Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що на підставі договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 01112021 від 01 листопад 2022 року, який він уклав із відповідачем, він сплатив замість останнього грошові кошти в загальній сумі 128\~000 гривень 00 копійок в рахунок вартості спожитої електроенергії. Оскільки вказану суму фінансової допомоги за даним договором відповідач не повернув у строки визначені договором, позивач просить стягнути з останнього суму боргу, інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 174 311 гривень 46 копійок (т.с. 1, а.с. 55 59). Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що між сторонами не було укладено договору позики та позивачка не передавала відповідачу грошові кошти. Вислухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 01 листопада 2022 року між сторонами укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 01112021 у пункті 1.1 якого визначено предмет договору за яким позикодавець зобов`язався сплатити замість позичальника грошові кошти на розрахункові рахунки постачальника електроенергії за електричну та/або реактивну енергію, розподіл енергії, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (т.с. 1, а.с. 46 47). Відповідно до пункту 2.1. договору, сума договору складається з сум всіх сплачених позикодавцем в інтересах позичальника. На виконання умов пункту 1.1. вказаного договору позивач сплатив на рахунок відповідної електропостачальної компанії ТОВ «ЛТК електрум» грошові кошти на користь позивача в загальній сумі 128\~000 гривень 00 копійок вартості електроенергії, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями від 11 і 12 листопада та 13 грудня 2021 року (т.с. 1, а.с. 12, 13, 14). При цьому, суд критично оцінює та не приймає до уваги заперечення сторони відповідача стовно того, що у вказаних платіжних документах відсутнє посилання на укладений між сторонами договір, оскільки у призначенні платежу міститься вказівка на особу яка здійснила платіж та посилання на договір відповідача із ТОВ «ЛТК електрум» про постачання електричної енергії споживачу, з метою ідентифікації підстав здійсненого платежу іншою особою замість споживача. Також, суд не приймає до уваги та відхиляє заперечення представника відповідача стовно того, що позивач не передавала відповідачу грошові кошти, а тому є неукладеним договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 01112021 від 01 листопада 2022 року, оскільки сторона відповідача не заявила зустрічних позовних вимог про визнання вказаного договору недійсним, нечинним чи неукладеним та предметом укладеного між сторонами договору є не передача грошових коштів, а сплата грошових коштів позивачем замість відповідача. Отже, суд вважає, що позивач виконала умови укладеного між сторонами договору. За приписами пункту 4.1. договору, строк повернення коштів до 01.02.2022 року. Натомість, відповідач не повернув позивачу суму грошових коштів сплачену позивачем на виконання зазначеного вище договору. Зокрема, під час розгляду справи в судовому засіданні стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження повернення відповідачем позивачу суми грошових коштів, що була сплачено останньою на користь ТОВ «ЛТК електрум» в рахунок спожитої електричної енергії замість споживача. Вирішуючи спір по суті вимог, суд виходить з наступного. Згідно із пунктом 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі; безповоротна фінансова\~допомога \~це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом здійснено перевірку здійснених позивачем розрахунків штрафних нарахувань та встановлено, що такі розрахунки проведено вірно, за виключенням розрахунку інфляційних втрат у якому позивач не врахував індекс інфляції за грудень 2023 року. Проте, суд враховує норму частини першої статті 13 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а тому, суд стягує саме заявлену в прохальній частині заяви суму грошових коштів. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 01112021 від 01 листопада 2022 року, та не повернув останньому визначену договором суму грошових коштів у встановленому розмірі й строки, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої під час розгляду справи суми боргу. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 10). На підставі викладеного,

Outcome: approved