Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить припинити стягнення аліментів на підставі судового рішення № 342/4/21, провадження № 2/342/265/2021, прийнятого 8 квітня 2021 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області; збільшити розмір аліментів, які стягуються відповідача на підставі судового рішення № 342/4/21, провадження № 2/342/265/2021, прийнятого 8 квітня 2021 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області, стягнувши на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 23 років. В обґрунтування вимог зазначила, що 28.04.2017 з відповідачем укладено шлюб, під час якого народилася донька [PERSON] , [INFO] . 17.12.2020 шлюб між сторонами розірвано. 08.04.2021 ухвалено судове рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісячно на утримання малолітньої доньки. Позивачка зазначила, що на даний час дитина хворіє, проходить обстеження та лікування, що потребує коштів. З моменту ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів змінилися життєві обставини: на даний час [PERSON] перебуває за межами України та офіційно працює у Республіці Чехія. Донька сторін у справі відвідує дитячий садок, що потребує фінансового забезпечення для покриття витрат на освіту, додаткові заняття, харчування, інші супутні витрати; дитина потребує стабільного фінансового забезпечення для задоволення основних життєвих потреб, включаючи харчування, одяг, медичне обслуговування. Позивачка зазначила, що середня зарплата у Чехії становить в еквіваленті близько 51000-55000 гривень на місяць, що значно перевищує середній дохід по Україні, а тому, з врахуванням доходів [PERSON] , вважає, що можливий перегляд матеріального забезпечення дитини для забезпечення її зростаючих потреб, адже фінансові можливості [PERSON] дозволяють забезпечити дочку [PERSON] на належному рівні, що забезпечить умови для повноцінного розвитку, навчання та комфортного життя дитини. Ухвалою від\~13.01.2025\~відкрито провадження\~у даній\~справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у\~жодне судове\~засідання не\~з`явився,\~рекомендовані поштові\~відправлення повернулися\~до суду\~із відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,що є належним повідомленням учасника справи (постанови ВС від 10.05.2023 року в справі №755/17944/18, від 13.05.2024 року у справі №755/4829/23). \~ \~ \~ \~Також про судовий розгляд відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судове засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Так, судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 16.05.2019 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Рішенням Городенківського районного суду від 17.12.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Рішенням Городенківського районного суду від 08.04.2021 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти у розмірі по 1500 гривень на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів розпочато з 05.01.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на її утримання у розмірі 600 грн до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Стягнення аліментів на утримання дружини розпочато з 05.01.2021. Підставою звернення позивачки до суду із вказаним позовом стала зміна обставин з часу ухвалення Городенківським районним судом рішення про стягнення аліментів, зокрема, покращення матеріального становища відповідача, збільшення витрат на утримання доньки. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні. Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2025 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. Суд зауважує, що згідно рішення суду від 08.04.2021 року з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~стягуються щомісячно\~аліменти у\~розмірі по\~1500\~гривень на\~утримання малолітньої\~дитини [PERSON] ,\~що на\~час розгляду\~справи ємінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину відповідного віку. У § 54 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Верховний Суд звертає увагу на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18). Наведений висновок\~міститься також\~у постанові\~Верховного Суду\~у справі\~№ 367/10126/19 від 19.02.2025. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зауважує, що пред`являючи вимогу про зміну розміру аліментів, позивачка належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на доньку [PERSON] у розмірі 1500 грн, на час звернення до суду з даним позовом: не надала доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для збільшення розміру аліментів, що, відповідно до ст. 192 СК України, є підставою для його зміни. Зокрема, зазначення у позовній заяві про перебування відповідача за кордоном, його офіційне працевлаштування та отримання в еквіваленті 51000-55000 гривень заробітної плати не підтверджено належними доказами в розумінні ст.76 ЦПК України. Окрім цього, суд зауважує, що обов`язок забезпечення дитини покладається однаковою мірою на обох батьків. Також позивачкою долучено копію довідки директора ЗДО №28 «Квітка Карпат`від 06.12.2024 №124 про те, що [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №28 «Квітка Карпат» з 02.09.2024 по даний час. На підтвердження витрат на лікування [PERSON] , [INFO] , долучено копії рецепту на ліки, чеки з аптек на суму 727,40 гривень, довідки про звернення [PERSON] до лікаря від 22.11.2024. Суд зауважує, що витрати на лікування, додаткові заняття, які, як зазначено у позовній заяві, повинен покривати відповідач, не відносяться до аліментних платежів, їх стягнення повинно вирішуватись в порядку ст. 185 СК України, згідно якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що позивачка при зверненні з позовом не довела обставин, які згідно ст.192 СК України, є підставою для зміни розміру аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: dismissed