Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду із позивними вимогами до Ренійської міської ради Одеської області та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] . В ході судового розгляду справи представник позивача надала заяву про уточнення позовних вимог (шляхом збільшення). У судовому засіданні позивач та його представник надали відповідь на відзив, уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] надали письмові пояснення, заперечення на позовну заяву, уточнені позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача Ренійської міської ради Одеської області, надав відзив на позовну заяву, заперечення, просив суд застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 11.04.2022р. прийнято цивільну справу до провадження судді Бошкова І.Д. та призначене підготовче судове засідання 23.05.2022 року на 11:00 год. Ухвалою суду від 13.09.2022 р. закрито підготовче провадження у справі та призначена справа до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.04.2023р. задоволена заява про витребування доказів представника позивача - [PERSON] . Свої вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 35.80 кв. м., житловою площею 26.30, кв. м. підсобною площею 9,50 кв. м. Померла не залишила заповіт, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги були: донька померлої - позивач [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується рішенням Ренійського районного суду від 08.02.2012 р. по справі № 2-о-12/2008 р. та шляхом подання заяви до нотаріальної контори та чоловік померлої - [PERSON] , який спадщину прийняв шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. Таким чином, за позивачем [PERSON] та [PERSON] можна визнати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] по 1/4 частині зі спадкової маси (квартири). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді: частин квартири (1/4 частина - після смерті дружини + 1/2 частина належала на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.07.2000 р.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Померлий не залишив заповіту, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцем першої черги є позивачка. Позивачка звернулась у відповідний шестимісячний строк до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців не має. Таким чином, за позивачкою можна визнати право власності на квартиру: частину квартири після смерті матері та частин квартири після смерті батька. Через деякий час після смерті батьків, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, та надала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю оригіналів на спадкове майно. В ході судового розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги шляхом збільшення, просила: визнати протиправним рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № 157 від 21.12.2018 р. «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії міськвиконкому № 22», в частині п.1.1., згідно якого надано [PERSON] , 1952 року народження, квартиру [ADDRESS] , скасувати рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № 157 від 21.12.2018 р. «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії міськвиконкому № 22», в частині п. 1.1., згідно якого надано [PERSON] , 1952 року народження, квартиру [ADDRESS] , скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , проведену на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області по справі № 2-О-12/2008 р. від 07.03.2008 р, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Свої уточнені позовні вимоги обґрунтувала тим, що зазначений позов подано до суду 27.03.2019 р., справа № 510/634/19, про що свідчить витяг з офіційного сайту «Судова влада України». 10.05.2019 р. під час перебування біля вказаної квартири позивачем було встановлено, що металопластикові вікна в квартирі демонтовані, проводиться реконструкція квартири. Вказані дії проводилися невідомою для неї особою. У зв`язку з тим, що невідома особа самовільно, без дозволу власника та відповідних компетентних органів Держави (інспекція ДАБК) проводила реконструкцію, позивач звернулася до поліції за допомогою телефонної лінії 102 із заявою про неправомірні дії, про що свідчить талон-повідомлення № 012871 від 10.05.2019 р. Так як станом на 21.05.2019 р. позивач не отримала відомості щодо розгляду заяви про неправомірні дії невідомої особи, було подано письмовий запит до Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області, який отримано адресатом - 24.05.2019 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення № 6880303452895. На зазначений запит отримано листа від 28.05.2019 р. за № 44/311/1885 з додатками. Ознайомившись зі змістом наданої інформації, було встановлено, що 21.12.2018 р. виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області рішенням № 157 від 21.12.2018 р. «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії міськвиконкому № 22» було затверджено протокол житлово-побутової комісії міськвиконкому від 10.12.2018 р. № 22 та надано [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житловою площею 26,30 кв. м, складом сім`ї одна особа, зі зняттям з квартирного обліку. Зазначене рішення органу місцевого самоврядування представник позивача вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належала, батькам позивача [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.07.2000 р. Зазначене нерухоме майно позивач прийняла та не заявила про відмову від неї. Тобто вона належить позивачу з часу прийняття спадщини. Тому, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на нерухоме майно відсутні деякі оригінали правоустановчих документів. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, виконавчий комітет Ренійської міської ради не мав правових підстав для ухвалення рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 157 від 21.12.2018 р. про затвердження протоколу житлово-побутової комісії міськвиконкому № 22 та передання вказаної нерухомості іншій особі. Крім того, у відповідності із відомостями, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, відповідач 20.01.2010 р. здійснив реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Рені в особі Ренійської міської ради, на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області, справа № 2-0-12/2008 від 07.03.2008 р. Однак, виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області не врахував наявність \~\~ухвали суду від 12.12.2011р., якою заяву [PERSON] до Виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено, рішення Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2008 р, скасовано та прийняття рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р., справа № 8-3/2011 по справі 2-0-12/2008 р., яким у задоволенні заяви виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області про передачу безхазяйного нерухомого майна у комунальну власність відмовлено. Таким чином, представник позивача вважає, що виконавчий комітет Ренійської міської ради не мав правових підстав для розпорядження нерухомим майном, оскільки не є власником вказаного майна та не мав правових підстав для подання заяви про реєстрацію нерухомого майна за територіальною громадою міста Рені в особі Ренійської міської ради. \~ \~ У відзиві на позовну заяву представник відповідача - Ренійської міської ради, вказав, що 20.01.2010 р. за Територіальною громадою м. Рені в особі Ренійської міської ради, на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області № 2-о-12/2008 р. від 07.03.2008 р., було зареєстровано право комунальної власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 172904065 від 08.07.2019 (додається), у зв`язку з чим, станом на теперішній час Територіальна громада м. Рені є власником вказаного нерухомого майна. Про існування рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. № 8-3/2011 Ренійській міській раді стало відомо саме з позову [PERSON] , копія якого надійшла на адресу ради 12.04.2019 року. За таких обставин, твердження позивача про те, що виконавчий комітет Ренійської міської ради не мав правових підстав для ухвалення оскаржуваного рішення № 157 від 21.12.2018 р. не відповідає дійсності. Не відповідає дійсності і твердження позивача про те, що виконавчий комітет Ренійської міської ради не мав правових підстав для подання заяви про реєстрацію нерухомого майна за Територіальною громадою м. Рені, оскільки право було зареєстроване 20.01.2010 р., тобто задовго до перегляду рішення суду, яке було підставою виникнення права власності. За таких обставин, вважає доводи представника позивача щодо незаконності рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № 157 від 21.12.2018 р. безпідставними та необґрунтованими. Також додав, що з рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. № 8-3/2011 вбачається, що підставою для перегляду рішення Ренійського районного суду Одеської області № 2-о-12/2008 р. від 07.03.2008 р. була ухвала суду від 12.12.2011 р. за заявою [PERSON] до Виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від. 12.12.2011 р. у справі № 8-3/2011 встановлено ту обставину, що позивач [PERSON] під час звернення до КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» із заявою про видачу з державного реєстру прав власності на нерухомість, дізналася про наявність рішення Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2008 р. у справі № 2-о-12/2008 р., згідно якого квартиру [ADDRESS] було передано у комунальну власність. Таким чином, позивачу [PERSON] було відомо про те, що за Територіальною громадою м. Рені було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , яке, в установленому законом порядку було зареєстровано у державному реєстрі прав власності на нерухомість, наприкінці 2011 року. В той же час, як зазначено позивачем у заяві про збільшення позовних вимог та підтверджено доданим до заяви витягом з офіційного сайту «Судова влада України», позивач звернувся до суду з позовом 23.03.2019 року. Таким чином, з часу (а саме з кінця 2011 року), коли позивач довідалася (могла довідатися) про, начебто, порушення свого права та про особу, яка його (начебто) порушила по дату звернення до суду (23.03.2019 р.) пройшло майже 7 років. Тому, Ренійська міська рада просила суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача. Представник позивача\~у відповіді\~на відзив, зазначила, що відповідач на ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та зазначає, що, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Відповідач посилається на пункт 1 частини першої статті 2 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1666-УІІІ від 06.10.2016 р. Звернула увагу суду, що статтю 12 доповнено частиною сьомою згідно із законом № 1666-УІІІ від 06.10.2016 р. Однак, спірні правовідносини виникли в 2010 році, тому необхідно керуватися нормами права, які були чинним на час виникнення спірних правовідносин. Зазначила, що у відзиві відповідач вказує, що про існування рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. у справі № 8-3/2011, відповідно до якого у задоволенні заяви виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області про передачу безхазяйного нерухомого майна у комунальну власність відмовлено, Ренійській міській раді стало відомо саме з позову [PERSON] , копія якого надійшла на адресу ради 12.04.2019 р. Додала, це твердження спростовується саме рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. у справі № 8-3/2011, оскільки в мотивуючий частині судового рішення зазначено, що представник заявника - виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, письмових пояснень до своєї заяви не надав, просив справу розглянути без його участі. Таким чином, відповідач знав про існування рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. у справі № 8-3/2011 з моменту його ухвалення, тобто з 08.02.2012 р., не оскаржив його. Представник позивача вважає, що правових підстав для ухвалення рішення органу місцевого самоврядування № 157 від 21.12.2018 р. виконавчий комітет Ренійської міської ради не мав, оскільки було відомо, що існує судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви про передачу безхазяйного майна у комунальну власність - судове рішення від 08.02.2012 р.. Крім того, відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивачу, нібито, о відомо про те, що за територіальної громадою м. Рені було визнано право власності на спірну квартиру наприкінці 2011 р., що, на думку відповідача підтверджується ухвалою суду від 12.12.2011 р. у справі № 8-3/11. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 12.12.2011 р. встановлено, що про наявність рішення Ренійського районного суду Одеської області 07.03.2008 р. позивач дізналась під час звернення до КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» із заявою про видачу витягу з державного реєстру. Однак, представник позивача звернула увагу суду, що позивач в момент звернення до КП «Ренійське технічної інвентаризації» (в 2011 р.) із заявою про видачу витягу з державного реєстру дізналася саме про існування судового рішення, а не про те, що проведено державну реєстрацію речового права (право власності) нерухомого майна на ім`я відповідача. Тому, правових підстав для застосування позовної давності до позовних вимог позивача немає. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ Вальченко\~В.В., надав суду письмові пояснення, заперечення на позовну заяву, де просив суд у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що він погоджується з тим фактом, що позивач прийняла спадщину після смерті матері, оскільки в уточненій позовній заяві не було надано доказів, що позивач\~прийняла спадщину,\~у визначені\~п.\~З ст.\~1268\~ЦК України\~або п.1\~ст.\~1269\~ЦК України.\~Більш того,\~в матеріалах\~справи міститься\~відповідь Ренійської\~державної нотаріальної\~контори відповідно\~до якої,\~спадкова справ\~після смерті\~ [PERSON] \~не заводилася,\~що свідчить\~про те\~що ні\~хто не\~звертався із\~заявою про\~прийняття спадщини.\~З урахуванням\~наведеного у\~позивача не\~виникало право\~на спадщину\~в розмірі\~1/4\~частки квартири\~ та як наслідок відсутня підстава його захисту. Зазначив, що позивач стверджує, що після смерті батька , відкрилась спадщина 3/4 частки спірної квартири, з яких 1/2 належала спадкодавцю на праві спільної часткової власності згідно свідоцтва про право власності на житло 226 від 07.07.2000 року, а 1/4 останній успадкував як спадкоємець першої черги в наслідок смерті своєї дружини - [PERSON] . З даним твердженням не погодився, оскільки, дійсно спадкодавцю в особі [PERSON] на день смерті належало право власності на 1/2 частки квартири підтвердженням чого є копія свідоцтва про право на житло № [NUMBER] , але в матеріалах справи відсутні будь які документальні докази того, що [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 1/4 частки на квартиру після смерті своєї дружини. Вважає, що за таких обставин у позивача по справі відсутні правові підстави щодо захисту права на спадщину в тому обсязі спадкових прав який було заявлено у позовній заяві, отже в даній частині позовних вимог має бути відмовлено. Додав, що позивачем не було залучено до уточненої позовної заяви жодного доказу того, ще вона намагалась та вжила необхідних заходів щодо вирішити питання скасування реєстрації майнового права у позасудовому порядку, як-то передбачено ст. 16 ЦПК України - Сторони вживають всіх необхідних заходів для досудового врегулювання спору. Представник відповідача, також вважає, що позивач пропустила строк позовної давності. Представник відповідача, також звернув увагу суду, на те, що позивачем по справі у якості доказів було залучено копію технічного паспорту на кв. [ADDRESS] , який датований 03.07.2000 року, вважає, що вказаний доказ має бути визнаний судом неналежним. Оскільки технічний стан вказаної квартири за 19 років зазнав суттєвих змін, та з урахуванням року будівництва 1910 рік, квартира та будинок в якій вона знаходиться потребували негайного ремонту, тому була проведена внутрішня та зовнішня реконструкція. Будівельних матеріалів без урахування робіт було придбано на суму 108 039,50 грн., що підтверджується квитанціями та накладними. Тому, вважає, що звіт про незалежну оцінку нерухомості також є доказом який має бути визнаним неналежним оскільки він побудований на технічній інформації відображеній у технічному паспорті від 03.07.2000 року. А по факту об`єкт нерухомості має зовсім інші технічні данні. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідь на відзив, заперечення представника Ренійської міської ради, письмові пояснення відповідача та заперечення [PERSON] та його представника, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] та [PERSON] померли до набрання чинності ЦК України 2003р., данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 524 ЦК України 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. За ст. 534 ЦК України 1963р. кожен громадянин може заповісти все своє майно або його частину одній або кільком особам… Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається такою, що належить спадкоємцю з часу її відкриття. За ст. 549 ЦК України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном або, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття такої. Для прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом вищезгаданого терміну не подав заяви про прийняття спадщини або не прийняв її фактично, він вважається таким, що не прийняв її. Як вже зазначалось вище та встановлено під час судового розгляду справи [PERSON] та [PERSON] (батьки позивача), на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 07.07.2000р. належала квартира [ADDRESS] , в рівних частках кожному. Так, [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартири. За життя [PERSON] належним їй майном на випадок своєї смерті не розпорядилась, заповіту не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом першої черги є після її смерті були позивач донька [PERSON] та чоловік [PERSON] . У встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернулися, спадкова справа не відкривалась, про що свідчить лист Ренійської районної державної нотаріальної контори від 05.02.2020р. № 62/01-16. Однак, після смерті [PERSON] спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняли: чоловік спадкодавця [PERSON] , про що свідчить довідка КП «ПЖКГ» Ренійської міської ради від 17.10.2011р. № 1232 та її донька [PERSON] , що підтверджується рішенням Ренійського районного суду від 08.02.2012 р. по справі № 2-0-12/2008 р. Тобто, вони прийняли спадщину фактичним володінням та управлінням спадщиною у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 р.). Таким чином [PERSON] та її батько [PERSON] прийняли спадщину у вигляді частини спадкового нерухомого майна в рівних частках, тобто по частині кожному. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини вищевказаної спірної квартири [ADDRESS] (1/4 частина - після смерті дружини + 1/2 частина належала на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.07.2000 р.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За життя заповіту не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем за законом першої черги після його смерті є позивач донька [PERSON] . У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу № 96/04. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину у вигляді частини спадкового нерухомого майна у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 р.). Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 15.01.2019р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову. Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє належне підтвердження те, що позивач прийняла спадщину на цілу частини спірної квартири, частину прийняла після смерті матері, частини після смерті батька та не заявила про відмову від неї. Щодо визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Судом встановлено, що рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2008 р. було задоволено вимоги Виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області (зацікавлені особи Комунальне підприємство «Ренійське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] ) про передачу безхазяйного нерухомого майна у комунальну власність, згідно якого у комунальну власність територіальної громади м. Рені передано безхазяйну нерухомість, а саме: квартиру [ADDRESS] . \~\~ 29.11.2011 р. від заявника [PERSON] надійшла заява про перегляд рішення Ренійського районного суду від 07.03.2008 р., у зв`язку з нововиявленими обставинами. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 12.12.2011р. заяву [PERSON] про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено, а рішення Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2008 р. скасовано. Однак, 21.12.2018 р. виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області рішенням № 157 від 21.12.2018 р. «Про затвердження протоколу житлово-побутової комісії міськвиконкому № 22» було затверджено протокол житлово-побутової комісії міськвиконкому від 10.12.2018 р. № 22 та надано [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житловою площею 26,30 кв. м, складом сім`ї одна особа, зі зняттям з квартирного обліку. Виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області не врахував наявність рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р., справа № 8-3/2011 по справі 2-о-12/2008 р., яким у задоволенні заяви виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області про передачу безхазяйного нерухомого майна у комунальну власність відмовлено. Так, суд вважає зазначене рішення органу місцевого самоврядування незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі наступного. Як зазначалося вище, в судовому засіданні знайшло своє належне підтвердження те, що позивач після смерті батьків прийняла у спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] . Позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на нерухоме майно відсутні деякі оригінали правоустановчих документів. Ця обставина змусила позивача звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Так, виконавчий комітет Ренійської міської ради не мав правових підстав для розпорядження нерухомим майном, оскільки не є власником вказаного майна та не мав правових підстав для подання заяви про реєстрацію нерухомого майна за територіальною громадою міста Рені в особі Ренійської міської ради. Суд не погоджується із твердженням представника Ренійської міської, що про існування рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. у справі № 8-3/2011, Ренійській міській раді стало відомо саме з позову [PERSON] , копія якого надійшла на адресу ради 12.04.2019 р. Оскільки це твердження спростовується саме рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. у справі № 8-3/2011, оскільки в мотивуючий частині судового рішення зазначено, що представник заявника - виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, письмових пояснень\~до своєї\~заяви не\~надав,\~просив справу\~розглянути без\~його участі. Таким чином, відповідач знав про існування рішення Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2012 р. у справі № 8-3/2011 з моменту його ухвалення, крім того не скористався правом його оскаржити. Щодо вимог про скасування запису про державну реєстрацію. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 166095740, зареєстровано право власності за Територіальною громадою м. Рені в особі Ренійської м/ради на нерухоме майно за адресою: квартира [ADDRESS] . Підстава внесення запису: Рішення суду, справа № 2-о-12/2008 від 07.03.2008р. Порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.20002 року №7/5, норми якого діють в тій частині, що не суперечить вимогам Закону. Як вбачається з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Часиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін або скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 31.12.2012 р. нормативно-правовою базою не передбачено, і відповідно, державний реєстратор не має правових підстав для внесення змін або скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме Майно у зазначеному Реєстрі. Відповідно до вказаного вище Порядку заінтересованою особою у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав є особа, в інтересах якої на підставі рішення суду скасовано рішення державного реєстратора прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 Порядку. Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за Територіальною громадою м. Рені Одеської області, заявлена нею позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності є достатньою для відновлення становища, яке існувало до порушення. Щодо доводів представника відповідача Гадирка В.С. про те, що позивач мала можливість вирішити питання в позасудовому порядку щодо скасування державної реєстрації права власності, суд погоджується із твердженням представника позивача, що позивач не могла самостійно здійснити скасування держави реєстрації, оскільки відсутній нормативно-правовий акт (судове рішення), яким зобов`язано посадову особу здійснити скасування державної реєстрації, відповідач самостійно повинен був звернутися із заявою державного реєстратор про скасування такої реєстрації. В ході судового розгляду справи відповідачі просили застосувати позовну давність до позовних вимог позивача. Так, суд зазначає, що позивач про наявність судового рішення від 07.03.2008 р. по справі № 8-3/11 дізналася наприкінці 2011 р. під час звернення до комунального підприємства «Ренійське бюро технічної інвентаризації». Позивач дізналась про наявність судового рішення, а не про наявність витягу про реєстрацію права власності. Саме копію судового рішення позивача отримала від КП «РБТІ». Позивач отримавши копію рішення, звернулася до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, яка була задоволена, ухвалено рішення від 08.02.2012 р, яким у задоволені заяви виконавчого комітету. Ренійської міської ради Одеської області про передачу безхазяйного нерухомого майн у комунальну власність відмовлено. Отримавши таке судове рішення від 08.02.2012 р. позивач була впевнена, що її право на спадкове майно поновлено. Вона не могла припустити, що орган місцевого самоврядування (відповідач), знаючи про наявність судового рішення про скасування передання безхазяйного майна в комунальну власність, ухвалить рішення про розпорядження цим майном та передасть квартиру іншій особі. Крім того, орган місцевого самоврядування (відповідач), знаючи про те, що рішення суду, яке було підставою для проведення реєстрації права власності, скасовано, повинно було виконати вимоги закону, поновити становище, яке існувало до порушеного права. Про наявність державної реєстрації за територіальною громадою та витягу на підтвердження такої реєстрації позивачка дізналася лише під час звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та під час отримання відзиву на позов від відповідача (від 16.07.2019 р. за № 24/878). Рішення виконкому № 157 від 21.12.2018 р. було у 2018 р., а позов наданий 27.03.2019 р. Тому, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності не порушено. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1,2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, він не мав змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Outcome: approved