Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

12 серпня 2024 року представник позивача адвокат Воронцов В.Г. звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та просив ухвалити рішення, яким: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом № 1899 від 11 грудня 2020 року, видане [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] , яка померла [INFO] у рамках спадкової справи № 174/2020; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 60605391 від 27 вересня 2021 року - щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5923282600:03:003:0170, загальною площею 2,7362 га (зареєстрована за [PERSON] , реєстратор - Липоводолинська селищна рада, номер відомостей про речове право 44171943, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2465366259232); скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 60604961 від 27 вересня 2021 року - щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5923282600:04:001:0532, загальною площею 0,3102 га (зареєстрована за [PERSON] реєстратор - Липоводолинська селищна рада, номер відомостей про речове право 44171572, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2465350659060); визнати право власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті рідної баби [PERSON] , яка померла [INFO] : земельну ділянку з кадастровим номером 5923282600:03:003:0170 загальною площею 2,7362 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2465366259232, земельну ділянку з кадастровим номером 5923282600:04:001:0532 загальною площею 0,3102 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2465350659060, земельну ділянку з кадастровим номером 5923282600:03:002:0271 загальною площею 0,1134 га; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 5923282600:03:003:0170 загальною площею 2,7362 га, земельну ділянку за кадастровим номером 5923282600:04:001:0532 загальною площею 0,3102 га. Зазначає, що [INFO] померла рідна баба позивача [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] . Спадкова справа після померлої [PERSON] заведена в Липоводолинській державній нотаріальній конторі 10 грудня 2020 року за № 174/2020. [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] земельну ділянку розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувала у колективній власності АПТ ЗТ «Колядинецьке». 11 грудня 2020 року [PERSON] . Липоводолинською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за № 1899. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] встановлений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси. Під час провадження у справі [PERSON] дізнався про те, що належне [PERSON] за життя майно було успадковане [PERSON] на підставі рішення Липоводолинського районного суду Сумської області у справі № 581/705/20, яким було встановлено факт перебування заявника на утриманні баби позивача. У зв`язку із набранням рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 28 червня 2023 року [PERSON] звернувся до Липоводолинського районного суду Сумської області із заявою про перегляд рішення у справі № 581/705/20 від 29 жовтня 2020 року за нововиявленими обставинами. Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області у справі № 581/705/20 від 20 травня 2024 року заяву [PERSON] задоволено частково, скасовано за нововиявленою обставиною рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2020 року. Таким чином, з моменту набрання законної сили рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області зникли підстави для здійснення відповідачем спадкування за законом майна, яке залишилося після смерті [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане [PERSON] на підставі рішення Липоводолинського районного суду Сумської області у справі № від 29 жовтня 2020 року, має бути визнане недійсним через скасування рішення суду, яке стало підставою для його видачі 11 грудня 2020 року. Зазначає, що незаконне та безпідставне спадкування [PERSON] майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , порушує права [PERSON] у частині можливості спадкування зазначеного майна онуком спадкодавця, який за обставин, що склалися, належить до спадкоємців першої черги. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер. Приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Бондаренко О.В. 11 листопада 2024 року заведена спадкова справи № 62/2024 за заявою [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року вжито заходів забезпечення позову: заборонено [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням або передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам майна: земельної ділянки з кадастровим номером 5923282600:03:003:0170 площею 2,7362 га, земельної з кадастровим номером 5923282600:04:001:0532 площею 0,3102 та, та земельної ділянки з кадастровим номером 5923282600:03:002:0271 площею 0,1134 га. 10 вересня 2024 року судом відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити її розгляд в порядку в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 5 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У поданому представником відповідача адвокатом Маківським В.В. відзиві, не погоджуючись із позовними вимогами зазначено, що з огляду на норми ЦК УРСР, які діяли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , онуки можуть бути спадкоємцями першої черги лише за умови, що на час відкриття спадщини не було в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Матір`ю позивача [PERSON] є [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] була жива її донька [PERSON] , онук [PERSON] не міг бути спадкоємцем першої черги та не набув права на спадщину. Вказані обставини досліджувалися Липоводолинським районним судом в ході перегляду справи. Таким чином, з огляду на положення частини 4 статті 82 ЦПК України - той факт, що позивач [PERSON] не являється спадкоємцем після смерті [PERSON] , не потребує доказуванню. Позивач [PERSON] є неналежним позивачем по справі. Відповідно до відповіді на відзив представник позивача адвокат Воронцов В.Г. зазначив, що суд у рамках справи № 581/705/20 не оцінював в аспекті норм ст. 531, ч. 2 ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України дійсне юридичне значення установлених юридичних фактів для подальшого спадкування заявником майна вищевказаного спадкодавця та того, що онук померлої [PERSON] нібито не набув статусу спадкоємця за законом за правом представлення, не прийняв спадщину після смерті своєї бабиі. Зазначене вбачається з мотивувальної частини відповідного рішення суду. Зазначає, що станом на момент смерті мати [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала разом з останнім та ним було фактично прийнято спадщину після її смерті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Воронцов В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на мотиви, викладені у позові. Представник відповідача адвокат Маківський В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, судом встановлені такі фактичні обставини. Із копії сертифікату на право на земельну часту (пай) серії СМ № 0188743 вбачається, що [PERSON] , яка проживала в с. Греки Липоводолинського району Сумської області, як члену АПТ ЗТ «Колядинецьке», належить право на земельну частку (пай) розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості, яка перебуває у колективній власності АПТ ЗТ «Колядинецьке» (т. 1, а.с. 20-21, 240). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 7 травня 1997 року виконавчим комітетом Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області здійснено реєстрацію смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Колядинець Липоводолинського району Сумської області (т.1, а.с. 92 зворот - 93, 235). [INFO] в м. Одеса померла [PERSON] (т. 2, а.с. 59). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2020 року заяву [PERSON] задоволено; установлено факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Колядинець Липоводолинського району Сумської області, у період часу з 1 січня 1995 року по 6 травня 1997 року, тобто до дня смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 94-96). З наданої копії спадкової справи вбачається, що 11 грудня 2020 року у Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 74/2020 після смерті [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини представника за довіреністю [PERSON] , [PERSON] (т. 1, а.с. 233-234). 11 грудня 2020 року [PERSON] отримав у Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом №1899, що належала померлій [PERSON] , на земельну частку (пай) члена акціонерного-пайового товариства закритого типу «Колядинецьке» розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ №0188743 (т. 1, а.с. 242). Відповідно до інформації №1924/15-24 від 26 липня 2024 року, наданої Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) виданого на ім`я [PERSON] серії СМ № 0188743, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 743 від 13 грудня 1996 року земельна частка (пай) в умовних кадастрових гектарах 3,42 га, належить [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМН № 729463 від 11 грудня 2020 року, право власності перейшло до [PERSON] на земельні ділянки визначені кадастрові номери: 5923282600:03:003:0170 загальною площею 2,7362 га; 5923282600:04:001:0532 загальною площею 0,3102 га; 5923282600:03:002:0271 загальною площею 0,1134 га. Право власності зареєстроване: на земельну ділянку з кадастровим номером 5923282600:03:003:0170 загальною площею 2,7362 га, 23 вересня 2021 року, реєстраційний номер 44171943; на земельну ділянку з кадастровим номером 5923282600:04:001:0532 загальною площею 0,3102 га, 23 вересня 2021 року, реєстраційний номер 44171572. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5923282600:03:002:0271 загальною площею 0,1134 га не зареєстроване ( т. 1, а.с. 39). Рішенням Малиновського районного суду міста Одеса від 10 травня 2023 року заяву [PERSON] задоволено; встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] та її матір`ю - [PERSON] , що народилася [INFO] та померла [INFO] ; встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , що народилася [INFO] та померла [INFO] (його рідною бабусею) (т. 1, а.с. 28-31). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 травня 2024 року задоволено частково заяву представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд за нововиявленою обставиною рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2020 року за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Колядинецька сільська рада Липоводолинського району Сумської області, про встановлення факту перебування особи на утриманні; скасовано за нововиявленою обставиною рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2020 року у даній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Колядинецька сільська рада Липоводолинського району Сумської області, про встановлення факту перебування особи на утриманні; відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: Колядинецька сільська рада Липоводолинського району Сумської області, про встановлення факту перебування особи на утриманні (т. 1, а.с. 32-37). З наданої копії спадкової справи вбачається, що 19 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. була заведена спадкова справа № 37/2024 після смерті [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] (т. 2, а.с. 56, 60). [INFO] в с. Колядинець Роменського району Сумської області помер [PERSON] (т. 2, а.с. 2). За життя 1 грудня 2020 року [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Колядинецької сільської ради за реєстровим № 48, яким все своє майно заповів [PERSON] , [INFO] (т. 2, а.с. 4). З наданої копії спадкової справи вбачається, що 11 листопада 2024 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Бондаренко О.В. заведена спадкова справа № 62/2024 після смерті [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] (т. 2, а.с. 3). При вирішенні справи суд застосовує такі норми права. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом статті 58 Конституції, статті 5 Цивільного кодексу України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася після 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Як встановлено судом, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто під час чинності ЦК УРСР, а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, які були чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до частини 1 статті 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина 1 статті 1301 ЦК України). Висновки суду по суті спору. На обґрунтування своїх позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину №1899 після смерті своєї баби [PERSON] на земельну частку (пай), отриманого [PERSON] , [INFO] , та щодо визнання права власності на це майно позивач [PERSON] вказував на відсутність підстав для спадкування останнім майна баби у зв`язку із скасуванням рішення суду про встановлення факту перебування його на утриманні баби, яке стало підставою для видачі свідоцтва, та наполягав на тому, що він (позивач) є спадкоємцем майна після смерті своєї баби [PERSON] . Час віднесення себе до спадкоємців майна померлої баби [PERSON] позивач пов`язує із ухваленням рішення Малиновського районного суду м. Одеси, яким встановлено факт родинних відносин, що набрало законної сили 9 червня 2023 року. Проаналізувавши ці доводи позивача суд їх відхиляє у зв`язку з необґрунтованістю та робить висновує про те, що позивач [PERSON] спадщину після смерті баби [PERSON] не прийняв і не міг прийняти, оскільки не може бути спадкоємцем її майна. Висновок суду ґрунтується на тому, що відповідно до ЦК УРСР, положення якого є застосовними до правовідносин, оскільки [PERSON] померла [INFO] , можливість спадкування онуком майна померлої баби допускається, якщо на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем. Згідно з матеріалами справи донька [PERSON] - [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , була жива і померла пізніше, а саме 8 листопада 1999 року. Спадкові права виникають з моменту відкриття спадщини - дня смерті особи, а не з моменту ухвалення рішення суду про встановлення факту родинних відносин. При цьому [PERSON] також не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до висновку про застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2022 року по справі № 385/321/20 «В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва)». У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити». З урахуванням викладених висновків а також того, що позивач [PERSON] не може бути спадкоємцем майна померлої [PERSON] , суд зазначає про недоведення позивачем порушення його права чи безпосереднього інтересу при видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, а тому він є неналежним позивачем у справі в частині цих позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови в позові. В той же час підставою для відмови в позові в частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку є те, що позивач [PERSON] спадщину після смерті баби [PERSON] не прийняв і не міг прийняти, оскільки не може бути спадкоємцем її майна. Оскільки інші позовні вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку, а тому суд також відмовляє у їх задоволенні. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову на підставі частини 9 статті 158 ЦПК України необхідно скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою суду від 13 серпня 2024 року. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в даній справі необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed