Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на його користь аліменти на період його навчання, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення ним 23-х років. Позовна заява мотивована тим, що позивач на даний час є студентом першого курсу денної форми навчання, освітньо-кваліфікаційний рівень «Магістр», строк навчання 1 рік 4 місяці, тобто передбачений кінцевий термін навчання до 31.12.2025 року. Відповідач, який є батьком, фінансово позивачу не допомагає, працює, тому він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін. 11.02.2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування вказав, що є інвалідом 3 групи, має на утриманні дочку [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства та потребує постійних медичних обстежень та лікування. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда з нього стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/3 видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2024року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.2002 року виданим Новенською с/радою Кіровського району м. Кіровограда. Відповідно довідки №1117/20-2028 виданої 11.10.2024 року проректором з науково-педагогічної роботи Андрієм Кириченко, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в Центральноукраїнському національному технічному університеті денна форма навчання. Наказом 26.08.2024 року № 10-ПК на підставі Правил прийому до вищого навчального закладу Центральноукраїнський національний технічний університет у 2024 році та рішення приймальної комісії від 26.08.2024 року, протокол № 21, зараховано з 01.09.2024 року студентом 1 курсу денної форми навчання за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» за кошти державного бюджету, освітньо-кваліфікаційний рівень «Магістр» (термін навчання 1 рік 4 місяці). Підстава: особові справи студента №125-Б88, №123-М8, накази з кадрових питань (особового складу) університету (студенти) за 2020 рік, 2024 рік. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, можливе лише за сукупності перелічених обставин, відсутність однієї із них, у тому числі і можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу, унеможливлює стягнення аліментів. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодекс (стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення). При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги, зокрема, можливість надання утримання другим з батьків (ч. 2 ст. 200 СК). Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. З наданих матеріалів справи вбачається, що позивач навчається за денною формою навчання, а тому не має можливості працювати та заробляти собі на життя. Суд погоджується із доводами позивача, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки як вбачається з довідки про доходи відповідача з квітня 2024 року по вересень 2024 року йому нарахована заробітна плата в розмірі 60 422,83 грн. При цьому, судом враховуються докази надані стороною відповідача, згідно яких на утриманні відповідача перебуває дочка [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується посвідчення серії [NUMBER] виданим Кропивницьким УСЗН. З виписок із медичної картки, [PERSON] має діагноз дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез, вторинна мікроцефалія, зі стійким руховим порушенням, затримка стано-кінетичного розвитку, дисплатичний лівобічний звих стегна, під звих правого стегна. До того ж, відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №394928 [PERSON] встановлена третя група інвалідності з 01.07.2024 року, загального захворювання. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.10.2024 року стягнуто з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Тому, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, можливість надання утримання другим з батьків та інші вищенаведені обставини, що мають істотне значення. Таким чином, з врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу сину, але у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з 22.10.2024 року і до 09.07.2025 року, за умови продовження навчання, тому вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 211,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial