Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

16.05.2024р. акціонерне товариство «ПРАВЕКС-БАНК» через систему "Електронний суд" звернулося до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з вищевказаним позовом в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за укладеним між ними кредитним договором №290RPU202800001 від 06.10.2020р. у розмірі 422\~974,84 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2020р. між сторонами було укладено кредитний договір №290RPU202800001, за умовами якого \~АТ «Правекс-Банк» надав [PERSON] кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, цільового характеру використання у користування в сумі 550\~000,00 грн. Позичальник, будучи ознайомленим з умовами кредитного договору та не маючи заперечень проти них, повністю та безумовно погодився з ними, зокрема взяв на себе зобов?язання прийняти, використовувати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, неустойки, та інші платежі на умовах встановлених в договорі. На виконання умов вищевказаного кредитного договору банк свої зобов`язання з видачі відповідної суми кредиту виконав повністю та пеперахував грошові кошти на рахунок позичальника. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед АТ «Правекс-Банк», розмір якої станом на 14.02.2024р. становить 422974,00 грн., яка складається з: 353997,24 грн. заборгованість за тілом кредиту та 70369,60 грн. заборгованість за відсотками. Оскільки в добровільному досудовому порядку відповідач залишок кредитних коштів та нарахованих йому відсотків не повертає, позивач просив захистити його майнові права шляхом стягнення вищевказаної суми заборгованості. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27.05.2024р. в даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз?яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання представник позивача не з`явився, 17.01.2025р. подав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує на підставах, викладених в позові, та наполягає на ухваленні рішення про повне їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги стороною відповідача визнаються частково в частині заборгованості по тілу кредиту в сумі 353997,24 грн. Зазначив, що обставини укладення договору та його умови вони не оспорюють, хоча оригінал кредитного договору надано не було. З приводу заборгованості по відсоткам вказав, що в зв?язку з повномасштабним вторгненням російської федерації в 2022 році, [PERSON] був змушений припинити свою підприємницьку діяльність, а тому через відсутність коштів з листопада 2022 року припинив сплачувати щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості. До цього періоду, прострочень у виконанні кредитних зобов?язань не мав. Влітку 2023 року знову відновив погашення кредиту та звернувся до банку з проханням провести реструктуризацію його боргу, але банк відмовив. Таким чином, представник вважає, що збройна агресія рф та введення в Україні військового стану було форс-мажорною обставиною для відповідача щодо сплати ним відсотків за користування кредитними коштами, а тому на цій підставі просив відмовити банку в задоволенні цієї частини позовних вимог. Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.10.2020р. між АТ «Правекс Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 290RPU202800001. В пунктах 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 «Особлива частина» договору сторони погодили, що сума кредиту становить 550 000,00 гривень, цільове призначення на споживчі цілі, строк кредитування: з 06.10.2020 по 05.10.2025 року, дата повернення кредиту 05.10.2025р., процентна ставка фіксована 17,99%, і 28,99% у разі настання невідкладної обставини, передбаченої у п. 1.7 загальної частини договору, період нарахування процентів з 6 числа попереднього місяця по 5 число поточного календарного місяця. Видача кредиту та повернення кредиту (в тому числі основної суми боргу, нарахованих процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів) здійснюється, шляхом перерахування, внесення грошових коштів на поточний рахунок позичальників, відкритий у банку. В пункті 1.1 та 1.2 «Загальна частина» договору вказано, що банк має право надати позичальнику грошові кошти (далі Кредит) на цілі, в сумі та в строк, зазначені в «Особливій частині договору». За користування грошовими коштами встановлюється процентна ставка, тип і розмір якої наведено в п. 4 Особливої частини договору. В п. 4.1 «Загальної частини» договору зазначено, що кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений в п. 5 Особливої частини. Заявою від 06.10.2020р. [PERSON] просив відповідно до умов укладеного кредитного договору №290RPU202800001, перерахувати йому кредитні кошти в сумі 550\~000,00 грн. на його поточний рахунок № [NUMBER] , відкритий в столичному відділенні АТ «Правекс Банк». 06.10.2020р. АТ «Правекс Банк» перерахувало відповідачу обумовлену суму кредиту в розмірі 550 000,00 грн. на вказаний позичальником рахунок, що підтверджується меморіальним ордером №302733382, та свідчить про повне та належне виконання кредитодавцем своїх зобов?язань по укладеному договору. Вказане зарахування кредитних коштів також підтверджується випискою банку по рахунку. Відповідно до п. 4.2 «Загальної частини» договору, позичальник зобов?язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця в строки, вказані в п. 3.1 «Особливої частини» кредитного договору, шляхом внесення грошових коштів, вказаних у колонці «Погашення основної суми кредиту», Графіку платежів за Договором, що вказаний у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (Додаток №1 до даного договору), а також в дату повернення кредиту, зазначену в п.3 Особливої частини договору, на поточний рахунок позичальника, зазначений в п. 5 Особливої частини Договору, та доручає банку здійснювати договірне списання відповідної суми грошових коштів, вказаних у колонці «Погашення основної суми кредиту» Графіку платежів за договором, що вказаний у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (Додаток №1 до даного договору), з зазначеного поточного рахунку позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитом (здійснювати договірне списання). Пунктом 4.10 Загальної частини договору передбачено, що проценти нараховуються банком протягом всього строку на який надається кредит. Проценти за користування нараховуються щоденно, протягом процентного періоду зазначеного в п. 4.1 Особливої частини. Нарахування процентів здійснюється із застосуванням методу факт-факт. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №№290RPU202800001 «Таблиця обчислення загальної вартості споживчого кредиту для позичальника (споживача) та реальної процентної ставки за кредитом, в тому числі Графік платежів за кредитом» слідує, що строк кредиту становить 60 місяців, загальна вартість кредиту становить 850823,35 грн., щомісячний платіж позичальника складає 13963,39 грн., останній платіж 13857,14 грн. Даними виписки з банку за особовим рахунком [NUMBER] за період з 06.10.2020 по 23.04.2024р. вбачається, що [PERSON] здійснював погашення кредитної заборгованості до січня 2023р.. З лютого 2023 р. відповідач припинив здійснювати платежі внаслідок чого виникла прострочена позикова заборгованість, що свідчить про неналежне виконання позичальником своїх зобов?язань. Відповідно до розрахунку заборгованості, в період з 06.11.2020 по 06.12.2022р. [PERSON] належним чином здійснював погашення тіла кредиту та сум нарахованих йому відсотків, з січня 2023 року погашення кредитної заборгованості припинив, внаслідок чого станом на 14.02.2024р. виникла заборгованість в загальній сумі 422974,84 грн., з яких: 353997,24 грн. заборгованість за тілом кредиту та 70369,60 грн. заборгованість за відсотками. Пунктом 9.1 загальної частини договору передбачено, що банк має право достроково припинити строк користування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі, включаючи сплату суми боргу за кредитом, що залишилась, належних процентів, пені та інших платежів та відшкодування завданих банку збитків у разі настання будь-якої з подій зазначених в цьому пункті договору, які сторони домовились вважати суттєвим порушенням умов цього договору: зокрема у разі невиконання позичальником будь-яких своїх зобов?язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов?язань (з затримання позичальником строків платежів, які встановлені п.п. 4.2, 4.3 даного договору більше ніж на один календарний місяць). Відповідно до п. 6.1.2 загальної частини договору, позичальник взяв на себе зобов?язання при настанні подій, зазначених в п. 9.1 даного договору, достроково, в межах строків, передбачених чинним законодавством, погасити заборгованість за кредитом в процентами у повному обсязі, а також сплатити пеню. Згідно ст.. 626 ЦК України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст. 1054 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі\~відсутності іншої\~домовленості сторін\~проценти виплачуються\~щомісяця до\~дня повернення\~позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу\~(частина 2). Відповідно до\~статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Згідно\~ч.4 ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В даній справі судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір №290RPU202800001, умови якого щодо своєчасних та повних щомісячних платежів на погашення кредитної заборгованості та сплати відсотків, відповідно до умов графіку погашення, відповідач не виконав, що призвело до утворення заборгованості в загальні сумі 422979,84 грн., підтвердженням чого є виписка за особовим рахунком та розрахунок заборгованості, які узгоджуються між собою та суд вважає їх належними і допустимими доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 14.07.2020 року у справі № 367/4970/13-ц,\~заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, відповідач докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором (зі змінами), так і розмір боргу, не надала, що є її процесуальним обов`язком. Згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 08.07.2020 року у справі № 464/4985/15-ц,\~твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність\~наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач не надала. В даній справі представник відповідача проти визначеного банком розміру заборгованості не заперечував, на невірність проведеного розрахунку чи його необґрунтованість не посилався, свого контррозрахунку не надавав, а тому в суду відсутні підстави для сумніву у правильності визначеної суми боргу. Більш того,представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] визнає суму боргу за тілом кредиту в розмірі 353997,24 грн., а тому сторона відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої та четвертої\~статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною шостою\~статті 263 ЦПК України\~передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання представником відповідача заборгованості за тілом кредиту, що не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, суд вважає наявними всі підстави для задоволення позову в цій частині в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків суд враховує наступне. Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, представник відповідача вказував на те, що у зв?язку з військовою агресією рф проти України, [PERSON] був змушений припинити свою підприємницьку діяльність. Відтак, просив відмовити в стягненні з відповідача заборгованості за відсотками через наявність форс-мажорних обставин. У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 зі справи № 912/3323/20 зазначено, що\~\~\~\~відповідно до частини першої\~статті 617 ЦК, частини другої\~статті 218 ГК\~та\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.\~Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані.\~Одне лише передбачене законом віднесення обставин (карантину) до форс-мажорних не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору. У постанові від 17.08.2022 зі справи № 922/854/21, вказано, що ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.\~Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.\~Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами\~\~відповідно до статей\~14,\~14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»\~шляхом видачі сертифіката. Оскільки обставини непереборної сили засвідчені належним чином, відсутня протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача; відсутній причинний зв`язок між поведінкою відповідача та збитками; відсутня вина відповідача; відповідач не може бути притягнутий до відповідальності за невиконання умов договору поставки, а саме у спосіб стягнення неустойки, штрафу та відшкодування збитків. Верховний Суд у справі № 917/1053/18 та № 904/3886/21, виходив, зокрема, з того, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду.\~Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку. В постанові від 12.10.2023 по справі № 908/1620/22 Верховний Суд вказав, шо введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто підлягає доведенню зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні. Відповідно до п. 6.1.10 загальної частини кредитного договору, в разі прострочення позичальником строку повернення будь-якої частини кредиту та/або сплати процентів за його користування, не пізніше ніж через сім робочих днів після виникнення такого прострочення, надати банку документи, що підтверджують причини, які об?єктивно унеможливлюють виконання зобов?язань позичальника за договором. З матеріалів справи також встановлено, що [PERSON] звертався до банку щодо проведення реструктуризації його заборгованості. В своїх зверненнях вказував, шо у зв?язку зі збройною агресією та звільненням з роботи він опинився в тяжкій фінансовій ситуації та втратив можливість вносити щомісячні платежі наприкінці 2022 року, а саме з листопада 2022 року. Обидва звернення позичальника були відхилені співробітниками банку, про що свідчить зміст письмового звернення від 14.10.2024 р. (а.с. 120). В ході розгляду даної справи сторона відповідача не довела, що вторгнення військ російської федерації на територію України призвело до припинення підприємницької діяльності [PERSON] та що саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов?язань. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] та його представником не було надано доказів того, що введення в Україні військового стану було форс-мажорною обставиною для відповідача щодо сплати ним відсотків за користування кредитними коштами, а відтак підстав для звільнення його від цього обов?язку та відмови в задоволенні цих вимог, суд не вбачає. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на\~професійну\~правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~судовий\~збір\~покладається на\~сторони\~пропорційно\~розміру задоволених\~позовних\~вимог. Оскільки позов суд задовольняє в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягаються стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5075,71 грн., які були сплачені АТ «Правекс Банк» при зверненні до суду згідно платіжної інструкції №9538 від 23.04.2024р. На підставі викладеного,

Outcome: approved