Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 20 листопада 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею. Протягом останніх трьох місяців шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинені. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливим. Спору щодо поділу майна та виховання дітей вони не мають. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому просила розірвати шлюб укладений між сторонами. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року було прийнято до свого провадження позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також зроблено запит до Державної міграційної служби України щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання сторін. 12 грудня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк для примирення у два місяці. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року відновлено провадження у справі у зв`язку із закінченням строку на примирення, однак примирення між сторонами не відбулось. 25 лютого 2025 року відповідач [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» заяву в якій просив суд розділити витрати позивача на судове провадження у розмірі 1\~211,20 грн. та юридичну допомогу у розмірі 5\~000 грн. навпіл, оскільки він самостійно утримує дітей, сплачує їм аліменти, позивач в їх вихованні та утриманні участі не приймає, її заробітна плата вдвічі більша за його. Позивач [PERSON] надала суду заяву в якій просила позовну заяву задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Від відповідача надійшла заява в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст.\~112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 20 листопада 1998 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, про що зроблено запис № 910 (а. с. 12). Від подружнього\~життя сторони\~мають неповнолітніх\~дітей:\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1320, та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 835 (а. с. 17, 18). Подружжя спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду цієї справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям. З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, що говорить про їх стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги згоду відповідача на розірвання шлюбу і відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Статтею 113\~СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, на цей час разом не мешкає, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1\~211,20 грн., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку. Частиною 8 статті 141\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження факту надання позивачу правничої допомоги суду надано договір про надання правової допомоги/юридичних послуг від 09 листопада 2024 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] (а. с. 21-24). Отже, як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у зазначеній справі на підставі договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 09 листопада 2024 року надавала ФОП [PERSON] . Відповідно до пункту 4.1 розділу 4 вищезазначеного договору розмір оплати юридичної допомоги передбачений п. 1.2 цього договору в повному обсязі становить 5\~000 грн. (а. с. 22). Також судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі юридичних послуг від 12 листопада 2024 року ФОП [PERSON] було надано послугу у складанні проекту позовної заяви про розірвання шлюбу загальною вартістю 5\~000 грн. (а. с. 26). Крім того, до матеріалів справи долучено копію фіскального чека № ІД: 3614500201 від 09 листопада 2024 року на суму 5\~000 грн. прийняті ФОП [PERSON] (а. с. 25). Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 1 частини 3 статті 133\~ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Статтею\~ 131-2 Конституції України\~передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3\~ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, яка надана позивачу ФОП [PERSON] за складання проекту позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 5 000 грн., необхідно відмовити.

Outcome: approved