Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

В червні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ПП «Принцип Оккама», в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, сплачені нею за надання послуг за договором про надання послуг від 28 лютого 2020р. за № 17-2020/ТВ (далі по тексту - договір) у сумі 20125,25 грн., з яких 20000,0 грн. - сума основної заборгованості; 40,0 грн. - інфляційні втрати; 3,0 % річних -85,25 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 28 лютого 2020р., між сторонами був укладений договір, за яким відповідач зобов`язувався надати позивачці інформаційно-консультаційні послуги по курсу «Телевізійний ведучий», шляхом організації проведення консультаційних модулів, семінарів, тренінгів, нарад, конференцій, майстер-класів тощо, із залученням провідних фахівців вищих навчальних закладів, консалтингових компаній, кращих спеціалістів в сфері телебачення України та дальнього зарубіжжя, в тому числі шляхом проведення практичних модулів щодо застосування набутих знань та навичок, а також надання можливості проходження стажування у ПрАТ «Телеканал «Інтер», строк дії договору сторони встановили до 30 липня 2020р. На виконання умов договору позивачкою була сплачена повна сума вартості послуг в розмірі 20000,0 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, стороною позивача, відповідно до умов договору було розірвано, укладений між сторонами договір, з вимогою повернути позивачці, сплачені нею грошові кошти на виконання договору. Оскільки в досудовому порядку, звернення сторони позивача щодо повернення сплачених коштів було проігноровано відповідачем, з метою захисту порушених прав позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2024р. відкрито провадження по справі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У встановленому законом порядку, учасники справи були оповіщені судом про відкриття провадження по справі та призначення справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В досудовому порядку, стороною позивача, було подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просить суд позов задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду був оповіщений в установленому законом порядку, у судові засідання свого представника не направив, поважність причин неявки суду не повідомив, відзив на позов стороною відповідача не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 28 лютого 2020р. між сторонами був укладений договір, відповідно до п. 1.1. якого, відповідач (підприємство) зобов?язується надавати позивачці (учаснику) Програми інформаційно-консультаційні послуги по курсу «Телевізійний ведучий» шляхом організації проведення консультаційних модулів, семінарів, тренінгів, нарад, конференцій, майстер-класів тощо, із залученням провідних фахівців вищих навчальних закладів, консалтингових компаній, кращих спеціалістів в сфері телебачення України та дальнього зарубіжжя, в тому числі шляхом проведення практичних модулів щодо застосування набутих знань та навичок, а також надання можливості проходження стажування у ПрАТ «Телеканал «Інтер», надалі за текстом - «Послуги». Згідно з п. 1.3. цього договору строк надання «Послуг»: з березня 2020р. по липень 2020р. Пунктом 2.1., 2.2. договору передбачено, що вартість «Послуг» становить 20 000 грн., які учасник Програми зобов`язаний оплатити у строк до 06 березня 2020р. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, 06 березня 2020р. стороною позивача було сплачено вартість «Послуг» за договором у розмірі 20000,0 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що в досудовому порядку, у зв?язку з пандемією коронавірусу строк надання послуг продовжувався (відкладався за усною домовленістю із представником програми «Інтершкола»), і в подальшому, навчання було відкладено у зв?язку з повномасштабним військовим вторгненням російської федерації на територію України. Відповідно до п. 7.2. договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 30 лишня 2020р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов?язань за цим Договором. Будь-яка зі сторін договору має право достроково розірвати цей договір, надіславши відповідне письмове повідомлення іншій стороні не менше ніж за 15 календарних днів до запланованої дати розірвання, зазначеної у такому повідомленні (п. 7.3 договору). Положеннями п. 7.5 договору визначено, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися вчиненими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов?язання за договором, тобто не надав позивачці послуги в обсязі, передбаченому п. 1.1. договору, сторона позивача вважала, що строк дії договору станом на 19 березня 2024р. не закінчився на підставі п. 7.2. договору. З матеріалів справи вбачається, що на підставі п. 7.3 договору, стороною позивача було надіслано стороні відповідача повідомлення від 19 березня 2024р. про розірвання договору з 04 квітня 2024р. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст. 902 ЦК України). За змістом ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ч. 1 ст. 907 ЦК України). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правові наслідки порушення зобов`язання визначенні ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою. Суд вважає, що неможливість позивачки, як споживача отримати своєчасно оплачені послуги, свідчать про порушення відповідачем вимог закону. З моменту укладення договору, не виявлено будь-яких претензій або вимог від відповідача щодо неналежного виконання позивачкою своїх зобов`язань по цьому договору, які б могли стати перешкодою для виконання відповідачем своїх зобов`язань з надання послуг. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки, сплачені нею грошові кошти за договором в розмірі 20000,0 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що у відповідача існує перед позивачкою невиконане грошове зобов`язання, відповідальність за порушення якого настає за правилами ст. 625 ЦК України. Позивачкою надано розрахунки інфляційних витрат, 3 % річних, які здійснені вірно, відповідають положенням закону, а тому судом приймається до уваги. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки інфляційні витрати та 3,0 % річних в сумі, в розмірі - 125,25 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн.

Outcome: approved