Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

У липні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (у твердій грошовій сумі), відповідно до якої позивач просила суд: cтягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн. 00 коп., однак не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати подання даної заяви і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2005 році в м. Києві між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 15 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів громадського стану Солом`янського районного управління юстиції у м Києві, актовий запис № 1814 від 15.10.2005 року. Від шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] - [INFO] . 18 липня 2014 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/11400/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є студенткою Познанського Технологічного Університету та наразі проживає в м. Познань, Польщі, що потребує значних фінансових витрат, та через навчання не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Остання потребує матеріального забезпечення (одяг, продукти харчування), які їй надає мати, так як від батька - [PERSON] (відповідача) жодної матеріальної допомоги дівчина не отримує. Позивачем зазначено, що на теперішній час [PERSON] не забезпечує свою повнолітню доньку - [PERSON] , що змусило [PERSON] звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається, до повноліття позивачка не зверталася до суду щодо стягнення аліментів з відповідача. Позивачем вказано, що повнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає наразі в Польщі, у зв`язку з навчанням не має можливості працевлаштування, має потребу в їжі, одягу, витратах на транспортний проїзд, а також те, що відповідач - [PERSON] є особою працездатного віку, однак [PERSON] достовірною інформацією щодо розміру доходу відповідача [PERSON] на даний час не володіє, а тому вважає, що аліменти на повнолітню доньку - [PERSON] мають бути встановлені у твердій грошовій сумі та становити 5 000 грн. 00 коп. щомісячно, однак не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження. 16.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву у якому він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказано, що для підтвердження факту надання дитини необхідно надати до суду довідку з місця навчання, відповідно до довідки з Познанського технологічного університету відділення архітектури, донька навчається на денній формі навчання. В даній довідці не міститься інформація щодо навчання на платній основі та його вартість. Також, оскільки в довідці не вказано, що вона видана для пред`явлення до суду, це може стати підставою для відмови в задоволені позову. Також, відповідачем вказано, що позивачем було надано до суду тільки довідку про навчання, що не висвітлює в повному обсязі існування потреби у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі. З чого варто зробити висновок, що дана допомога не потрібна донці - [PERSON] . У відзиві вказано, що відповідач немає додаткової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, оскільки має дохід до 9 000 грн. 11.12.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Чистякової Т.О. про долучення доказів (Вхід №118360). Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Чистякова Т.О. про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, у відзиві відповідач провести розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина 2 статті 199 СК України). Відповідно до частини 3 статті 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] - [INFO] є повнолітньою дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 4). Сторони не заперечували, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] (позивачем). Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що обов`язок відповідача, як батька, щодо утримання повнолітньої доньки, які продовжують навчання передбачений ст. 199 СК України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чині,чи їх шлюб розірвано. При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). На підтвердження факту продовження навчання до позовної заяви долучено свідоцтва [PERSON] з Познанського технологічного університету відділення архітектури від 30.04.2024, з якого вбачається, що [PERSON] у 2023/2024 навчальному році є студенткою Познанського Технологічного Університету, спеціальність: Дизайн Інтер`єру, рівень навчання: Перший Цикл, форма навчання: Денна, рік навчання: 1, семестр: 2. Тривалість курсу: 3 роки, дата початку навчання: 01.10.2023. Очікувана дата завершення навчання студентом: 30.09.2026 (а.с. 17). При цьому, в даній довідці не міститься інформація щодо навчання на платній основі та його вартість. Ангалогічно правило закладено до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Позивач обґрунтовує свої вимоги тільки тим фактом, що донька навчається на денній формі навчання за кордоном, що є неналежним доказуванням у необхідності сплати аліментів для повнолітньої дитини на період навчання, до досягнення нею 23 років. Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 прийшов до наступних висновків: «Однак, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті і 99 С К України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).» Тому, звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання. Позивачем було надано тільки свідоцтво про навчання, що не висвітлює в повному обсязі існування потреби у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі. При цьому, відповідно до вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. В даному випадку, представником позивача подано клопотання про долучення доказів до якого долучено нові докази (Вхід №118360 від 11.12.2024) без доказів їх направлення відповідачу і крім того і крім цього, ці докази стосуються орендної плати за проживання в гуртожитку [PERSON] , а не за навчання, а також інші докази без перекладу з іноземної на українську мову. Так, судом встановлено, що донька сторін досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 року, те, що вона продовжує навчання станом на час розгляду справи, однак не вказано форму навчання (контракту чи бюджету), а позивач, не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), у зв`язку із чим у позові має бути відмовлено. Окрім того, згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тож, вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо. Відповідач працює в ТОВ «Енерготех Менеджмент» з 01.12.2022 року. На даний момент займає посаду оператора заправних станцій, що підтверджується довідки від 04.10.20274 №-0000000026 (а.с. 46) Відповідно до довідки від 04 жовтня 2024 року, відповідач має щомісячний дохід у розмірі близько 9 000 грн., а саме: квітень 2024 року сума до виплати 8 658,66 грн., травень 2024 року - сума до виплати 8 622,45 грн.; червень 2024 року сума до виплати 8 613,50 грн., липень 2024 року сума до виплати 8 656,13 грн., серпень 2024 року сума до виплати 8 793,29 грн., вересень 2024 року сума до виплати 8 757,37 грн. Разом з тим, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень), що складає більш ніж 50% щомісячного доходу відповідача. Враховуючи вищевикладене, доказів того, у відповідач є можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, позов підлягає задоволенню . Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, а також враховуючи, що позивачем не доведено вимоги ст. 199 СК України, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (у твердій грошовій сумі). Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed