Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач), звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова Ольга Леонідівна про визнання права власності, відповідно до якого просила визнати право власності на жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та заявою про забезпечення позову. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] ( [INFO] ) про що свідчить свідоцтво про смерть від 08.04.2023 року серія [NUMBER] . Позивач зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею після померлого брата, у зв`язку з чим 20.04.2023 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової Ольги Леонідівни із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] її рідного брата [PERSON] . Однак, постановою від 20 жовтня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова Ольга Леонідівна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємиця не надала документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, при цьому інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо заявленого спадкового майна відсутня. Як зазначає позивач, [PERSON] набув право користування зазначеним жилим приміщенням на підставі ордеру на житлове приміщення від 14.11.1987 року №10621 разом зі своєю колишньою дружиною [PERSON] але після розірвання шлюбу проживав у цій квартирі одноособово. Ще за життя [PERSON] виявив бажання приватизувати жиле приміщення, яке він отримав відповідно до п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» Наказ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 №56 та подав заяву про приватизацію зазначеного жилого приміщення про що свідчить заява про приватизацію від 27 червня 2001 року. Проте, на даний час органом приватизації не винесено ніякого рішення, а тому на момент смерті [PERSON] жиле приміщення не було приватизовано про що свідчить відповідь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.04.2023 року №109-2250, у зв`язку з чим позивач не має відповідного свідоцтва про право власності А тому оскільки позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, для захисту порушеного права вона звернулася до суду з цим позовом. Представник відповідача 1 Київської міської ради - В.Сініцин в своєму відзиві просив суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства. Представник відповідача - 2 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - В.Сініцин в своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів порушення прав останньої відповідачем. Позивач у спірній квартирі не зареєстрована, сама квартира не приватизована [PERSON] . Від третьої особи пояснення щодо позовної заяви не надходили. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Мальцеву Д.О. 20.12.2023 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 20.12.2023 ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Мальцева Д.О. у задоволенні заяви [PERSON] до Київської міської ради, Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова Ольга Леонідівна, про визнання права власності, - відмовлено. 28.12.2023 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 13.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача -1 надійшов відзив на позовну заяву. 12.03.2024 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. витребувано з Шевченківської районної державної адміністрації копію архівної/реєстраційної справи по жилому приміщенню за адресою: [ADDRESS] та витребувано з Київської міської Ради копію архівної/реєстраційної справи по жилому приміщенню за адресою: [ADDRESS] . 22.04.2024 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Чунжина В.С., про повернення надлишково сплаченого судового збору у розмірі 5 005, 00 грн. згідно платіжної інструкції № 0.0.3281219275.1 від 01.11.2023. 24.04.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. заяву про повернення судового збору - задоволено та повернуто [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), надлишково сплачений судовий збір у розмірі 5 005,00 грн. 16.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. 05.06.2024 року на виконання ухвали судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. від 12.03.2024 на адресу суду надійшли витребувані у Шевченківської районної державної адміністрації належним чином завірені копії справи по приватизації квартири [ADDRESS] . 18.12.2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 28.01.2025 судом направлено запит щодо витребування матеріалів спадкової справи у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової Ольги Леонідівни. 12.02.2025 року на адресу суду від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової Ольги Леонідівни на виконання судового запиту надійшла спадкова справа №8/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Інші сторони в судове засідання не з`явились в судове засідання не з`явились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 14.11.1987 [PERSON] було видано Ордер № 10621 на жиле приміщення на сім`ю, яка складалась з двох чоловік [PERSON] та його дружину [PERSON] , на право зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Положеннями ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом також встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , про що свідчать Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] та Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] та спадкоємцем другої черги за законом. Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] про що свідчить Свідоцтво про одруження Серія [NUMBER] від 13 вересня 1974 року. Згідно зі свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого 08.04.2023 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, [PERSON] помер [INFO] . 20.04.2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової Ольги Леонідівни із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] її рідного брата [PERSON] , до складу якої, як вважає позивач, входила спірна квартира. Оскільки спадкоємців першої черги, а також пережившого подружжя немає 20.10.2023 року [PERSON] отримала свідоцтво на спадщину на автомобіль від свого померлого брата та постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.10.2023 року вих. №87/02-31 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубкової О.Л. стосовно жилого приміщення в якому проживав померлий брат позивача [PERSON] яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту винесеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Л. постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2023 року вих. №87/02-31, на підставі вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.14 та 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] , видати неможливо, оскільки спадкоємиця не надала документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, при цьому інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо заявленого спадкового майна відсутня. Позивач зазначає, що після смерті брата відкрилась спадщина, до складу якої увійшла, втому числі і спірна квартира, проте рідний брат [PERSON] за життя на встиг оформити на неї право власності. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. У разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві(частина 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 09.02.2018, справа № 61-1728св 17. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що її брат ще за життя [PERSON] виявив бажання приватизувати жиле приміщення, яке він отримав відповідно до п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» Наказ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 №56 та подав заяву про приватизацію зазначеного жилого приміщення про що свідчить заява про приватизацію від 27 червня 2001 року. Проте, на даний час органом приватизації не винесено ніякого рішення, а тому на момент смерті [PERSON] жиле приміщення не було приватизовано про що свідчить відповідь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.04.2023 року №109-2250. Крім того відповідно до відповіді КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентеризації» право власності на житлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Позивачем отримано технічний паспорт на зазначену квартиру. Таким чином, оскільки [PERSON] виявив бажання приватизувати займану ним квартиру, проте помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру, що передбачено ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Виходячи з наведеного, на думку позивача, [PERSON] як спадкоємець [PERSON] має право на визнання права власності на жиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В свою чергу, Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, визначений порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Згідно п. 17, 18 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Як вбачається з матеріалів справи, спірне житлове приміщення згідно ордеру від 14.11.1987 №10621 надавалось [PERSON] на сім`ю, яка складалась з двох чоловік [PERSON] та його дружину [PERSON] , на право зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . В матеріалах справи міститься заява [PERSON] на оформлення передачі спірної квартири у його власність (а.с.18), адресована керівнику органу приватизації [PERSON] , підписана керівником підприємства з обслуговування житла [PERSON] . Проте, як убачається із вказаної заяви, вона не містить дати її подачі та реєстраційного номеру, присвоєного у відповідному порядку. Вказані обставини свідчать про те, що спадкодавець, у встановленому законом порядку не реалізував свого права на приватизацію квартири. Відповідно до інформації з відділу питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб за вищевказаною зареєстрована лише гр. [PERSON] , [INFO] , з 17.10.2006 року і по теперішній час. Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.08.2023 року №432 «Про зміну договорів найму на жилі приміщення» договір найму було змінено, та визнано за [PERSON] наймачем спірного житлового приміщення. 23 листопада 2023 року [PERSON] , як наймач спірного житлового приміщення, в установленому порядку, звернулась до Органу приватизації Шевченківського району м.Києва з заявою про передачу у приватну власність спірної квартири. Згідно з розпорядженням відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.12.2023 року №4254 квартира [ADDRESS] приватизована на ім`я [PERSON] . Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачем не доведено тієї обставини, що її рідний брат [PERSON] подавав до органу приватизації відповідну заяву з необхідним переліком документів та розпочав процес приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки наявність самої заяви у позивача не свідчить про її подачу та подачу передбачених до неї законодавством документів, у зв`язку з чим спірна квартира не може належати до спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , та щодо якої позивач міг бути визнаним спадкоємцем. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed