Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 100,4 м2, житловою площею 62,9 м2, допоміжна площа 37,5 м2 з господарськими будівлями та спорудами, з яких право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору, та права на земельну частку (пай), площею 1,31 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території села Туринка колишньої Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 159234, виданого Туринківською сільською радою 28 травня 1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 752. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 10 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 06 березня 2025 року. Витребувано у приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни копію спадкової справи № 110/2024, яка зареєстрована 16 серпня 2024 року після смерті спадкодавця, а саме [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що позовних вимог не заперечують, при вирішення справи покладаються на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Крім того приватним нотаріусом на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 110/2024, яка зареєстрована 16 серпня 2024 року після смерті спадкодавця, а саме [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Позивач, [PERSON] , народилася [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 25 травня 2002 року. Своє дошлюбне прізвище [PERSON] позивач, [PERSON] , змінила на [PERSON] внаслідок укладення шлюбу із [PERSON] 04 серпня 1984 року у Туринківській сільській раді Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 04 серпня 1984 року було зроблено запис за № 22, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою 04 серпня 1984 року. Тобто дошлюбним прізвищем позивача, [PERSON] , було [PERSON] . З свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою Львівської області 29 січня 1964 року, вбачається, що її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . З свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане виконкомом Туринківської сільської ради 07 лютого 1988 року на підставі рішення Нестерівського райвиконкому № 7 від 28 січня 1988 року та записаного в реєстрову книгу 07 лютого 1988 року під № 503, вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] належить до колгоспного типу двору [PERSON] на праві особистої власності. Викладеним у довідці № 3825, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16 липня 2024 року, стверджується, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Туринківської сільської ради 07 лютого 1988 року, згідно рішення Нестеровського райвиконкому від № 7 від 28 січня 1988 року та записаного 07 лютого 1988 року в реєстрову книгу за реєстраційним №503. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Туринка належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Колишня вулиця Я. Галана в селі Туринка, Жовківського району Львівської області перейменована на вулицю Л. Українки рішенням дванадцятої сесії Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 16 червня 1993 року, що підтверджується довідкою № 892, яка видана 08 серпня 2024 року виконкомом Жовківської міської ради. З виписки № 1225 із погосподарської книги № 6 Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 30 червня 1990 року, яка видана Туринківським старостинським округом № 14 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 15 листопада 2024 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] належав станом на 30 червня 1990 року до колгоспного типу господарства, станом на 30 червня 1990 року були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO], голова колгоспного двору, [PERSON] , [INFO], дочка, тобто позивач. З виписки № 1226 із погосподарської книги № 6 Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 15 квітня 1991 року, яка видана Туринківським старостинським округом № 14 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 15 листопада 2024 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] належав станом на 15 квітня 1991 року до колгоспного типу господарства, станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO], голова колгоспного двору, [PERSON] , [INFO], дочка, тобто позивач. Викладеним у довідці № 846, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 серпня 2024 року, стверджується, що станом на 15 квітня 1991 року в [ADDRESS] членами колгоспного типу двору були: [PERSON] , [INFO], голова колгоспного двору, [PERSON] , [INFO], дочка, тобто позивач. Згідно із ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою двору була [PERSON] , а членом двору позивач, [PERSON] , які не втратили права на частку в дворі станом на 15.04.1991 року, з врахуванням рівності часток членів колишнього колгоспного типу двору, відповідно кожному належало по 1/2 частці даного двору (будинку). З довідки № 847, яка видана Туринківським старостинським округом № 14 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 серпня 2024 року, вбачається, що у Книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області зроблено запис № 752 від 28 травня 1997 року про те, що [PERSON] видано сертифікат серії ЛВ № 159234 на право приватної власності на землю в розмірі 1,31 га, з них 1,07 га ріллі та 0,24 га кормових угідь. Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , про що 01 квітня 2024 року було складено відповідний актовий запис № 89, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане 01 квітня 2024 року Жовківською міською радою Львівського району Львівської області. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на частку в житловому будинку [ADDRESS] та право на земельну частку (пай). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, який посвідчений 01 жовтня 2009 року [PERSON] , секретарем виконкому Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 101, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] заповіла [PERSON] , тобто позивачеві. Заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом старости села Туринка Л. Велика. Згідно із ч. 1 ст. 1245 Цивільного кодексу України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Враховуючи те, що заповітом спадщина на право на земельну частку (пай) не охоплена, а тому спадкується за законом. Частиною 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, [PERSON] , як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). З довідки за вихідним № 1222, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 15 листопада 2024 року, вбачається, що [PERSON] на час смерті, а саме станом на [INFO] , була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладеним у довідці за вихідним № 1223, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 15 листопада 2024 року, стверджується про те, що позивач, [PERSON] , була зареєстрована та проживала разом із своєю матір`ю, [PERSON] , станом на день її смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , Львівського (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області та вела з нею спільне господарство. Факт реєстрації місця проживання позивача, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ще з 24 жовтня 1980 року підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/014328245 від 27 листопада 2024 року. З довідки за вихідним № 1224, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 15 листопада 2024 року, вбачається, що на день смерті громадянки [PERSON] , яка померла [INFO] , в [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області, був такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], дочка, тобто позивач. А тому позивач прийняла спадщину після смерті матері, [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із матір`ю на день її смерті, а саме станом на [INFO] , не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Навпаки [INFO] , тобто в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, [PERSON] , а саме [INFO] , звернулася до приватного нотаріуса Кобзар Любов Вікторівни із заявою про прийняття спадщини та видачу позивачеві свідоцтв про право на спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Тобто позивач, [PERSON] , прийняла спадщину як спадкоємець після смерті своєї матері, [PERSON] , враховуючи норму ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулася до нотаріуса в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців за заповітом, спадкоємців першої черги за законом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині та які б прийняли спадщину внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем на день її смерті чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини немає. Так, батько позивача, а чоловік [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 30 червня 2004 року було зроблено запис за № 26, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 30 червня 2004 року. [PERSON] померла у віці 92 роки, відповідно її батьки померли ще раніше. Внаслідок звернення позивача до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] приватним нотаріусом 16 серпня 2024 року було зареєстровано спадкову справу № 110/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72854110, який виданий 16 серпня 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Однак постановою приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області, Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що позивачем як заявником надано свідоцтво про право особистої власності на будівлі, з якого вбачається, що господарство в [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , відноситься до колгоспного типу двору. Крім неї членом двору була [PERSON] . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року (із змінами та доповненнями згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року), право власності на майно, яке належало колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі були членами колгоспного типу двору станом на 15 квітня 1991 року. Отже, всі члени двору мають право на частку, оскільки частка померлої не визначена в майні двору, вказано позивачеві про необхідність звернення до суду. Крім того листом за вихідним № 218/01-16 від 06 листопада 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), площею 1,31 га, що розташована на території Туринківської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області та належала [PERSON] , яка померла [INFO] , через неподання оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищевказаний земельний пай та роз`яснено, що у разі відсутності такого документа, необхідно звернутися в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Сертифікат нового зразка на земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] у позивача відсутній, мати за життя не обміняла сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий зразок сертифіката. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Матері позивача, [PERSON] , ще за життя необхідно було обміняти сертифікати на земельну частку (пай) старого зразка на новий, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)». Однак вона цього не зробила з невідомих для позивача причин. Згідно із ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини належної форми документа, оскільки мати померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність, а за життя не зробила необхідних дій. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації», а також з довідки-характеристики № 3826, яка видана 16 липня 2024 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік побудови житлового будинку 1965, загальна площа житлового будинку 100,4 м. кв., житлова площа 62,9 м. кв., допоміжні приміщення: коридор, площею 12,5 м.кв., кухня, площею 12,3 м. кв., веранда, площею 5,5 м.кв., санвузол, площею 7,2 м. кв., разом допоміжна площа 37,5 м. кв. При будинку є господарські будівлі: сарай, вбиральня, сарай, навіс, господарська будівля, погріб, літня кухня, гараж та споруди: ворота з хвірткою, огорожі, колодязь. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом, а також спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із нею на день смерті не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті, навпаки в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину. Позивач єдиний спадкоємець за заповітом та єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем немає. Так як [PERSON] з врахуванням рівності часток членів колишнього колгоспного типу двору належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як голові колгоспного типу двору, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлі та записами в погосподарській книзі, відповідно право позивача на спадкування майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд дійшов висновку, що є всі підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на 1/2 частину житлового будинок [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Крім того [PERSON] була членом колгоспного типу двору [ADDRESS] станом на 30 червня 1990 року та до 15 квітня 1991 року не втратила права на частку в майні двору, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору. Як наслідок сумарно за [PERSON] підлягає визнанню право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, а саме на 1/2 частину даного майна як членом колишнього колгоспного типу двору та на 1/2 частину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи наведені вище обставини, право власності позивача на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку. Крім того [PERSON] не може оформити спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 1,31 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Водночас її право на дану земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом старого зразка, запис про який є в книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку). Враховуючи наведені вище обставини, право позивача на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved