Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

ТОВ «Бізнес позика» (далі ТОВ «Бізпозика») звернулося в Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачкою було укладено Договір №481615-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізпозика» 15.12.2023 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №481615-КС-002 про надання кредиту. 15.12.2023 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, між позивачем та відповідачкою було укладено договір про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). 16.01.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачкою було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №481615-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписана в порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди позивач надав відповідачці додатковий кредит у сумі 4000,00 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту становить 600,00 грн. До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 481615-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №481615-КС-002 відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 35 634,79 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору. Відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 28.06.2024 утворилась заборгованість за договором №481615-КС-002 про надання кредиту в розмірі 124 004,33 грн, з них: - \~ \~ \~ \~сума прострочених платежів по тілу кредиту - 40320,21 грн; - \~ \~ \~ \~суми прострочених платежів по процентах - 83590,62 грн; - \~ \~ \~ \~сума прострочених платежів за комісією - 93,50 грн. Вказану вище заборгованість та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. позивач просить стягнути з відповідачки. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. У судове засідання представник позивача не прибув, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено, що 15.12.2023 року позивачем було направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти договір №481615-КС-002 про надання кредиту та паспорт споживчого кредиту, того ж дня остання прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах, визначених офертою. Отже, 15.12.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №481615-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору: строк кредиту 24 тижні, процентна ставка: в день 2,0000000, фіксована; комісія за надання кредиту 6000,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту 40000,00 грн.; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 104040,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 9188,53%. Згідно довідок від 16.07.2024 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 15.11.2023 року надало [PERSON] грошові кошти в сумі 25000,00 грн. та 15000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . 16.01.2024 року позивачем було направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду до договору №481615-КС-002 про надання кредиту. Того ж дня відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення додаткової угоди до договору на умовах, визначених офертою. 16.01.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору №481615-КС-002 про надання кредиту від 15.12.2023. За умовами угоди: - станом на 16.01.2024 р. сума неповернутого кредиту становить 37264,51 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів: 2220,52 грн.; сума нарахованої та несплаченої комісії 4234,95 грн. (п.1 додаткової угоди); - кредит збільшується на 4000,00 грн. Після збільшення кредиту, загальна сума отриманого та неповернутого кредиту складатиме 41264,51 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 12385,25%; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 94487,75 грн.; комісія за надання додаткової суми кредиту - 6000,00 грн(п.п.2.1-2.2, 4,5 угоди). Згідно інформаційної довідки від 15.07.2024 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 16.01.2024 року надало [PERSON] грошові кошти в сумі 4000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . Листом АТ КБ «Приватбанк» від 05.01.2025 р. стверджено, що на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] . З копії виписки по рахунку [NUMBER] , наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається зарахування 15.12.2023 р. переказу коштів у сумі 25000,00 грн. та 15000,00 грн., а 16.01.2024 в сумі 4000,00 грн. Згідно довідки ТОВ «Бізнес Позика» про стан заборгованості та розрахунку заборгованості, що містяться в матеріалах справи [PERSON] станом на 14.07.2024 р. має заборгованість за кредитним договором №481615-КС-002 від 15.12.2023, яка становить 124004,33 грн., з яких: - сума прострочених платежів по тілу кредиту 40320,21 грн.; - сума прострочених платежів по процентах 83590,62 грн.; - сума прострочених платежів за комісією 93,5 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Факт укладення договору та досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Відповідач не виконав передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, відсотками та комісією, яка становить 124004,33 грн., з яких: - сума прострочених платежів по тілу кредиту 40320,21 грн.; - сума прострочених платежів по процентах 83590,62 грн.; - сума прострочених платежів за комісією 93,5 грн. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та відзиву на позов стороною відповідача не надано. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. У зв`язку з вище вказаним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними, стверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved