Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

19 лютого 2025 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом про розірвання шлюбу, в якому остання просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 14 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1818 Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 14 листопада 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народилася спільна донька [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття любові, взаєморозуміння та підтримки Шлюбні відносини між сторонами припинені. 20 лютого 2025 року судом отримано дані щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] , згідно з яким останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 20 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного з призначенням судового розгляду на 17 березня 2025 року. Представник позивача 12 березня 2025 року направила на адресу суду заву, у якій просила суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання 17 березня 2025 року надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання ним позовних вимог у повному обсязі. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14 листопада 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народилася спільна донька [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття любові, взаєморозуміння та підтримки Шлюбні відносини між сторонами припинені. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі до початку першого судового засідання, суд, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків від сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду, з одночасним поверненням позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.

Outcome: approved