Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог позивача та зустрічних вимог відповідача Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно. У своєму позові просить суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , в період з червня 2014 року по 09 серпня 2020 року; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок (домоволодіння) [ADDRESS] , яке складається з А-1 житловий будинку, Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Д-1 сарай, Г-1 вбиральня, № 2-4 огорожі, № 5 водопровід, загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку 0,0411 га., розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно. Так спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її троюрідний племінник [PERSON] та позивач [PERSON] . Позивач проживала однією сім`єю з червня 2014 року по [INFO] . Позивач вважає, що вона є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , а відповідач [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті [PERSON] . Вона у встановлений строк прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , проте на сьогоднішній день оформити спадщину належним чином не має можливості, у зв`язку із тим, що не доведений факт проживання однією сім`єю. Позивач у позові зазначила, що із [PERSON] вона познайомилась у 1990 році та весь час проживали поруч, позивач проживала у будинку [ADDRESS] , спадкодавець проживала у будинку [ADDRESS] . З 1991 році спілкування між ними стало більш тісним, вели разом їздити до роботи, разом проводили вільний час, допомагали одна одній у вирішенні різних побутових питаннях, святкували разом дні народження та інші свята. У 2010 році померла мати [PERSON] . Майже усі питання з приводу організації поховання матері [PERSON] позивач взяла на себе. У 2014 році помер й батько [PERSON] та усі питання з приводу організації поховання [PERSON] вона взяла на себе та з цього часу позивач разом із [PERSON] почали жити разом на два будинка, тобто у будинку [ADDRESS] . Як члени сім`ї вони вели спільне господарство, позивач допомагала у вирішенні побутових питань. Окрім цього, майже кожного дня, вона відвозила [PERSON] на роботу та зустрічала її з роботи. Будь-які поїздки як у справах так й щодо відпочинку здійснювалися ними разом. Вважає, що відносини між [PERSON] та [PERSON] у період часу з червня 2014 року по серпень 2020 року набули усі ознаки сім`ї, що полягало у спільному проживанні, спільному веденні господарства, влаштуванні спільного відпочинку, спільному набутті певних речей та мали весь комплекс взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов`язків. Після смерті [PERSON] вона взяла на себе усі витрати та організаційні питання по похованню. Відповідачем [PERSON] до адреси суду наданий відзив, у якому просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для задоволення позову та викладені обставини у позові не відповідають фактичним обставинам справи. Він, як племінник, мав дуже близькі та родинні стосунки до трагічної гибелі тітки [PERSON] , а також тісні стосунки підтримувала й його мати [PERSON] вони були найкращими подругами. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначив, що його батьком є [PERSON] , мати [PERSON] , [INFO] . Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є рідною бабусею, до одруження з дідом мала дівоче прізвище « [PERSON] », одружилися 01.02.1951 року. Свідоцтво про народження бабусі [PERSON] він не має. У [PERSON] була рідна сестра [PERSON] , яка народилась [INFO] та після свого одруження змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, бабуся [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, які народилися в с. Білокопитове, Глухівського району Сумської області. У [PERSON] та її чоловіка [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] , яка є йому двоюрідною тіткою. [INFO] його тітка [PERSON] померла та після її смерті залишилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] ; житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м.; земельної ділянки, площею 0,0411 га., призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] ; грошових коштів, які знаходяться на рахунках у банківських установах. У своєму позові відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] просить суд встановити факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , померлої [INFO] , як двоюрідної тітки та двоюрідного племінника; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки [PERSON] , померлої [INFO] , загальною площею 36,5 кв.м.; Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. в порядку спадкування за законом, після смерті двоюрідної тітки [PERSON] , померлої [INFO] ; Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0411 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки [PERSON] , померлої [INFO] ; Визнати за [PERSON] право власності на банківський рахунок, який знаходиться ПАТ КБ «Приватбанку» в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачем [PERSON] наданий суду відзив на зустрічні позовні вимоги, у якому просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позовні вимоги, в судовому засіданні посилались на обставини викладені в позові, зустрічний позов не визнають в повному обсязі та просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним [PERSON] - [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, викладені у зустрічному позові, а в задоволенні первісного позову просять суд відмовити, про що надали суду відзив на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, надав суду клопотання, у якому просить суд розглянути справу за відсутність їх представника. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник [PERSON] надав суду відзив на позов [PERSON] , у якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні докази того, що позивач та [PERSON] вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, вважає позовні вимоги та зустрічні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 12 травня 2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, завідуючої Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю третьої особи. 07 червня 2021 року відповідачем наданий відзив на позову заяву. 07 червня 2021 року відповідачем надане суду клопотання про витребування доказів. 07 червня 2021 року відповідачем надана суду зустрічна позовна заява. 30 червня 2021 року третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] надана заява про залучення його до участі у справі в якості відповідача. 09 липня 2021 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] наданий суду відзив на зустрічні вимоги. 30 липня 2021 року третьою особою, яка не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] надана заява про залучення його до участі у справі в третьої особи по справі, яка не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. 30 липня 2021 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів. 18 серпня 2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, завідуючої Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л. надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів. 20 вересня 2021 року від [PERSON] надійшла заява про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. 16 листопада 2021 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов [PERSON] 23 листопада 2021 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 12 липня 2023 року позивачем долучені докази по справі та надано клопотання про допит свідків 14 грудня 2024 року представником позивача долучені докази по справі. Процесуальні дії по справі. 12 квітня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 12 травня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі, витребувані докази. 08 червня 2021 року ухвалою суду прийнятий зустрічний позов та призначено підготовче судове засідання. 30 липня 2021 року ухвалою суду задоволено заяву представника позивача про витребування доказів по справі. 24 вересня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання [PERSON] про залучення його до участі у справі в якості третьою особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. 27 січня 2022 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. 06 грудня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду. 21 грудня 2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого судового засідання відмовлено. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 932 від 10 серпня 2020 року та свідоцтва про смерть [PERSON] виданого 11 серпня 2020 року Південним районним у місті Камянське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 756. Також як вбачається з матеріалів справи, а саме зі свідоцтв про смерть від 18 червня 2010 року та [INFO] батьки [PERSON] , а саме [PERSON] померла [INFO] та батько [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: квартири [ADDRESS] ; житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м.; земельної ділянки, площею 0,0411 га., призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] ; грошових коштів, які знаходяться на рахунках в банківських установах. Як встановлено в судовому засіданні після смерті [PERSON] виявили бажання отримати спадщину позивач [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , що вбачається з наданого суду копії спадкової справи заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. 10 лютого 2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії позивачу [PERSON] за її заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що позивач не надала документи, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем. Згідно до довідки, яка видана [PERSON] 24 лютого 2021 року за підписом голови квартального комітету Південного району Горб В.І. позивач [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , та на день смерті [INFO] мешкала з померлою [PERSON] . Окрім цього, як встановлено судом та вбачається за наданих суду свідоцтв про народження батьком [PERSON] значяться [PERSON] , мати [PERSON] , [INFO] . Батьками мати [PERSON] в свідоцтві про народження записані [PERSON] та мати [PERSON] . [PERSON] є рідною бабусею та до одруження з дідом мала дівоче прізвище « [PERSON] », одружилися 01.02.1951 року. [PERSON] мала рідну сестру [PERSON] , яка народилась [INFO] та після свого одруження змінила прізвище на [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що бабуся [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, які народилися в с. Білокопитове, Глухівського району Сумської області. У [PERSON] та її чоловіка [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. 29 березня 2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії позивачу за зустрічним позовом [PERSON] за його заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що позивач не надала документи, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем. Окрім зазначеного, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідним братом спадкодавця [PERSON] , а отже спадкоємцем за законом другої черги та звернувся до суду із позовом до Кам`янської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, що вбачається з рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року, згідно якого в задоволенні позову було відмовлено. Як вбачається з листа завідувача Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. від 13 серпня 2021 року, згідно з даними спадкових справи від [PERSON] надійшла заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори 07 липня 2021 року та зареєстровану в книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 1597, тобто після встановленого законом терміну, ні [PERSON] ні його представник за постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії не зверталися. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обрані способи захисту, що відповідають вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного Кодексу України. Застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо вимог позивача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно суд зазначає наступне. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Положеннями абзацу 1 ч.2 ст.3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В порядку ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Позивач у своєму позові посилається на те, що вона проживала однією сім`єю із [PERSON] з червня 2014 року по [INFO] та вважає, що вона є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . Також вважає, що вона у встановлений строк прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , проте на сьогодні оформити спадщину належним чином не має можливості, у зв`язку із тим що не доведений факт проживання однією сім`єю. Відповідно до роз`яснень, які викладену пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц, від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц, від 25 листопада 2019 року в справі №711/348/17, від 03 лютого 2021 року в справі №127/25053/17. У постанові від 17 червня 2020 року, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21. Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз.5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом були допитані свідки, які дали показання, що позивач іноді проживала разом з [PERSON] . Проте свідки не були в повній мірі обізнані про матеріальний стан позивача та [PERSON] , не повідомили про обставини, які потребують доказування щодо спільного проживання позивача зі спадкодавцем саме як членами однієї сім`ї, а не друзів, а також ведення ними спільного господарства протягом останніх п`яти років, придбання побутових речей, проведення ремонту в квартирі за рахунок саме спільних коштів, наявність взаємних прав та обов`язків, що є характеризуючими ознаками сім`ї. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надала фотознімки. Між тим, показаннями свідків та фотознімками за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] протягом п`яти років на момент відкриття спадщини. Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965св21) та від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16. Надані позивачем [PERSON] товарного чеку № 113 щодо придбання речей для поховання та квитанції від 11 серпня 2020 року оплати похоронного обіду, товарні чеки та квитанцій на придбання могили та інших товарних чеків на придбання товарів, накладних та копій фотокарток не вбачається, що позивач дійсно вела спільне господарство та спільний бюджет із спадкодавцем. Отже, відсутні підстави вважати, що на час смерті [PERSON] , [PERSON] проживала з нею однією сім`єю. Отже позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, з 2014 року по день смерті спадкодавця [INFO] , тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та, відповідно, відсутні підстави для визнання права власності в порядку спадкування за законом. Щодо вимог [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини). [PERSON] звернувся з позовом до відповідача з вимогами про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. За заявленої позивачем вимоги про визнання права власності на спадкове майно у позивача не було необхідності заявляти вимогу про встановлення факту родинних відносин, яка фактично є складовою частиною обґрунтування його вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Така вимога за відсутності спору щодо спадкового майна підлягала б розгляду в порядку окремого провадження. За наявності встановленого спору про право на спадкування, вирішення вимоги про встановлення факту родинних відносин в порядку позовного провадження дасть можливість спадкоємцям отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно у нотаріуса, а тому є ефективним способом захисту прав позивача. З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи. Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування. Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Зважаючи на викладене, необґрунтованими є доводи заявника про можливість підтвердження факту родинних відносин виключно письмовими доказами, оскільки такі обставини відповідно до норм процесуального права можуть бути встановлені і на підставі інших доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування і в своїй сукупності доводять обставини, на які посилається сторона. Визнаючи подані позивачем за зустрічним позовом письмові докази свідоцтво про шлюб [PERSON] з [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] , свідоцтва про смерть [PERSON] , свідоцтва про смерть [PERSON] , свідоцтва про смерть [PERSON] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24 грудня 2020 року [PERSON] , свідоцтва про смерть [PERSON] , свідотцва про народження [PERSON] , показання свідків, відсутні підтвердження обставин, на які посилається позивач за зустрічним позовом на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд дійшов висновку про не доведеність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Таким чином в судовому засіданні не встановлено та позивачем за зустрічним позовом не доведено родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме відсутність підтвердження про родинні зв`язки із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим вимоги позивача про встановлення факту родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , померлої [INFO] як двоюрідної тітки та двоюрідного племінника, та, відповідно, не підлягають задоволенню й вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, як передчасно заявлені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що в задоволенні позову та зустрічного позову судом відмовлено, судові витрати поверненню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed