Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви посилається на те, що він - [PERSON] народився [INFO] у місті Харцизьк, Донецької області, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області складено актовий запис №205 від 22 травня 2003 року та 13 жовтня 2004 року видано свідоцтво про народження Серії [NUMBER] . Заявник разом з батьками - [PERSON] та [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 14.04.2014 Указом в.о. Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» було визначено частину території України, де знаходиться місто Донецьк окупованою. Оскільки на час окупації міста Харцизьк Донецької області, заявнику було лише 11 років, він не міг самостійно прийняти рішення про евакуацію. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, заявник, будучи повнолітнім, покинув місце свого постійного проживання та виїхав за кордон. 03.10.2022 [PERSON] перетнув кордон з Естонією , використовуючи своє свідоцтво про народження, та направився до Німеччини, де отримав Тимчасовий Захист відповідно до Директиви ЄС. Утім, як громадянин України заявник потребує документального підтвердження свого громадянства для реалізації прав і обов`язків у межах чинного законодавства України. З метою отримання паспортних документів громадянина України [PERSON] неоднарозово звертався до компетентних органів України. 12.09.2024 заявник звернувся до Генерального консульства України в Дюссельдорфі з метою проходження процедури ідентифікації особи, передбаченої пунктом 22 Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 №285. 17.09.2024 [PERSON] у Генеральному консульстві України в Дюссельдорфі було подано документи для оформлення посвідчення особи на повернення в Україну. З метою ідентифікації особи заявника Генеральне консульство України в Дюссельдорфі звернулося з запитом до ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області з метою перевірки документування [PERSON] паспортними документами громадянина України, а також належність до громадянства України. Після візиту до Генерального консульства України в Дюссельдорфі заявник отримав відповідь від спеціаліста з консульських питань Генерального консульства України в Дюссельдорфі Анни Ісаєнко про результати надісланого запиту з метою ідентифікації [PERSON] для оформлення посвідчення на повернення в Україну. Зокрема, надано відповідь щодо відсутності в базі даних Єдиного державного демографічного реєстру даних стосовно заявника. Водночас, було роз`яснено, що у разі неможливості встановити особу протягом двомісячного строку, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. У зв`язку з вищевикладеним, заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити особу заявника, [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Харцизьк, Донецької області, Україна, РНОКПП [NUMBER] , для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Ухвалою суду від 02.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Розгляд (формування та зберігання) судової справи вирішено проводити в змішаній (паперовій та електронній) формі. В судове засідання заявник не з`явився, його представник адвокат Ольховікова Т.В. заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав викладених у ній. Представник заінтересованої особи Міністерства закордонних справ України у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, до суду не з`явився. 28.01.2025 через систему «Електронний суд» надано заяву про розгляд справи за його відсутності та пояснення, в яких зазначив, що листом Генерального консульства України від 03.12.2024 № 61231/19-091-162950 [PERSON] було відмовлено у видачі посвідчення особи на повернення в Україну у зв`язку із неможливістю встановлення його особи. З огляду на той факт, що протягом визначеного Законом терміну, особу заявника не було ідентифіковано, йому було рекомендовано звернутися до суду задля встановлення факту, що має юридичне значення, для подальшого оформлення та видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.10.2004, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] в м. Харцизьк Донецької області, про що зроблений актовий запис №205. [PERSON] разом з батьками [PERSON] та [PERSON] , які на день його народження були громадянами України, що підтверджується копією паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 03.04.1996 Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області та копією паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 25.01.2003 Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги. 03.10.2022 [PERSON] , використовуючи своє свідоцтво про народження, перетнув кордон з Естонією через прикордонний пункт пропуску Лухамаа, що підтверджується відповіддю Департаменту поліції та прикордонної охорони від 17.10.2024 за вих.№5-20/375-2. У Німеччині [PERSON] отримав статус Тимчасового захисту відповідно до Директиви ЄС про Тимчасовий захист, що підтверджується копією тимчасового посвідчення легального перебування в Німеччині, [NUMBER], серійний номер вклейки [NUMBER] , номер в Центральному реєстрі обліку іноземців [NUMBER] та копією європейської страхової картки медичного страхування ДАК-Гезундгайт - PP0082, номер застрахованої особи - [NUMBER]. 17.09.2024 [PERSON] звернувся до Генерального консульства України в Дюссельдорфі та подав документи для оформлення посвідчення особи на повернення в Україну. 03.10.2024 Генеральне консульство України в Дюссельдорфі звернулося з запитом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області з метою перевірки документування [PERSON] паспортними документами громадянина України, а також належність до громадянства України. 09.10.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Донецькій області надано відповідь на запит Генерального консульства України в Дюссельдорфі, згідно якої вбачається, що за обліками ГУ ДМС у Донецькій області та наявними БД Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами [PERSON] паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований. Відомості щодо встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття, припинення громадянства України, здійснення провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України відносно [PERSON] відсутні. 03.12.2024 Генеральним консульством України в Дюссельдорфі [PERSON] було відмолено відмовлено у видачі посвідчення особи на повернення в Україну у зв`язку із неможливістю встановлення його особи. Роз`яснено, що у разі неможливості встановити особу протягом двомісячного строку, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Відповідно до заяви свідка [PERSON] від 17.01.2025, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невальонною Н.М. та зареєстрованої у реєстрі за №22, [PERSON] повідомила суду, що навчалась з [PERSON] в одному класі у Харцизькій середній школі №22, вони були друзями. На жаль, поступово їх комунікація зменшилась, оскільки [PERSON] був змушений виїхати за кордон. Свідок [PERSON] теж надала до суду заяву від 17.01.2025, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невальонною Н.М. та зареєстровану у реєстрі за №20, в якій повідомила, що познайомилась з [PERSON] у 2021 році через спільних друзів. Вони почали товаришувати. На жаль, [PERSON] був змушений виїхати за кордон, рятуючись від бойових дій. Свідок підтвердила, що знає заявника як [PERSON] , [INFO] , уродженця місця Харцизьк, Донецької області. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Надання адміністративної послуги з оформлення посвідчення особи на повернення в Україну регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» посвідчення особи на повернення в Україну відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 285 затверджено Порядок оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну (далі - Порядок № 285). Згідно з пунктом 1 Порядку №285 посвідчення особи на повернення в Україну є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України (крім випадків, передбачених законами), дає право на в`їзд в Україну, оформляється і видається закордонними дипломатичними установами України. Відповідно до пункту 14 Порядку №285 посвідчення оформлюється та видається у разі: 1)втрати або викрадення під час перебування за межами України документа, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та/або дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 2) коли строк дії документа, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну, закінчився; 3) коли встановлено, що документ, який посвідчує особу, підтверджує громадянство України та дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну, є недійсним з інших причин; 4) коли громадянин України не оформлював документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України та/або дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Згідно з пунктом 17 Порядку №285 для оформлення посвідчення згідно з пунктами 14 і 15 цього Порядку заявник або його законний представник подає до дипломатичної установи такі документи: 1) заяву-анкету; 2) документ (протокол, довідку тощо), виданий компетентним органом іноземної держави, що підтверджує факт звернення особи щодо: втрати або викрадення документа, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну; втрати або викрадення документа особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні, іноземця та особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, що посвідчує особу та дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 3) документ, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та/або дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності); 4) документ, що посвідчує особу та підтверджує статус особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні (у разі наявності), або документ іноземця чи особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, що посвідчує особу та/або дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі оформлення посвідчення особі згідно з пунктом 15 цього Порядку); 5) довідка про реєстрацію особи громадянином України (у разі народження за кордоном дитини, батьки або один із батьків якої є громадянином України і постійно проживає на території України, та у разі, коли такій дитині не оформлювалися документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України та/або дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну); 6) свідоцтво про народження дитини або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентним органом іноземної держави (у разі наявності), якщо оформлюється посвідчення дитині або дані про дитину вносяться до посвідчення законного представника; 7) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 8) дві кольорових фотокартки дитини розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (у разі внесення до посвідчення законного представника даних про дитину); 9) одну кольорову фотокартку розміром 10 х 15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування (у разі оформлення посвідчення особі, яка не досягла дванадцятирічного віку, особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я, або у разі наявності обґрунтованих обставин, які доводять неспроможність заявника прибути до найближчої дипломатичної установи); 10) документ, що підтверджує сплату консульського збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати консульського збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена консульською посадовою особою дипломатичної установи шляхом проставляння відмітки "Згідно з оригіналом" із зазначенням посади, прізвища та ініціалів, підпису та дати. Після формування заяви-анкети консульська посадова особа дипломатичної установи друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей (пункт 19 Порядку №285). Після перевірки заявником правильності внесених відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується консульською посадовою особою дипломатичної установи (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів), яка прийняла документи та сформувала заяву-анкету для оформлення посвідчення (пункт 21 Порядку №285). Згідно пункту 22 Порядку №285 рішення про оформлення посвідчення приймається консульською посадовою особою дипломатичної установи за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України або статусу особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні, чи іноземця та особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, шляхом внесення власноручного запису у відведеному для цього місці заяви-анкети. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру (пункт 37 Порядку №285). Відповідно до пункту 38 Порядку №285 ідентифікація осіб, підтвердження належності до громадянства України або підтвердження статусу особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні, іноземця або особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, на ім`я яких оформляється посвідчення і стосовно яких відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється: відповідно до наявних облікових документів, відомчих реєстрів, картотек, баз даних; за наявним у особи документом, що посвідчує особу, підтверджує її громадянство, статус особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні, іноземця або особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту; шляхом заповнення письмового запиту (додаток 1) у формі електронного документа та його надіслання засобами Реєстру до відповідного територіального органу/підрозділу ДМС, який здійснив оформлення документа, що посвідчує особу та/або дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну, щодо особи, на ім`я якої оформляється посвідчення (відповідно до інформації, наданої заявником). За результатами перевірки готується відповідь у формі електронного документа шляхом заповнення електронної форми запиту та його надіслання ініціатору запиту. Строк надання відповіді не повинен перевищувати трьох робочих днів з дня отримання запиту. Згідно з пунктом 39 Порядку №285 дипломатична установа має право відмовити в оформленні та видачі посвідчення у разі, коли: 1) стосовно видачі посвідчення звернулася особа, яка не досягла шістнадцятирічного віку, або її законний представник/уповноважена особа, які не мають документального підтвердження повноважень на отримання посвідчення; 2) заявник/компетентний орган іноземної держави подав не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення та видачі посвідчення; 3) дані, отримані з відомчих інформаційних систем, баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують інформації, наданої заявником/компетентним органом іноземної держави. У письмовому рішенні про відмову в оформленні посвідчення, яке доводиться до відома заявника/компетентного органу іноземної держави в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави для відмови. Заявник/компетентний орган іноземної держави має право повторно звернутися до дипломатичної установи в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими відмовлено в оформленні та видачі посвідчення (пункт 40 Порядку №285). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи наведені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення, у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»). Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника у цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви. Згідно з вимогами вказаного законодавства України у разі якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.10.2022 у справі № 511/409/20 (провадження № 61-20060св21). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з вищевикладеним, суд надавши у сукупності оцінку всім обставинам, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, враховуючи наявність рішення Генерального консульства України в Дюссельдорфі про відмову [PERSON] у видачі посвідчення особи на повернення в Україну, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, суд вважає віднести судові витрати на рахунок заявника.

Outcome: approved