Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

10 липня 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в період шлюбу [PERSON] із [PERSON] , у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 19 січня 2024 року, даний шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. З травня 2024 року дитина проживає з батьком, який не бажає повернути сина матері, де його постійне місце проживання. [PERSON] забезпечувала сина всім необхідним, в тому числі і одягом, харчуванням, лікуванням, оздоровленням, має можливість забезпечити дитині належні умови проживання. Проте, [PERSON] психологічно впливає на дитину, намовляючи її проти [PERSON] , тому син в добровільному порядку не бажає повернутися до матері. Вважає, що визначення місця проживання сина з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, так як, тільки [PERSON] виявляє необхідну увагу до нього та турботу, забезпечує його комфортними умовами проживання. На підставі викладеного, позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. 08 серпня 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що дійсно 12.10.2014 року між сторонами було укладено шлюб, який згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 19 січня 2024 року, розірвано. В період шлюбу [PERSON] із [PERSON] , у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син періодично проживав з [PERSON] та своєю матір`ю. Жодних проблем у сторін щодо визначення місця проживання дитини та участі кожного з батьків у вихованні сина не виникало, а тому здавалося, що сторони досягли консенсусу у цих питаннях. Проте, починаючи з березня 2024 року [PERSON] все частіше залишався з [PERSON] , а згодом взагалі почав відмовлятися повертатися до місця проживання з матір`ю, та просив залишитися з батьком на постійній основі, причому, такі прохання ставали все чіткішими та переконливішими. Як з`ясувалося згодом, до сина неодноразово застосовувалось фізичне та психологічне насильство з боку матері, бабусі та нового співмешканця матері, у зв`язку з чим, [PERSON] з квітня 2024 року, за відома та згодою матері, постійно проживав з батьком та був забезпеченим усім необхідним, має власну кімнату, проживає в оточені рідних для нього людей в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що забезпечує його якнайкращий фізіологічний та моральний розвиток. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд визначити місце проживання [PERSON] разом із батьком - [PERSON] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2024 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини, об`єднавши в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини, та присвоїти загальний номер №683/2256/24. 31 жовтня 2024 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляді по суті. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвокат Віхерко Н.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Щодо задоволення зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвокат Пелюшко Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Щодо задоволення первісного позову просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи - Білокопитний В.В. в судовому засідання підтримав висновок органу опіки та піклування, згідно якого вважає, що можливим, доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини, [PERSON] , [INFO] , у помешканні кожного з батьків по два тижні з невтручанням та не перешкоджанням зі сторони іншого з батьків, як такої, що сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання. В судовому засіданні малолітній [PERSON] ,, повідомив, що бажає проживати разом з батьком, бо він його любить і завжди допомагає. Батько не забороняє йому спілкуватись та жити з матір`ю, але він сам не хоче цього. Дослідивши надані докази, заслухавши учасників справи, покази свідків та пояснення дитини, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області від 12.10.2014 року, 12 жовтня 2014 року уклали шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис №232. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області від 12 листопада 2015 року, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №372 від 12.11.2015 року. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2023 року по справі № 683/3514/23, яке набрало законної сили 19 січня 2024 року, шлюб зареєстрований 12 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис за № 232, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3011, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу № 1476/03-38/2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.07.2024 року, судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 16.11.2015 року, [PERSON] , [INFO] з 16.09.2014 року. Згідно акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , проведеним 17.06.2024 року, судом встановлено, що за даною адресою проживають: [PERSON] , 1986 р.н. - мати, [PERSON] , 2015 р.н. - син, співмешканець - [PERSON] ,, 1982 р.н.. Стосунки в сім`ї добрі, мати виконує свої батьківські обов`язки. Санітарний стан задовільний, у квартирі чисто, охайно, затишно. Свіжоприготовлена їжа та запас продуктів в наявності. Для виховання та розвитку дитини створені умови, наявне спальне ліжко, місце для приготування уроків та іграшки. Дитина виявляє прихильність до матері. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї від 12.06.2024 року, судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [INFO] - батько, [PERSON] , [INFO] - син, який проживає з батьком місяць, стосунки теплі та зручні, повертатися до матері дитина не бажає. З акту про встановлення фактичного місця проживання по Великочернятинському старостинському округу №178/16-10 від 31.07.2024 року, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживає без реєстрації з квітня 2024 року за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , в господарстві бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] звертався до Сарокостянтинівського міського кризового центру із запитом щодо врегулювання конфлікту між його сином - [PERSON] , 2015 р.н. та колишньою дружиною - [PERSON] , внаслідок якого дитина почала висловлювати намір щодо втечі з дому та відмовлятися спілкуватися з матір`ю. За результатами якого з [PERSON] було проведено чотири індивідуальні консультації, а з [PERSON] - одну. Також, була проведена медіацій на зустріч між колишнім подружжям та було укладено ряд домовленостей з метою налагодження комунікації, визначення конфліктних точок та вирішення суперечностей між колишнім подружжям стосовно поглядів та підходів до виховання дитини, а також врегулювання конфліктної ситуації, що склалася між сином та матір`ю. Однак, данні заходи до позитивного результату не призвели. Даний факт підтверджується листом Старокостянтинівського міського кризового центру №02/01-28/24 від 06.08.2024 року. Згідно довідки №3746 від 14.06.2024 року, судом встановлено, що у Старокостянтинівському відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебуває виконавче провадження № за АСВП [NUMBER] відкрите на підставі судового наказу №2-н/683/804/2023 від 04.12.2023 р. Старокостянтинівського районного суду про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.06.2024 року відсутня. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників сформованої 14.06.2024 року, відомості про [PERSON] , [INFO] , станом на 14.06.2024 року в Єдиному реєстрі боржників, відсутні. Відповідно до довідки №144/2023 від 04.12.2023 року та №82/2024 від 17.05.2024 року, судом встановлено, що дирекцією ЗОШ №8 дійсно встановлений факт участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] учня 2-А класу. Батько постійно спілкується з [PERSON] , приводить сина до школи та забирає із закладу. Згідно характеристики [PERSON] , 2015 р.н., учня 2-А класу Старокостянтинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №8, судом встановлено, що батько та мати приділяють належну увагу вихованню сина, цікавляться навчанням, допомагають досягти успіху, приймають участь у житті класу, надають допомогу класному керівнику. З консультативного висновку спеціаліста від 09.08.2024 року, . [PERSON] має тривожний стан, який проявляється моментами. [PERSON] працює в ДЗ П(ПТ)О «Старокостянтинівський аграрно-промисловий ліцей» за основним місцем роботи на посаді майстра виробничого навчання з повним посадовим окладом з 15.09.2008 року (наказ №33к від 01.09.2008р.) по даний час, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою №2 від 17.01.2024 року. Згідно характеристики [PERSON] , значну увагу приділяє вихованню сина. Постійно зайнятий його навчанням у школі, відвідуванням гуртків а також лікуванням. Неодноразово його син буває на роботі у батька. [PERSON] шкідливих звичок не має, має правильні життєві пріоритети та орієнтири. В колективі користується заслуженою повагою та авторитетом. [PERSON] , 1982 р.н. під наглядом в лікаря-нарколога/лікаря-психіатра не перебуває і протягом останніх 5-ти років за медичною допомого не звертався, що підтверджується копією довідки №82 від 30.07.2024 року та №89 від 30.07.2024 року. Згідно довідки про доходи №17 від 30.07.2024 року, судом встановлено, що загальна сума доходів [PERSON] за період з січня 2024 року по липень 2024 року без урахування аліментів становить 128 026 грн. 1 коп. Судом встановлено, що згідно довідки про доходи №0799 7971 4524 1765 [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій обл. та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з 01.01.2024 року по 31.07.2024 року складає 15 315 грн. Свідок сторони позивача за первісним позовом: [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні зазначила, що вона є колегою [PERSON] , знає сім`ю з 2021 року. Була свідком того, як до розлучення [PERSON] водила дитину на гуртки, забезпечувала всім необхідним та дбала про розвиток дитини. Після розлучення [PERSON] перестала водити дитини на гуртки. Батько та мати дитини не забороняли бачитись чи жити з іншим із подружжя. В матері конфліктів з дитиною не було. [PERSON] спілкується з дитиною нормально та забезпечує дитину усім необхідним для належного розвитку дитини. Свідок сторони позивача за зустрічним позовом: [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні зазначила, що вона є колегою [PERSON] , та знає його з 2015 року. Дитина прихильна до батька. [PERSON] піклується та забезпечує дитину усім необхідним для належного розвитку дитини. Свідок сторони позивача за зустрічним позовом: [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні зазначила, що вона є колегою [PERSON] та знайома з [PERSON] .. Була свідком того, як в липні 2024 року приходила до ліцею мати [PERSON] з працівниками поліції, яка поводила себе агресивно як до батька хлопчика, так і до сина, та хотіла аби [PERSON] йшов до неї, однак дитина не хотіла іти до матері. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю чи батьком, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1, 2 статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно до частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, в статті 3 даної Конвенції вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Із системного тлумачення частини 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України, випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 8 Конвенції про права дитини, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Вказана правова позиція відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 4 стаття 19 СК України передбачано, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України). Згідно наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , судом встановлено, що можливим, доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини, [PERSON] , [INFO] , у помешканні кожного з батьків по два тижні з невтручанням та не перешкоджанням зі сторони іншого з батьків, як такої, що сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання. Однак, висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини не містить жодного аналізу та аргументації прийняття цього висновку, наданий без урахуванням думки малолітньої дитини, тобто не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, та ст. 171 СК України. Судом встановлено в ході судового розгляду, що малолітня дитина [PERSON] виявляє бажання проживати із батьком, такий висновок випливає із того, що останній повідомив в судовому засіданні під час спілкування із ним, а саме що йому комфортніше та краще проживати з батьком, і заперечує проти проживання з матір`ю. Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом та його представника щодо чинення [PERSON] будь - якого впливу на позицію малолітньої дитини щодо визначення місця проживання разом з матір`ю, оскільки ознак негативного психологічного впливу (чи психологічного тиску) на нього судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази такого. Відтак, враховуючи вік дитини, а також те, що батько дитини належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, веде звичний спосіб життя, а також прихильність дитини до батька, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своїм батьком. Судом встановлено, що батько дитини позитивно характеризується, має постійне місце проживання, стабільний дохід та у сина гарні відносини з ним. Крім цього, судом встановлено, що батьком дитини не чиниться перешкод у спілкуванні з матері із дитиною, а тому саме проживання дитини з батьком буде відповідати рівному балансу на спілкування дитини як з батьком так і з матір`ю. Таким чином, суд розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved