Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 17.01.2025 Черняхівська селищна рада, як орган опіки та піклування, звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , за змістом якого просить винести рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також про стягнення аліментів в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на користь та утримання дітей, на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дітей. В обґрунтування позову позивач зазначає, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, перебувають на обліку Служби у справах дітей та Центру соціальних служб Черняхівської селищної ради, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. З 23.12.2021 по 01.03.2022 діти тимчасово були влаштовані до КУ «Обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради по заяві матері у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. З 18.05.2022 діти влаштовані до сім`ї [PERSON] , де проживають і нині. Протягом останніх трьох років мати дітей [PERSON] , проживаючи окремо від дітей, самоусунулась від їх утримання, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям та навчанням, не забезпечує належними умовами проживання, не забезпечує необхідного лікування. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, 08.01.2025 [PERSON] повідомила, що не заперечує з приводу позбавлення її банківських прав відносно її неповнолітніх дітей. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 17.01.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Збаражському О.М. для розгляду. Ухвалою від 20.01.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 20.02.2025, постановив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - службу у справах дітей Черняхівської селищної ради. Ухвалою від 20.02.2025 суд закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду по суті на 12.03.2025. 12.03.2025 представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів. Представник третьої особи Іщенко Р.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні 12.03.2025, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ [PERSON] , [INFO] , має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Батько дітей записаний за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 9, 11, 13, 14). Діти перебувають на обліку Служби у справах дітей та Центру соціальних служб Черняхівської селищної ради, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей. З 23.12.2021 по 01.03.2022 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тимчасово перебували в КУ «Обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради. Відповідно до наказу №31-од винесеного 01.03.2022 Службою у справах дітей Черняхівської селищної ради, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , оскільки умови проживання для дітей у матері [PERSON] були незадовільні (а.с.20). 02.01.2025 спеціалістами Служби у справах дітей під час обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що умови проживання є незадовільними, на час обстеження [PERSON] перебувала з ознаками сильного алкогольного сп`яніння (а.с.16). Згідно характеристики виданої Бежівським старостинським округом Черняхівської селищної ради Житомирської області 07.01.2025, [PERSON] за місцем проживання характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, не працює, умови для проживання дітей незадовільні (а.с.15). 08.01.2025 [PERSON] склала заяву, згідно якої не заперечувала з приводу позбавлення батьківських прав щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Н.В. 08.01.2025 та зареєстрована в реєстрі за №16 (а.с.19). Згідно висновку органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради, [PERSON] не має змоги утримувати дітей, оскільки не має постійного місця роботи, зловживає спиртними напоями, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток своїх дітей, ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків є свідомим. Відтак, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей (а.с.30-31). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що неповнолітні [PERSON] , та [PERSON] взяті на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухилянням матері від виконання батьківських обов`язків. Діти [PERSON] протягом останніх двох років проживають у сім`ї родичів [PERSON] . В судовому засіданні не була заслухана думка дітей згідно позиції учасників справи, оскільки [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи перебуває на лікуванні в психіатричній лікарні, а [PERSON] , [INFO] , проходить реабілітацію після оперативного втручання по видаленню частини нижньої кінцівки та подальшого протезування. Спеціалістами Служби у справах дітей Черняхівської селищної ради з [PERSON] проводились профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, однак, [PERSON] не змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітній дітей [PERSON] , та [PERSON] , які на час розгляду справи проживають у сім`ї [PERSON] , яка піклується про дітей, займається їх вихованням та розвитком. Таким чином, суд дійшов переконання, що позбавлення батьківських прав відповідачки відповідатиме інтересам дітей, оскільки [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, а саме: тривалий час не проживає з дітьми, не спілкується з ними, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх життям, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає, що всі з`ясовані судом обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, як матері та ухилення від їх виконання. З огляду на викладене, враховуючи наявність факту ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітніх [PERSON] , та [PERSON] та виходячи з найкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про доцільність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей. Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх [PERSON] , та [PERSON] , суд враховує працездатний вік відповідача, відсутність інших осіб на її утриманні, відсутність доказів щодо наявного у відповідача рухомого чи нерухомого майна, враховуючи також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого у 2025 році, суд вважає, що з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу), щомісяця, до повноліття старшої дитини, у зв`язку із чим частково задовольняє позов. Суд звертає увагу на те, що мінімальний розмір аліментів на дитину (дітей), встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину (дітей) не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України (висновок Верховного Суду у постанові від 12.09.2018 справа № 459/2181/17). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в розмірі 6056 грн., що відповідає сумі ставок судового збору за вимогами, які задоволено.

Outcome: partial