Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Посилається на те, що 15.01.2022 року він позичив [PERSON] та [PERSON] кошти у розмірі 4686 доларів США. Факт одержання відповідачами коштів підтверджується розпискою, яка власноруч написана та підписана [PERSON] та [PERSON] .. Термін повернення позики сторонами визначено до 28.07.2022 року. Відповідачі ухиляються від виконання своїх грошових зобов`язань. У зв`язку із чим, мають заборгованість, що станом на дату звернення із позовом до суду у розрахунку до офіційного курсу долара США становить 193 746,89 грн. (4686х41,3459= 193 746,89) Також зазначає, що кошти не були повернуті до 28 липня 2022 року і станом на день звернення до суду, кількість днів прострочення заборгованості складає 755 днів. У зв`язку із невиконанням взятих на себе грошових зобов`язань позивач просить стягнути із відповідачів грошові кошти у розмірі 367 278,19 грн.: із яких основна сума боргу 193 746,89 гривень, що еквівалентно 4686 доларів США за курсом, що встановлений НБУ на момент подання позовної заяви. -Інфляційні нарахування на суму боргу, згідно зі ст. 625 ЦК України. Сума збитків від інфляції: 33 518,21 грн; -процентна ставка: 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України. Сума нарахованих процентів: 12 012,75 грн; -ставка пені: Подвійна ставка НБУ. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань: 128 000,34 грн. Оскільки, відповідачі взяті на себе зобов?язання не виконали, вчасно суму боргу не повернули, позивач просить суд стягнути із відповідачів 367 278,19 грн. Відповідачами відзиву на позов подано не було. У судове засідання представник позивача Дяченко М.М. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 15.01.2022 року [PERSON] та [PERSON] отримали у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4686 доларів США на період 4.5 місяці та зобовязуються сплачувати щомісячно проценти в розмірі 165дол США, що підтверджується письмовою розпискою.Зазначена розписка підписана позичальниками. (а.с.24). Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частин першої, другої\~статті 509 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. На підтвердження факту укладення договору позики позивачем була надана розписка, яка наявна в матеріалах справи (а.с.24). Відповідно до\~ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Дослідивши боргову розписку, оцінивши її зміст, установивши, що оригінал розписки знаходиться в позивача, а доказів неправомірного володіння ним розпискою відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про те, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики. Частиною першою\~статті 598 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З урахуванням конкретних обставин спору, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Згідно ст.ст.\~526,\~527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином. Статтею 1049 Цивільного кодексу України\~визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2\~ст.530 ЦК України\~якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як було встановлено судом, боржники [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися повернути позику протягом 4,5 місяців, однак, після спливу зазначеного терміну, кошти не повернули. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом позики у розмірі 4686,0 дол. США, що за курсом НБУ становить 193746,89 грн. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідачів інфляційних нарахувань, 3% річних та процентів від суми позики на рівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 29 липня 2022р. по 21 серпня 2024р. у сумі 173531,3 грн., слід зазначити наступне: За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти унаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017р. у справі № 6-284 цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020р. у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727 цс 19). Щодо заявленої вимоги про стягнення 3,0 % річних за період часу з 29 липня 2022р. по 21 серпня 2024р. суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.\~Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.\~Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Верховним Судом у постанові від 09 червня 2021р. у справі № 361/4822/18 висловлено правову позицію про те, що тлумачення ч.2 ст.\~524\~та ч.2 ст.533 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином,\~ЦК України\~надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в ч. 2\~ст. 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи наведену норму матеріального права, висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019р. по справі № 464/3790/16-ц, а також положення ЗУ від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~, визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи те, що заявлені вимоги про стягнення пені та трьох відсотків річних за період з 29 липня 2022р. по 21 серпня 2024р. знаходяться в межах періоду дії в Україні воєнного стану, то з відповідачів не може бути стягнуто визначені ст. 625 ЦК України суми, як просить позивач. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню, лише щодо вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 4686 дол. США, що еквівалентно 193746,89 грн. У відповідності\~до\~ст.\~141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Приймаючи до уваги прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог а саме на 52,75% за сплату судового збору в розмірі 1937,39 грн.

Outcome: partial