Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трун О. В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2024 року по 06 серпня 2024 року. В обґрунтування вимог зазначив, що позивач перебував у трудових стосунках з відповідачем. 28.09.2020 р. позивач звільнився з ТОВ «Краснолиманське» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України не здійснив з ним повного та остаточного розрахунку, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх трудових прав. Рішенням Димитровського міського суду від 25.06.2024 р. з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 88802,88 грн. з урахуванням вже утриманих податку та інших обов`язкових платежів. 06.08.2024 р. судове рішення виконано в повному обсязі у примусовому порядку. У зв`язку проведенням з ним несвоєчасного розрахунку при звільненні позивач відповідно до ст.117 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.04.2024 р. - дня отримання відповідачем позовної заяви про стягнення з нього на його користь заборгованості з заробітної плати по 06.08.2024 р. - день виконання судового рішення, розрахунок якого він позбавлений можливості зробити у зв`язку з ненаданням відповідачем довідки про середньоденну заробітну плату позивача. Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Трун О.В. у судове засідання не з`явилися, надали заяву, згідно якої просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, стягнути з відповідача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з30.04.2024 по 06.08.2024 у розмірі 40144,11 грн.. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.04.2018 по 28.09.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Був звільнений з роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, про що внесено запис в його трудову книжку наказом № 273/к від 28.09.2020 (а.с. 14). Рішенням Димитровського міського суду від 25.06.2024 р. з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 88802,88 грн. з урахуванням вже утриманих податку та інших обов`язкових платежів (а.с.8-9). 06.08.2024 р. судове рішення виконано в повному обсязі у примусовому порядку (а.с. 18). Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Як слідує з досліджених судом доказів, не спростованих відповідачем, з вимогою про здійснення розрахунку позивач вперше звернувся до відповідача шляхом направлення йому через електронний кабінет користувача ЄСІТС позовної заяви про стягнення невиплачених йому при звільненні сум 29.04.2024 р.. Отже, період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з наступного дня після отримання відповідачем позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі до фактичної виплати заробітної плати, тобто до 06.08.2024 р., коли заборгованість з заробітної плати, стягнута за рішенням суду, була повністю виплачена позивачу. До такого висновку суд прийшов з огляду на правову позицію, викладену у постанови Верховного Суду від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18), яку суд згідно із ч.4 ст.263 ЦПК враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Як зазначено в цьому рішенні, час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Таким чином, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2024 р. по 06.08.2024 р., виходячи з 71 робочих днів. Згідно довідки позивача форми ОК-5 від 16.08.2024 р., середньоденний заробіток позивача складає 565,41 грн. (а.с. 32-35). Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 40144,11 грн. (565,41 грн. х 71 робочіх днів). \~ \~ \~ \~Таким чином, вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню. Вирішуючи питання судового збору, суд вважає за необхідне, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду витрати за сплату судового в розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved