Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позивач [PERSON] посилається на те, що 26 квітня 2017 року між сторонами укладено шлюб, від шлюбу з відповідачем народилися двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що одруження виявилося невдалим, сторони втратили почуття один до одного, шлюбні відносини остаточно припинені у червні 2024 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Зазначає, що діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, чим ставить їх сім`ю у важке матеріальне становище. Відповідач є працездатним, забезпеченим житлом, має задовільний стан здоров`я та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відтак, просить стягнути аліменти на утримання спільних дітей щомісячно в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 27 грудня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату та час належним чином повідомлені, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. (а.с. 22, 33) Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгами із сайту Укрпошти, поштовими відправленнями з відміткою про особисте вручення, оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 30-32, 34, 44, 47-48). Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 19) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, а також враховуючи, що відповідач особисто заздалегідь повідомлений про дату та час розгляду справи, не направив заяви чи клопотання про відкладення судового розгляду, не надав жодних пояснень чи заперечень, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 26 квітня 2017 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 2017 року. (а.с. 8) У сторін від шлюбу є малолітні діти донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 серпня 2019 року та серії [NUMBER] від 22 серпня 2019 року відповідно. (а.с. 9-10) Стосовно позовних вимог про розірвання шлюбу, суд дійшов наступного висновку. На підставі ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, оскільки сторони не проживають разом, не мають взаємних прав та обов`язків. Отже, подальше збереження шлюбу суперечить, як інтересам позивача так і відповідача. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони мають дітей, які проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено\~ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст.\~180,\~181 СК України\~\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, підлягає задоволенню, а з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору суд приходить до наступного висновку. Згідно договору про надання правової допомоги №10/12 від 10 грудня 2024 року позивач [PERSON] та адвокат Петрищев Олександр Олександрович уклали між собою договір, відповідно до якого [PERSON] доручає, а адвокат Петрищев О.О. бере на себе обов`язок надати юридичні послуги у вигляді консультацій, підготовки та подання до суду від імені клієнта позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення алміентів, а також представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції та при необхідності в суді другої інстанції у справі із зазначеним вище предметом спору. Розмір гонорару за даним договором встановлено у розмірі 5000 грн, який сплачується клієнтом на протягом трьої банківських днів з моменту укладення договору. (а.с. 12) У частині 8 статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, судом також застосовувалась практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги відповідно до частини 2 ст. 137 ЦПК України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (постанова ВС від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. (Постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19) Стороною позивача заявлено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Від відповідача до суду не надходило клопотань чи заяв про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги. Таким чином,\~виходячи з\~критеріїв реальності\~та розумності,\~а також\~враховуючи складність\~справи,\~обсяг виконаних\~адвокатом робіт,\~відсутність клопотання\~відповідача про\~зменшення розміру\~таких витрат,\~слід дійти\~висновку про\~співмірність розміру\~заявленого до\~стягнення розміру\~судових витрат\~на правничу\~допомогу у\~сумі 5000\~грн.\~Разом з\~тим,\~з урахуванням\~ухвалення рішення\~по справі\~на користь\~позивача,\~суд дійшов\~до висновку\~про наявність\~підстав для\~стягнення з\~відповідача витрат,\~пов`язаних\~із наданням\~правничої допомоги\~ [PERSON] \~в сумі\~5000\~грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на рахунок держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в сумі 1211, 20 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 1211, 20 грн.

Outcome: approved