Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати разом з матір`ю, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину. У зв`язку з тим, що останнім часом вони мають різний погляд на життя, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, шлюб носить лише формальний характер, а тому позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. від 28.01.2025 позовну заяву залишено без руху та визначено строк для усунення недоліків позовної заяви. 31.01.2025на адресу суду надійшла заява позивачки на виконання ухвали судді про усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.02.2025 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 19.09.2023 року Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а/з № 886), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а/з № 1086), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Відповідно до вимог ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачкою в заяві, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач подав суду заяву, в якій зазначено про визнання позовних вимог. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного зі сторін, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, що підтверджується поданою суду заявою відповідача про повне визнання позовних вимог, суд вважає за можливе залишити проживати дитину разом з матір`ю. На підставі викладеного та

Outcome: approved