Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

27 січня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник через свого представника із вищевказаною заявою окремого провадження, в обґрунтування якої послалась на те, що її чоловік [PERSON] був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 02 березня 2022 року [INFO] , а 25 січня 2023 року під час ведення бойових дій зник безвісти поблизу н.п. Бахмут Донецької області. 07 лютого 2023 року заявник звернулась до правоохоронних органів із заявою, що втратила зв`язок із чоловіком через військову агресію Російської Федерації та бойові дії поблизу м. Бахмут Донецької області. За наслідками такого звернення порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України. Разом з тим факт загибелі чоловіка заявника підтверджується письмовими поясненнями військовослужбовця [PERSON] . За таких обставин, посилаючись на те, що долученими до заяви окремого провадження доказами підтверджується саме факт загибелі чоловіка заявника під час безпосередньої участі у бойових діях, заявник звернулась до суду із даною заявою окремого провадження, в якій просила суд встановити юридичний факт смерті її чоловіка військовослужбовця [PERSON] [INFO] в н.п. Бахмут Донецької області при виконанні бойового завдання при здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в районі ведення бойових дій на тимчасово окупованій території України. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи. В судовому засідання заявник, її представник вимоги своєї заяви підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі з викладених у заяві окремого провадження підстав та обставин. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, своїх представників не направили. Вислухавши заявника, її представника та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник є дружиною [PERSON] , [INFO] , якого після початку 24 лютого 2022 року військових дій на території України було мобілізовано до лав Збройних Сил України, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копіями паспортів, копією військового квитка, копіями документів, складених командуванням військової частини [NUMBER] , у складі якої проходів військову службу чоловік заявника. Як вбачається зі змісту повідомлення на зниклого безвісти, акту службового розслідування, витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 17 березня 2023 року, витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, листа Центрального управління цивільно-військового співробітництва Генерального штабу Збройних Сил України від 23 грудня 2024 року чоловік заявника військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] до моменту евакуації його тіла або до моменту отримання інформації стосовно місця його перебування та його стану вважається таким, що зник безвісти 25 січня 2023 року під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в районі ведення бойових дій, інформація про місце перебування (знаходження) якого наразі невідома, а також відсутні об`єктивні відомості щодо його загибелі (смерті) або знаходження у полоні. Дані обставини підтверджуються копіями зазначених документів. Згідно копії витягу з журналу бойових дій військової частини [NUMBER] (за книгою обліку №16/окп/т) за 25 січня 2025 року внаслідок мінометного обстрілу зник безвісти сержант [PERSON] 08 лютого 2023 року за заявою заявника ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато кримінальне провадження №12023041630000126 за ч.1 ст.115 КК України за фактом втрати заявником заявку із її чоловіком військовослужбовцем [PERSON] внаслідок бойових дій поблизу м. Бахмут Донецької області. Викладене підтверджується копією витягу з ЄРДР. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЦПК України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі - Правила). Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ст.293 ч.2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Нормою ст.49 ЦК України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Глави 5 Розділу ІІІ Правил державна реєстрація смерті в позасудовому порядку проводиться за заявою родичів померлого органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Даним медичним документом є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о); або лікарське свідоцтво про перинатальну смерть. За відсутності документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно п.п.8, 9 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8); смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п.9). Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Нормами ст.ст.305-309 ЦПК України врегульовано процедуру розгляду судом в порядку цивільного судочинства справ про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. За змістом ст.ст.76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи встановлені судом на підставі наявних доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року по справі №506/358/22, від 16 грудня 2024 року по справі №204/10297/23. В свою чергу, оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (далі - Наказ № 309). У цьому Наказі №309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані Російською Федерацією території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу №309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Наведений у десяти абзацах правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року по справі №755/11021/22. У постановах від 26 квітня 2023 року по справі №337/3725/22, від 29 березня 2023 року по справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року по справі №204/7924/23). Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то заявник звернулась до суду із заявою окремого провадження в порядку п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України та просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її чоловіка військовослужбовця [PERSON] [INFO] в н.п. Бахмут Донецької області при виконанні бойового завдання, посилаючись, що факт смерті її чоловіка у певний час (день) та місці підтверджується долученими до заяви окремого провадження доказами. В той же час, в якості таких доказів заявницею долучено (окрім доказів родинного зв`язку та військовослужбовця) витяг з ЄРДР щодо початку кримінального провадження за ст.115 ч.1 КК України, низку копій документів, складених посадовими особами військової частини [NUMBER] , у складі якої проходив військову службу чоловік заявника, копію листа Центрального управління цивільно-військового співробітництва Генерального штабу Збройних Сил України від 23 грудня 2024 року, копію витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також копію нотаріально посвідчених письмових пояснень військовослужбовця [PERSON] . Оцінюючі наведені вище документи, як докази, на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд не вважає їх такими, що можуть бути покладені в основу позитивного для заявника рішення суду у даній цивільній справі. Так, витяг з ЄРДР щодо початку кримінального провадження не є належним доказом саме факту смерті чоловіка заявника у певний день, час та у певному місці, за певним обставин, оскільки підтверджує лише факт порушення кримінального провадження за фактом втрати заявником зв`язку з чоловіком, досудове розслідування даного кримінального провадження триває, судове рішення у такому провадженні, яке б мало статус преюдиційного для розгляду даної цивільної справи, не прийнято. Документи, складені посадовими особами військової частини [NUMBER] , лист Центрального управління цивільно-військового співробітництва Генерального штабу Збройних Сил України, витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, за своїм змістом не тільки не підтверджують факт смерті чоловіка заявника, а навпаки містять твердження про те, що [PERSON] [INFO] в н.п. Бахмут Донецької області при виконанні бойового завдання саме зник безвісти, оскільки відомості/достовірна інформація та докази, які дозволяли б стверджувати про його загибель, навпаки, відсутні. Щодо письмових нотаріально посвідчених пояснень військовослужбовця [PERSON] , то суд позбавлений можливості прийняти до уваги такі пояснення як покази свідка та покласти їх в основу позитивного рішення суду, оскільки такі пояснення є недопустимим доказом. Наведена оцінка судом таких пояснень ґрунтується на тому, що такі письмові пояснення за своїм змістом та призначенням не є письмовим доказом, а подані в якості та мають бути оцінені саме як покази свідка-очевидця події. За змістом норм ст.ст.69, 76, 90, 229, 230, 233 ЦПК України допит свідка та сприйняття його показів здійснюється судом безпосередньо в судовому засіданні при розгляді справи після встановлення судом особи свідка, роз`яснення йому прав та обов`язків, попередження про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, приведення до присяги. Виключення із цього правила у вигляді оголошення в судовому засіданні письмових показань свідків передбачені ст.233 ЦПК України і мають місце лише у двох випадках: 1) покази свідків зібрані за судовим дорученням в порядку забезпечення доказів під час їх допиту за місцем проживання; 2) покази свідків були надані ними раніше в судовому засіданні, в якому було ухвалено скасоване рішення, якщо участь цих свідків у новому судовому засіданні є неможливою. Опитування свідка нотаріусом чи іншою особою за ініціативою учасника справи, його представника до звернення до суду із відповідною заявою окремого провадження закон передбачає. Відтак, письмові пояснення [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом, на яких в першу чергу ґрунтуються вимоги заявника про встановлення факту смерті її чоловіка, не можуть бути прийняті судом до уваги як допустимий доказ, зокрема як покази свідка/очевидця події. Заяв/клопотань щодо виклику [PERSON] в судове засідання для допиту в якості свідка стороною заявника не заявлялось. Більш того, за змістом пояснень [PERSON] , останній тіла [PERSON] після його імовірної загибелі не бачив, а висновок про його смерть зробив на підставі того, що за подій та обставин, очевидцями яких [PERSON] був, [PERSON] залишитись в живих не міг. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність заявленого стороною заявника саме факту смерті чоловіка заявника військовослужбовця [PERSON] 25 січня 2023 року за викладених у заяві обставин, у зазначені дату та місці. Отже, з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть чоловіка 25 січня 2023 року, заявник не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом її чоловіка померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України. У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed