Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

20.01.2025\~року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 22 425 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 16 875 грн.; заборгованість за комісійними винагородами в розмірі 550 грн.; судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування\~позову зазначає,\~що 02.08.2021\~року між\~ТОВ «МІЛОАН»\~та [PERSON] \~укладено кредитний\~договір,\~відповідно до\~умов якого\~відповідач отримав\~кредитні кошти\~в розмірі\~5\~000\~грн.,\~зі сплатою\~1,25%\~від суми\~фактичного залишку\~кредиту за\~кожен день\~користування кредитом\~з кінцевим\~строком повернення\~коштів -\~01.09.2021\~року.\~ТОВ «МІЛОАН»\~належним чином\~виконало умови\~кредитного договору,\~надавши відповідачу\~кредитні кошти\~на умовах\~та в\~порядку,\~передбаченому кредитним\~договором. Оскільки відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 22 425 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 16 875 грн.; заборгованість за комісійними винагородами в розмірі 550 грн. 12.11.2021 року укладено договір, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 15 025 грн. не підлягають задоволенню, оскільки термін повернення кредиту визначений до 01.09.2021 року, а тому нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку договору суперечить нормам права. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 66). Відповідач також подав заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначив, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до кредитного договору від 02.08.2021 року термін повернення кредитних коштів до 01.09.2021 року, а із зазначеним позовом товариство звернулося лише 24.01.2025 року (а.с. 54). Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн., зі сплатою 1,25% від суми фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом з кінцевим строком повернення коштів - 01.09.2021 року (а.с. 9, 14). ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором (а.с. 15). Оскільки відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 22 425 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 16 875 грн.; заборгованість за комісійними винагородами в розмірі 550 грн. (а.с. 18) 12.11.2021 року укладено договір, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. За ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Матеріалами справи підтверджується, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді з застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Після цього позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефона одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Згідно із п. 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 01.09.2021 року (а.с. 9). Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню за період з 02.08.2021 року до 01.09.2021 року в розмірі 1875 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2021 року до 31.10.2021 року необхідно відмовити, оскільки такі проценти нараховані після закінчення строку кредитування (а.с. 18). У іншій частині позовні вимоги підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При цьому, суд також враховує, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а тому позовні вимоги про стягнення комісії, пов`язаної з наданням кредиту є обґрунтованими (п. 31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 № 496/3134/19). Заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає застосуванню, виходячи з наступного. Законом України № 3450-ІХ від 08.11.2023 року, який набрав чинності 30.01.2024 року, внесено зміни та пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладено у новій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Оскільки позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 20.01.2025 року на момент чинної редакції п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, тому заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial