Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

25 грудня 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що на час звернення до суду сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2005 року, більше ніж рік спільне проживання сторін припинено. Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На цей час [PERSON] є повнолітньою, студенткою 4 курсу та навчається на денній формі. Позивач не має можливості самостійно на належному рівні матеріально забезпечити дитину. Відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу на час навчання. Також, просить стягнути з відповідача понесені витрати за отримання професійної правничої допомоги у сумі 850 гривень. Представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності та за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, відзив на позовну заяву не надав. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. Станом на час звернення до суду, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 січня 2007 року, виданого Осинівською сільською радою Ширяївського району Одеської області, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно з довідкою № 506 від 16.12.2024 року, виданою відокремленим структурним підрозділом «Львівський фаховий коледж індустрії моди Київського національного університету технології та дизайну» [PERSON] є студенткою 4-го курсу денної форми навчання освітньо-професійного ступеня «Фаховий молодший бакалавр», зарахована на навчання 01.09.2021 року, строк закінчення навчання 30 червня 2025 року. Позивач не має можливості самостійно на належному рівні матеріально забезпечити доньку. Відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу на час навчання. Предметом спору є право повнолітньої дитини, що недосягла 23 років та навчається, на отримання аліментів з того з батьків, який не проживає з дитиною. Підстава позову - навчання на денній формі навчання, недосягнення 23 років, потреба в матеріальній допомозі. Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України). Сімейний кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом ст.ст. 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, оцінюючи в сукупності зібрані докази, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребу в матеріальній допомозі повнолітньої доньки, що продовжує навчання на денній формі суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно у зв`язку з продовженням навчання, починаючи із дня пред`явлення позову і до закінчення навчання до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку, за умови, що вона буде продовжувати навчання. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно з положенням ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, на підтвердження чого надала квитанцію від 20.12.2024 року №20-12/24-ОД про надання юридичної допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Враховуючи особливості предмета спору, виходячи з критеріїв виправданості витрат, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Також, оскільки позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, такий в дохід держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача у справі в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved