Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Заявник через свого представника - адвоката Стаська О.Г. звернувся до суду із заявою про встановлення факту місця відкриття спадщини та факту постійного його проживання з померлою [INFO] [PERSON] на час відкриття спадщини, зазначивши, що [PERSON] постійно проживав за однією адресою зі своєю бабою [PERSON] , вели з нею спільне господарство, були поєднані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, використовували спільні кошти для проживання, харчування, оплати комунальних платежів, лікування та вирішення всіх інших побутових питань. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилась спадщина на території Чигиринської міської ради Черкаської області. На сьогоднішній день заявник являється єдиним спадкоємцем майна померлої першої черги спадкування, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає, оскільки його батько та син померлої - [PERSON] помер [INFO] . Заявник вважав, що в установленому законом порядку прийняв спадщину після померлої [PERSON] , оскільки на час її смерті проживав з нею разом, однак до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадшини не звертався, уважаючи, що фактично прийняв спадщину. Після звернення до нотаріальної контори заявнику роз`яснили, що оскільки він не був зареєстрованим разом з бабою, то йому необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. А тому для можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом заявник просить встановити, що він постійно проживав з померлою на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, просив встановити факт постійного проживання заявника з померлою [INFO] [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] , пояснивши суду, що заявник проживав однією сім`єю разом з бабою, оскільки її рідний син та батько заявника помер ще в 2005 році. Вони проживали за адресою: [ADDRESS] , де він проживав без реєстрації. Під час спільного проживання вели спільне господарство. Інших спадкоємців у останньої немає нікого. Заявник доглянув та поховав бабу. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно на території Чигиринської міської ради Черкаського району, а тому для можливості отримання свідоцтва про право на спадщину просить встановити вище вказаний факт. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надіславши суду відзив, у якому зазначили, що заперечень щодо встановлення факту спільного проживання заявника та померлої в них немає та просили провести судовий розгляд без їх участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, пояснили суду, що вони знають заявника тривалий час, оскільки вони проживають недалеко від будинку його померлої баби [PERSON] та їм відомо, що [PERSON] постійно проживав у домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю бабою [PERSON] у її будинку, яка померла в 2018 році, до дня її смерті, провів її поховання. Вислухавши представника заявника, свідків, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до таких висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як передбачено ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України в п. 1 своєї Постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з майбутнім вирішенням спору про право. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується даними повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.12.2024 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00048459441 від 13.12.2024 року. [PERSON] померла [INFO] , що встановлено зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2018 року. Батько заявника - [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2024 року), відтак заявник є спадкоємцем майна померлої за правом представлення. Згідно з даними довідки від 12.12.2024 року № 177-06-47, виданої виконавчим комітетом Чигиринської міської ради Черкаської області, та даними акту обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської міської територіальної громади № 11-02-33/7 від 06.01.2025 року [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті [INFO] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На час її смерті разом з [PERSON] постійно проживав без реєстрації її онук [PERSON] , разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були поєднані спільним побутом. Вказані обставини підтвердили суду і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . В той же час, згідно з даними довідки Галаганівського старостинського округу Чигиринської міської ради № 48/12-05 від 17.12.2024 року [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] з 2017 року по теперішній час фактично не проживає. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно до вимог частини 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У свою чергу місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, що регламентовано ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Зі змісту частини 1 та 2 статті 1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, статтею 1261 ЦК України визначено коло осіб, які входять до першої черги спадкоємців за законом, до яких зокрема віднесені діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Порядок здійснення права на спадкування регламентовано Главою 87 Книги Шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України, відповідно до якої спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу, або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі змістом частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судячи з даних завідувача Чигиринської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, із заявами про відмову від прийняття спадщини чи із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] не зверталися, спадкові справи не відкривалися. З наведеного слідує, що заявник є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні, та постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога [PERSON] щодо встанолвення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є обґрунтованою, оскільки при розгляді справи було достеменно встановлено, що заявник на момент смерті спадкодавиці - своєї баби [PERSON] постійно проживав разом з нею, що підтверджується як показами свідків так і матеріалами справи, тому заявнику можливо встановити цей юридичний факт. За таких обставин, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне для оформлення свідоцтва про право на спадщину, беручи до уваги відсутність можливості в інший спосіб довести цей факт, суд вважає за можливе заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved