Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Представник позивача Сільськогосподарського малого приватного підприємства «Юг-Сервіс» під час розгляду кримінального провадження №12021180210000006 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 08 січня 2021 року близько 21 години 50 хвилин [PERSON] , керуючи належним йому автомобілем марки «Skoda Oktavia Elegan», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись з м.Львів в напрямку м.Рівне зі швидкістю близько 70 км/год, на 415 км+800м автодороги Київ-Чоп, в порушення Правил дорожнього руху п.12.1, 2.3 б, на заокругленій ділянці дороги, в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої гарантувалася б стійкість автомобіля, проявивши неуважність під час керування, втративши контроль над джерелом підвищеної небезпеки, не врахував дорожньої обстановки, в наслідок чого допустив з`їзд автомобіля на узбіччя в попутному напрямку з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з сідловим тягачем марки «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «Stas SZ33-9V», під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку та не мав можливості уникнути зіткнення. Внаслідок вказаної ДТП СМПП «Юг-Сервіс», власнику транспортного засобу «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «Stas SZ33-9V», в результаті пошкодження транспортного засобу завдано матеріальні збитки, в розмірі 351011,68 гривень, згідно висновку експерта Рівненського НДКЦ №СЕ-19/118-21/2567-АВ від 05.04.2021, проведеного під час досудового розслідування кримінального провадження. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Skoda Oktavia Elegan», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК Інтер-поліс». Відповідно до умов договору (поліс №АР/1174658) страхова сума за шкоду завдану майну потерпілого 130\~000 гривень, франшиза 1000 гривень. Факт спричинення майнової шкоди діянням [PERSON] підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження. Просить у відшкодування майнової шкоди стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-поліс» 129\~000 гривень, стягнути з [PERSON] - 1000 гривень (розмір франшизи) та 220011,68 гривень. Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання. Цивільний позов Сільськогосподарського малого приватного підприємства «Юг-Сервіс» залишено без розгляду. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2023 року в частині вирішення цивільного позову позов Сільськогосподарського малого приватного підприємства «Юг-Сервіс» скасовано і призначено новий розгляд даного позову в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представником ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» 06 квітня 2024 року подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що згідно надано позивачем звіту про розмір нанесеної шкоди виходячи з ринкової вартості транспортного засобу Рено д.н. [NUMBER] становить 351011,68 гривень, та вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу 351011,68 гривень. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. На підставі звіту було встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Рено», д.н. [NUMBER] складає 513009,12 гривень, а ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 351011,68 гривень. Всупереч вимогам законодавства, позивачем заявлено вимоги в розмірі ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу. Відповідачем [PERSON] 17 квітня 2024 року подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити. В обгрунтування вказаних заперечень вказує, що висновок експерта №СЕ-19/118-21/2567-АВ від 05.04.2021 не є достатнім доказом розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів, оскільки містить лише розмір збитку, завданого в результаті ДТП. Позивачем не надно доказів вартості автомобіля до та після ДТП, щоб визначити суму, що підлягає стягненню відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В підготовчому судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про призначення у справі судової транспортно-товарознавчої експертизи, на визначення експерту поставити питання щодо ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди станом на 08.01.2021 року. Ухвалою суду від 08 липня 2024 року клопотання представника позивача про призначення автотоварознавчої експертизи задоволено, у справі призначено автотоварознавчу експертизу. 19 грудня 2024 року до суду надійшов висновок експерта №3054-Е від 12.12.2024 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи. Згідно висновку експерта №3054-E від 12.12.2024 року ринкова вартість транспортного засобу «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди станом на 08.01.2021 року, виходячи з наданий матеріалів кримінального провадження №12021180210000006 могла становити 197267 гривень. Представник позивача 09 січня 2025 року подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить у відшкодування майнової шкоди стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-поліс» 129\~000 гривень, стягнути з [PERSON] - 1000 гривень (розмір франшизи) та 23744,68 гривень. Також просить стягнути судові витрати на проведення експертизи та професійної правової допомоги. Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача адвокат Дремлюга Ю.С. підтримав позовні вимоги згідно уточненої позовної заяви, з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Також просить стягнути судові витрати: витрати на проведення експертизи та витрати на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Котович І.О. не заперечив щодо задоволення позовних вимог, згідно уточненої позовної заяви. Просив зменшити розмір судових витрат в частині витрат на правову допомогу, вважаючи їх завищеними. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс ЛТД» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, про причину неявки суд не інформував. Заслухавши пояснення позивачів та представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторона позивачів посилається, як на підставу своїх вимог, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-поліс» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, про причину неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторона позивачів посилається, як на підставу своїх вимог, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 08 січня 2021 року близько 21 години 50 хвилин [PERSON] , керуючи належним йому автомобілем марки «Skoda Oktavia Elegan», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись з м.Львів в напрямку м.Рівне зі швидкістю близько 70 км/год, на 415 км+800м автодороги Київ-Чоп, на заокругленій ділянці дороги, в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої гарантувалася б стійкість автомобіля, проявивши неуважність під час керування, втративши контроль над джерелом підвищеної небезпеки, не врахував дорожньої обстановки, в наслідок чого допустив з`їзд автомобіля на узбіччя в попутному напрямку з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з сідловим тягачем марки «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «Stas SZ33-9V», що належить СМПП «Юг-сервіс», який рухався в зустрічному напрямку та не мав можливості уникнути зіткнення. Вказані обставині встановлені вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2023 року згідно з яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання. (а.с.30-33) Відповідно до частини 6\~статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями [PERSON] , водія автомобіля марки «Skoda\~Oktavia\~Elegan»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] та заподіянню шкоди автомобілю марки «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «Stas SZ33-9V», що належить СМПП «Юг-сервіс», існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п.4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої\~статті 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №12021180210000006 ЄРДР від 09.01.2021 року під час досудового розслідування проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу №СЕ-19/118-21/2567-АВ від 05.04.2021 року, відповідно до якої матеріальні збитки, завдані СМПП «Юг-Сервіс» внаслідок ДТП, що відбулось 08.01.2021 року становлять 351011,68 гривень, що відповідає вартості транспортного засобу «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля. (а.с.192-196) Згідно висновку експерта №3054-E від 12.12.2024 року ринкова вартість транспортного засобу «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди станом на 08.01.2021 року, виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження №12021180210000006 могла становити 197267 гривень. (а.с.140-146) Представник відповідача [PERSON] не заперечував щодо наданого висновку та визначеної суми матеріального збитку. Судом встановлено, що не опорюється сторонами, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Scoda Octavia, д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована у ПАТ «СК «Інтер-Поліс», ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну 130 000 грн, франшиза 1000 грн. (а.с.42) Згідно з вимогами\~ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3\~ст. 988 ЦК України\~визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1\~ст. 990 ЦК України\~визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами\~ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами\~ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1\~ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями\~28,\~29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Приписами\~ст. 1194 ЦК України\~визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до вимог п.8.2розділу VIII\~Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена\~наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14/25цс23). Згідно висновку експерта Рівненського науково-дослідного експертного криміналістичного центру №СЕ-19/118-21/2567-АВ від 05.04.2021 матеріальний збиток в розмірі 351011,68 є збитком ринкової вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди станом на 08.01.2021 року. Згідно висновку експерта №3054-E від 12.12.2024 року ринкова вартість транспортного засобу «Renault Premium», реєстраційний номер [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди станом на 08.01.2021 року, виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження №12021180210000006 могла становити 197267 гривень. Отже, оскільки вартість матеріального збитку становить 351011,68 гривень, а ринкова вартість транспортного засобу в пошкодженому стані\~- 197267 гривень, то вартість завданої позивачу шкоди визначається різницею вказаних сум та становить 153744,68 гривень. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-поліс» за полісом №АР/1174658 в розмірі страхового відшкодовування, завданого майну потерпілого 130000 гривень, франшиза 1000 гривень, то з ПрАТ «СК «Інтер-поліс» на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 129000 гривень. (130000 гривень 1000 гривень франшизи) З [PERSON] підлягає стягненню розмір майнової шкоди в розмірі 24744,60 гривень, виходячи із розрахунку 153744,68 гривень 129000,00 гривень +1000 гривень (франшиза). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги СМПП «Юг-сервіс» до ПрАТ «СК «Інтер-поліс» та [PERSON] підлягають до задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, та в зв`язку із задоволенням позову з відповідачів в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі в рівних частках по 1135,00 гривень з кожного. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 133 ЦПК). Зважаючи на те, що за проведення судової експертизи позивач поніс витрати у розмірі 15145,60 грн., їх також слід стягнути з відповідачів в рівних частках, а саме по 7572,80 гривень з кожного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до норм ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині уточненої позовної заяви позивачем, зокрема, ставиться питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, яка визначена договором про надання правової допомоги у фіксованому розмірі 45000,00 гривень. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному позивачем розмірі, до матеріалів справи долучено: договір №18/21 про надання правової допомоги від 18 січня 2021 року та додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 31 серпня 2022 року, ордер про надання правничої допомоги. Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~ст. 43 Конституції України\~(відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21). Суд бере до уваги те, що представник відповідача Цись В.В. вважає завищеним заявлений представником позивача розмір гонорару в сумі 45000,00 гривень, вказаний у договорі про надання правничої допомоги, та також таким, що не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved