Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Позивачка є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення №911 виданого їй 09.03.1994 року виконавчим комітетом Київської міської ради. В цій квартирі вона зареєстрована та проживає. Відповідачка [PERSON] , також зареєстрована в цій квартирі. Відповідачка також зареєстрована в цій квартирі, однак не проживає декілька років, в утриманні житла участі не бере, проте зареєстроване місце проживання відповідачки за вищевказаною адресою, позбавляє позивачку права приватизувати цю квартиру. З цих підстав, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідачки, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності позивачки та відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивачка є наймачем квартири квартири [ADDRESS] ( а.с.14). Крім позивачки в цій квартирі має зареєстроване місце проживання відповідачка [PERSON] з 11.12.2015 року. Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації складеного мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] відповідачка не проживає за вищевказаною адресою (а.с. 10). Відповідачка в квартирі не проживає понад шість місяців, речі в квартирі відсутні, участі в оплаті житлово - комунальних послуг не приймає, що підтверджується зібраними у справі доказами. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні роз`яснення містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї такими, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такого правового висновку щодо застосування положень ст.ст. 71,72 ЖК України дійшов і Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц та у постанові від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц, що враховуються судом у даній справі у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачка в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад шість місяців, суд вважає, що [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS] , що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення судом в цій частині. Крім того, позивачка просить суд виселити [PERSON] з житлового приміщення без надання іншого житла, посилаючись на ч.1 ст. 109 Житлового кодексу України, відповідно до якої, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Оскільки, відповідачка в квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, в зв`язку з чим, суд не вбачає підстав, для задоволення позовної вимоги щодо її виселення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі1 211,20 грн.

Outcome: partial