Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Луцька міська рада звернулась в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач з 14.08.2015 є власником нерухомого майна ( нежитлова будівля) площею 186,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ( на даний час [ADDRESS] ). Даний об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 0710100000:32:095:0077, площею 0,1200 га. Вказана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні МП «Мороз» відповідно до Державного акту про право постійного користування землею від 29.11.1995 № 88 серія ВЛ № 0032 для обслуговування господарських та адміністративних будівель. 17.06.2020 Луцькою міською радою прийнято рішення № 83/15 від 17.06.2020 « Про припинення МП «Мороз» права постійного користування земельною ділянкою на [ADDRESS] ». 21.02.2023 між Луцькою міською радою та [PERSON] укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Разом з тим, з моменту набуття права власності на вищезазначене нерухоме майно та до моменту укладення договору оренди відповідач користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без внесення відповідної плати. 11.09.2024 на адресу відповідача скеровано лист від про необхідність здійснення плати за користування земельною ділянкою, в якому запропоновано добровільно сплатити кошти за період фактичного користування земельною ділянкою, однак останнім така вимога була проігнорована, кошти за користування земельною ділянкою комунальної форми власності не сплачені. Сума коштів орендної плати за фактичне користування відповідачем спірною земельною ділянкою за період з 18.06.2020 по 20.02.2023 складає 89\~424, 17 гривень.\~ З врахуванням викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Луцької міської ради безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою в розмірі 89\~424, 17 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Ухвалою судді\~від 18\~листопада 2024\~року постановлено\~розгляд справи\~проводити за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін та\~запропоновано відповідачу\~подати відзив\~на позов\~протягом п`ятнадцяти\~днів з\~дня отримання\~цієї ухвали. Представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в ході судового розгляду надавав пояснення, вказуючи, що позовні вимоги не визнає, також подав клопотання про застосування строків позовної давності. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] 14.08.2025 набув право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю - об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 186,8 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( на даний час [ADDRESS] ). Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 0710100000:32:095:0077, площею 0,1200 га. Також встановлено, що дана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні МП «Мороз» відповідно до Державного акту про право постійного користування землею від 29.11.1995 № 88 серія ВЛ № 0032 для обслуговування господарських та адміністративних будівель. 17.06.2020 Луцькою міською радою прийнято рішення № 83/15 від 17.06.2020 « Про припинення МП «Мороз» права постійного користування земельною ділянкою на [ADDRESS] ». 21.02.2023 між Луцькою міською радою та [PERSON] укладено договір оренди вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:32:095:0077, площею 0,1200 га, в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель, строком на 10 років. Відповідач, який фактично користувався цією земельною ділянкою, в період з 18.06.2020 по дату укладення договору оренди не сплачував будь-які платежі за користування цією ділянкою. Наведені обставини свідчать про використання відповідачем майна комунальної власності зокрема: земельної ділянки, без оформлення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації цих прав, у відповідності до\~ст. 125 ЗК України, в період з 17.06.2020 по 20.02.2023 включно. Згідно з наданим розрахунком розмір безпідставно збережених відповідачкою коштів за користування земельною ділянкою, починаючи з 17 червня 2020 року і до 20 лютого 2023 року, складає 89\~424, 17 грн (розрахунок проведений з врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2020 рік 1\~058\~214,55 грн, за 2021 рік 1058 214, 55 грн, за 2022 рік 1164036 грн, за 2023 рік 1 338641,40 грн та ставки плати за землю у три проценти, яка встановлена на території Луцької міської територіальної громади). Статтею 14 Конституції України визначено, що земляє основним національним багатством,що перебуваєпід особливоюохороною держави.\~\~Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин 1 та 2\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується\~Земельним кодексом України. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2\~статті 120 ЗК України). Підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт «е» частини 1\~статті 141 ЗК України). За змістом\~глави 15 Земельного кодексу України\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. Відповідно до частини 1\~статті 93 ЗК України\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт «в» частини 1\~статті 96 Земельного кодексу України). Як передбачено статтею 125 ЗК України,\~\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2\~статті 120 Земельного кодексу України\~не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) зроблено висновок про те, що за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої\~статті 1212 ЦК України\~(пункти 79, 81, 82 постанови). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки, та вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин саме приписи\~статей 1212 - 1214 ЦК України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. За таких обставин та з врахуванням того, що у період з 18.06.2020 (дата припинення права користування земельною ділянкою МП «Мороз») і до 21.02.2023 ( дата укладення договору оренди земельної ділянки) відповідач не здійснював оплату за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належне йому нерухоме майно, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] в користь Луцької міської ради 89\~424,17 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч.1\~ст.77 ЦПК України. Згідно із положеннями ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача, всупереч процесуального обов`язку, не надано в судове засідання доказів, які б вказували на сплату орендної плати та не спростовано суму заборгованості перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] не оформивши право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, як фактичний користувач земельної ділянки використовував її у період з 17.06.2020 по 20.02.2023, без належних на те правових підстав, і без сплати орендної плати у загальній сумі 89\~424,17 грн, яка є безпідставно набутими та збереженими коштами за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0710100000:32:095:0077, площею 0,1200 га, у зв`язку з чим зобов`язаний їх відшкодувати позивачу. Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Нормою ч.3 ст.267ЦК України\~установлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Відповідач, заперечуючи проти позову, подав клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. У відповідності до\~статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена\~статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивача із даною позовною заявою до суду є 13 листопада 2024 року. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. 02 квітня 2020 року набув чинності\~Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ\~(далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та діє до теперішнього часу. Згідно пунктів 12, 19\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи статей\~256,\~257 ЦК України, на\~Постанову Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022\~воєнний стан з 24 лютого 2022\~року, та пункти 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивач не пропустив. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь Луцької міської ради необхідно стягнути 3028 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved