Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Староушицької селищної ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 27 січня 2014 року, мають сина [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, тобто з 2014 року сторони почали проживати окремо. З цього моменту відповідач ніяким чином не піклується про сина, не надає жодної матеріальної допомоги, не цікавиться розвитком сина, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє Інтересу до внутрішнього світу дитини - створились умови, які шкодять інтересам дитини. У зв`язку із чим позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання сторони не з`явились. Про день слухання справи повідомлені своєчасно. До початку судового розгляду Позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконавчим комітетом Крушанівської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, актовий запис №03 від 23 листопада 2012 року. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2014 року по справі №676/9041/13 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. В подальшому, 12 вересня 2015 року Позивачка уклала шлюб із [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 вересня 2015 року. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2013 року по справі №676/6491/13-ц з Відповідача на користь Позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №40117119 вбачається, що заборгованість Відповідача по аліментах за вищевказаним рішенням суду станом на жовтень 2024 року складає 85 831,25 грн.. З копії Довідки №208 від 14 листопада 2024 року вбачається, що Позивачка разом із сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З копії Довідки №94/01-46 від 31.10.2024 року вбачається, що [PERSON] з 29.08.2022 р. по 04.01.2024 р. навчався у Подільському ліцеї Староушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Протягом цього періоду батько дитини не цікавився життям хлопчика, успіхами, не підтримував зв`язку з класним керівником, не відвідував батьківські збори. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (затвердженого рішенням Виконавчого комітету Староушицької селищної ради №163 від 26.11.2024 року) вбачається, що з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинствапередбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, як безспірно встановлено, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає їй матеріально, не цікавиться її здоров`ям, навчанням та виховання, не спілкується з нею без будь-яких перешкод та причин для цього. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що йому чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з сином, і таким чином він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому, суд приходить до переконання, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved