вимогами про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що шкода завдана йому незаконними діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади - ТУ ССО у м. Києві та Київській області. В той же час, відомостей про те, що визначені ним дії були визнані незаконними надано не було. Вимог про визнання протиправною бездіяльності або дій ТУ ССО у м. Києві та Київській області позивачем заявлено не було. 19.12.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, в якій позивач зазначив, що відповідач втратив право на подання відзиву, а подані ним документи (зокрема і сам відзив) необхідно, на думку сторони позивача, залишити без розгляду. Позивачем було дотримано правовий механізм оскарження дій чи бездіяльності відповідача, подавши скаргу до вищого органу. За наслідками розгляду скарги позивача та заходів вжитих вищим органом було встановлено факт порушення відповідачем вимог статей 14, 20 Закону при розгляді його запиту. Дані факти підтверджуються уже наявними в суді матеріалами, які подано ним разом з позовом, а також разом із заявою на виконання ухвали суду. Разом з тим, факт цих порушень підтверджується матеріалами службової перевірки, отриманими мною листом Служби судової охорони від 05.11.2024 № 30/01.30-13-1513. Таким чином факт порушення його прав є доведеним у порядку визначеному чинним законодавством України та підтверджується необхідними, достатніми та достовірними доказами, які надано суду. Щодо повторюваності протиправних дій з боку відповідача по відношенню до позивача, позивач зазначив наступне. Факт повторюваності протиправних дій з боку відповідача по відношенню до позивача є доведеним, оскільки саме відповідач раніше допустив протиправне діяння (дію та бездіяльність), яке вже було встановлено Київським окружним адміністративним судом у справі № 640/11041/22. Варто зазначити, що дане судове рішення залишається невиконаним, що підтверджується твердженнями відповідача, а також відкритим виконавчим провадженням, щодо примусового виконання даного рішення. Ці факти, на думку позивача, підтверджують факт порушення відповідачем його прав в минулому, а також протиправне невиконання відповідачем судового рішення на його користь. Це також посилює його моральні страждання у зв`язку з черговою противною діяльністю відповідача. Проте, дане питання не є предметом судового розгляду у цій справі, а лише посилює і доводить факт, що відповідач порушував раніше права позивача. Так само як і порушив їх при розгляді мого інформаційного запиту, чим завдав значних психічних, моральних та емоційних страждань. Позивач просив відзив на позовну заяву, поданий відповідачем, залишити без розгляду, оскільки відзив подано з порушенням процесуальних строків та після втрати права відповідача на його подання; позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача. 06.02.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області було надано заперечення (на відповідь на відзив), в яких він зазначив, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року прийнято до провадження справу № 381/5064/24 за позовом [PERSON] до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (надалі Управління), Державної судової адміністрації про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою встановлено 15 денний термін з дня отримання ухвали для подання відзиву. Вказану ухвалу Управлінням отримано засобами електронного зв`язку 26 листопада 2024 за вх. № 1394. 11 грудня 2024 року Управлінням було підготовлено відзив на позовну заяву, яка була направлена на адресу суду 12 грудня 2024 року, у зв`язку із відключенням світла. 19 грудня 2024 року Управління отримало відповідь [PERSON] на відзив Управління та вважає за необхідне висловити свої заперечення. Щодо зауваження позивача про те, що відповідачем попущено процесуальний строк для подання відзиву, пояснили наступне. Так, 11 грудня 2024 року, в останній день спливу строку для подання відзиву, відповідний документ був підготовлений юридичною службою Управління, однак у зв`язку із відключенням світла він не був підписаний та направлений адресату. Зауважуємо, що з листопада 2024 року в Києві активно застосовуються графіки стабілізаційних та екстрених відключень світла, які пов`язані з пошкодженнями енергосистеми після масованих російських атак. 12 грудня, тобто наступного ж робочого дня відзив Управління було направлено в суд та позивачу через систему «Електронний суд». Щодо заперечень позивача на позицію Управління про недоведеність незаконності/протиправності дій Управління, відповідач зазначив наступне. Так, у відзиві на позов було зазначено, що позивачем не надано належних доказів про те, що визначені ним дії/бездіяльність Управління були визнані незаконними (протиправними) Відмічаємо, що у відзиві не спростовувалась можливості оскарження дій чи бездіяльності Управління, шляхом подачі скарги до вищого органу, а такод не зазначалось про обов`язкову необхідність оскарження дій Управління виключно в судовому порядку, як це помилково тлумачить позивач, В той же час, у відзиві Управління зазначалось про те, що [PERSON] не було надано належних доказів на підтвердження визнання визначених ним в позовній заяві дій Управління незаконними або ж протиправними. Зауважувалось, що долучений позивачем лист, в якому іде мова про проведення перевірки, не є належним доказом на підтвердження визнання визначених позивачем дій Управління незаконними або ж протиправними, а також не містить чіткого визначення в чому саме полягало порушення посадовими особами Управління. Саме у зв`язку із відсутністю наданих доказів на підтвердження визнання дій Управління незаконними/протиправними, було відмічено те, що звернення із позовом про стягнення моральної шкоди із посиланням на обставини щодо протиправності дій розпорядника інформації без визнання таких дій протиправними є передчасним та вказує на необґрунтованість вимог позивача, а оцінка Києво-Святошинським районним судом Київської області законності та правомірності дій ТУ ССО у м. Києві та Київській області під час надання відповіді на запит є неможливою, оскільки не належить до його юрисдикції. На підставі зазначеного представник відповідача просив поновити управлінню строк для подання заперечень на відповідь на відзив; поновити Управлінню строк для подання відзиву на позов; відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, задовольняє клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву та приймає відзив до розгляду, визнаючи поважними причини пропуску строку. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що з метою отримання інформації, яка стосується позивача [PERSON] , ним 16.09.2024 року було подано до Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області запит на отримання публічної інформації, в якому він просив надати наступну інформацію: - належним чином оформлену копію листа Голові Служби судової охорони від Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області «Щодо виділення додаткових кошторисних призначень на виконання рішень суду» (вих. № 41.07-316/ССО від 02.07.2024) і додатка № 10 (розрахунок на [PERSON] ) до нього що стосуються особисто нього; - актуальний, станом на дату надання відповіді, реєстр (список, чергу тощо) щодо черговості виконання відповідних судових рішень та інформацію про стан виконання рішень по аналогічним справам. [PERSON] Територіальним управлінням Служби судової охорони у м. Києві та Київській області 24.09.2024 року було надіслано відповідь, яка містила інформацію щодо першого пункту запитуваної інформації та повідомлено, що реєстр щодо черговості виконання відповідних судових рішень у ТУ ССО у м. Києві та Київській області відсутній, оскільки ним відповідний облік не здійснюється, а здійснюється розпорядником бюджетних коштів вищого рівня. Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон), утворено Службу судової охорони як державний орган у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, охорони приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу. Відповідно до ст. 161 Закону, Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України. Керівництво діяльністю Служби здійснює Голова Служби. Відповідно до ч. 4 ст. 161 Закону та п. 4 Положення про Службу судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 № 1051/0/15-19 Служба складається з центрального органу управління (Центральний апарат) та територіальних підрозділів (територіальні управління) Служби. Наказом Служби судової охорони від 30 травня 2019 року № 31 «Про утворення територіальних підрозділів Служби судової охорони», утворено територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області. Статтею 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», органи місцевого самоврядування і далі здійснюють повноваження, надані їм\~Конституцією України, цим та іншими законами України. Військове командування разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування має забезпечити передбачені\~Законом України «Про правовий режим воєнного стану»\~заходи й повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Відповідно до ч.2\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у\~статті 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як роз`яснено в п. п. 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених\~статті 1176 ЦК України\~є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та чим це підтверджується, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктами 4, 5\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Твердження позивача щодо завдання йому моральної шкоди не підтверджується об`єктивними даними, а саме: відсутня протиправна поведінка відповідачів; відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювачів шкоди (відповідачів) та шкодою, завданою [PERSON] , відповідачем не вчинено жодних дій, які спричинили негативні наслідки для позивача. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою [PERSON] , є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів особи, якій завдали моральної шкоди, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди); - відсутній факт завдання моральної шкоди позивачу- відповідачем не вчинялось жодних дій, спрямованих на завдання шкоди [PERSON] , бо відповідно до\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, в даному випадку в діях відповідача відсутня вина. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Відповідно до ч. 4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як пояснив у відзиві представник Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області у другому пункті запитуваної інформації [PERSON] не було визначено який саме реєстр ним запитувалось, а визначення його, як «актуальний реєстр по аналогічним справам» імовірно було розцінене посадовою особою фінасово-економічного відділу, яка надавала відповідь на запит, як реєстр, який стосується саме рішень у справах тільки до ТУ ССО у м. Києві та Київській області. Належних і допустимих доказів спричинення Іваненку С.П. моральної шкоди діями Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області та розміру такої шкоди, позивачем не доведено, оскільки позивачем не надані докази та необґрунтовано, яким саме чином один день пропущеного відповідачем строку на надання відповіді на звернення позивача, з врахуванням того, що у другому пункті запитуваної інформації [PERSON] не було визначено який саме реєстр ним запитувалось, а отже не було конкретизовано питання (враховуючи, що центральний орган управління має інформацію щодо черговості виконання рішень судів щодо задоволення позовів співробітників Служби по всіх територіальних підрозділах, а не тільки ТУ ССО у м. Києві та Київській області, а отже відшукання такого обсягу інформації потребує значного часу) завдало [PERSON] моральної шкоди, яка полягала саме в емоційних стражданнях та приниженні честі й гідності, оскільки йому довелося присвятити багато часу, енергії та сил для захисту та поновлення порушеного права на інформацію. Крім того, позивачем не конкретизовано та належним чином необґрунтовано з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами така шкода підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак, суд звертає увагу на те, що протиправність діяння заподіювача та вина Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області в його заподіянні в даній цивільній справі не розглядається, оскільки позовних вимог щодо визнання дій відповідача протиправними позивачем заявлено не було. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed