Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

17 грудня 2024 року Департамент соціальної політики Рівненської міської ради з використанням засобів поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути надміру виплачені кошти у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у сумі 4000 грн. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 07 квітня 2022 року відповідач звернулася до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Згідно із пунктом 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі - Порядок № 332) допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану. На підставі поданої заяви відповідачу було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року, розмір якої становив 2000 грн. щомісяця. Департаментом було нараховано та надіслано 20 квітна 2022 року на центральний рівень списки внутрішньо переміщених осіб за березень-квітень 2022 року, до якого було включено інформацію про відповідача. Виплату допомоги відповідачу було профінансовано (зараховано кошти) 25 квітня 2022 року в сумі 4000 грн. за період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року. Під час обміну інформацією з центральним рівнем 11 травня 2022 року у зв?язку з перебоями в роботі сайтів через технічний збій відповідачу 24 травня 2022 року було повторно зараховано допомогу в сумі 4000 грн. за період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року. Пунктом 11 Порядку № 332 передбачено, що у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. 19 листопада 2024 року позивач надіслав відповідачу вимогу щодо повернення надміру (повторно) виплачених коштів у сумі 4000 грн., однак відповідач грошові кошти добровільно не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомила. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Копією довідки № 5612-500778943 від 06 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради, підтверджується взяття на облік [PERSON] із фактичним місцем проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с. 9). 07 квітня 2022 року [PERSON] звернулася до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (а.с. 7). Рішенням Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про призначення допомоги переміщеним особами на проживання від 20 квітня 2022 року призначено [PERSON] допомогу внутрішньо переміщеним особам на період з 01 березня 2022 року до 31 травня 2022 року в сумі 2000 грн. щомісячно (а.с. 8). З копії довідки № 276 від 21 листопада 2024 року, виданої Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради, слідує, що [PERSON] перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради і отримувала допомогу внутрішньо переміщеним особам. Станом на 21 листопада 2024 року розмір переплати за період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року становить 4000 грн. (а.с. 6). 15 листопада 2024 року Департамент соціальної політики Рівненської міської ради звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення надміру виплачених коштів, в якій запропонував у місячний термін з моменту отримання вимоги повернути кошти повторно отриманої допомоги внутрішньо переміщеним особам у сумі 4000 грн. за період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року (а.с. 11). У вказаній вимозі, зокрема, зазначено, що відповідно до призначення по особовій справі № 629809 відповідачу належало виплатити допомогу внутрішньо переміщеним особам у сумі 2000 грн. щомісяця. За період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року розмір виплати складає 2000*2=4000 грн. Департаментом було нараховано та надіслано 20 квітня 2022 року на центральний рівень списки внутрішньо переміщених осіб за березень-квітень 2022 року, до якого було включено [PERSON] . Виплати профінансовано 25 квітня 2022 року в сумі 4000 грн. за період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року. Під час обміну інформацією з центральним рівнем 11 травня 2022 року у зв?язку з перебоями в роботі сайтів через технічний збій [PERSON] було повторно зараховано кошти в сумі 4000 грн. за той же період з 01 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до статті 2 Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав i свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання aбo інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України\~від 20\~березня 2022\~року №\~332\~«Деякі питання\~виплати допомоги\~на проживання\~внутрішньо переміщеним\~особам», визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Так,\~згідно із\~пунктом 3\~Порядку №\~332\~у редакції,\~яка була\~чинною на\~момент виникнення\~спірних правовідносин,\~допомога надається\~щомісячно з\~місяця звернення\~на період\~введення воєнного\~стану та\~одного місяця\~після його\~припинення чи\~скасування на\~кожну внутрішньо\~переміщену особу,\~відомості про\~яку включено\~до Єдиної\~інформаційної бази\~даних про\~внутрішньо переміщених\~осіб,\~у таких\~розмірах: для\~осіб з\~інвалідністю та\~дітей -\~3000\~гривень; для\~інших осіб\~-\~2000\~гривень. Допомога\~виплачується за\~повний місяць\~незалежно від\~дати звернення\~за її\~наданням та\~дати припинення\~чи скасування\~воєнного стану. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 14 квітня 2022 року, надається починаючи з березня 2022 року. Позивач зазначає, що під час обміну інформацією з центральним рівнем 11 травня 2022 року у зв?язку з перебоями в роботі сайтів через технічний збій відповідачу було повторно 24 травня 2022 року зараховано кошти в сумі 4000 грн., у зв`язку з чим вони підлягають поверненню. Однак, позивачем не конкретизовано, які саме сайти, яких установ, з яких технічних причин не працювали, що призвело до виплати відповідачу повторно коштів, відповідних доказів суду не надано. Крім того, позивачем вказано, що збій і обмін інформацією мав місце 11 травня 2022 року, тоді як кошти відповідачу перераховані 24 травня 2022 року. Положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Згідно зі\~статтею 1215\~Цивільного кодексу\~України не\~підлягає поверненню\~безпідставно набуті: 1)\~заробітна плата\~і платежі,\~що прирівнюються\~до неї,\~пенсії,\~допомоги,\~стипендії,\~відшкодування шкоди,\~завданої каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я або\~смертю,\~аліменти та\~інші грошові\~суми,\~надані фізичній\~особі як\~засіб до\~існування,\~якщо їх\~виплата проведена\~фізичною або\~юридичною особою\~добровільно,\~за відсутності\~рахункової помилки\~з її\~боку і\~недобросовісності з\~боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. До рахункових помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б давали можливість встановити механізм та причину виникнення зазначеної помилки, а також те, що факт здійснення виплат мав місце з проміжком в один місяць, суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що причиною надмірної виплати коштів стала саме технічна помилка інформаційних систем, а не помилка в застосуванні закону. Доказів того, що переплата коштів відповідачу виникла внаслідок зловживань з боку відповідача та, що відповідач допустила недобросовісну поведінку, позивачем не надано. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008, «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 та «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000). Суд указав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. За вказаних обставин, відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed