Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

02.09.2024 року адвокат Білоус Н.В., діючи в інтересах позивачки [PERSON] звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язання Новобузького РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити актовий запис про народження [PERSON] [INFO] та видати свідоцтво про народження [PERSON] , зазначивши його батьком [PERSON] , [INFO] , змінивши його прізвище з [PERSON] на « [PERSON] »; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку починаючи з 02 вересня 2024 року до його повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2019 року позивач зустрічалася з [PERSON] , який обіцяв, що з офіційний шлюб розірве, оскільки фактичних стосунків із дружиною не підтримує. Позивач мала з відповідачем інтимні стосунки та проживала однією сім`єю без укладення шлюбу, за її місцем проживання. Під час спільного життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . При отриманні свідоцтва про народження дитини, батько був вказаний зі слів матері і зазначений як [PERSON] . У липні 2023 року між сторонами стосунки припинились. Посилаючись на те, що відповідач є біологічним батьком дитини, але допомоги на її утримання не надає, позивач просила визнати його батьком дитини та стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 06.09.2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. 13.01.2025 року від представника відповідача - адвоката Мотельчук Ю.І. надійшла заява про часткове визнання позовних вимог, обґрунтувавши свою позицію тим, що Відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] в частині, а саме: визнання батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] у повному обсязі; стягнення з [PERSON] суми аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у фіксованому розмірі 5 000, 00 грн. щомісячно. У відповідача наразі на утриманні перебуває 3 (троє) неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Наразі [PERSON] , [INFO] проходить навчання на першому курсі військової академії м. Одеси. Батько [PERSON] бере активну участь у його житті та несе додаткові витрати, що пов`язані з розвитком, навчанням та вихованням дитини. [PERSON] , [INFO] має інвалідність з дитинства Дитина потребує додаткових витрат, що пов`язані з лікуванням та профілактикою хвороби. Таким чином, на утриманні у відповідача перебуває двоє дітей від офіційного шлюбу, які перебувають на утриманні останнього. І [PERSON] народився у відносинах, які мали місце між сторонами поза офіційним шлюбом. Відповідач [PERSON] повною мірою визнає, що [PERSON] є його спільною з позивачем дитиною. За такого вимога про визнання батьківства визнається відповідачем у повному обсязі. Наразі відповідач є військовослужбовцем, який проходить військову службу та бере безпосередню участь у заходах, що необхідні для оборони України. Таким чином відповідач вважає, що 5 000, 00 грн., які він бажає намір сплачувати на утримання неповнолітнього [PERSON] є достатнім та необхідним розміром для нормального розвитку та виховання дитини, враховуючи його потреби, а також беручи до уваги, що згідно норм Сімейного Кодексу України участь обох батьків у вихованні та утриманні дітей має бути однаковою. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 13.01.2025 року підготовче судове засідання закрите, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача [PERSON] на електронну адресу надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника служби у справах дітей Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області надійшла заява про розгляд справаи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Заслухавши позивачку, повно та всебічно розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.07.2020 року Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), батьками дитини [PERSON] , [INFO] , записані в графі мати - [PERSON] , в графі батько - [PERSON] , який записаний на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. У зв`язку з тим, що на момент проведення державної реєстрації народження дитини, позивачка не перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, то запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень проводився на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Тобто у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] батьком записано [PERSON] , хоча насправді батьком хлопчика являється відповідач [PERSON] , що підтверджується його визнанням батьківства. Відповідачем [PERSON] під час судового провадження справи, було замовлено та проведено в Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА» аналіз ДНК на батьківство, за результатами якого встановлено, що ймовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] 99,999998 %, що підтверджується результатами дослідження № 45887-51452 від 12.12.2024 року. При цьому даний результат не може бути використаний в суді як доказ, оскільки відбір біологічного матеріалу виконувався без ідентифікації учасників, однак сам відповідач жодним чином не заперечує даний факт, а повністю визнає. Верховний Суд у постанові №740/3008/20 від 30.12.2024 зазначив, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У відповідності до ст. 128 ч. 1 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст. 128 ч. 3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладених обставин, а саме того факту, що запис [PERSON] батьком дитини був здійснений з вказівки матері, оскільки народжена поза шлюбом; прийнявши до уваги, що способом спростування презумпції шлюбного батьківства матір`ю дитини є оспорювання батьківства за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство, з урахуванням визнання відповідачем [PERSON] себе біологічним батьком дитини, зачатої поза шлюбом; суд вважає за можливе визнати факт того, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із визнанням судом вказаного факту, позовні вимоги про внесення відповідних змін також підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення аліментів суд приходить до наступного висновку . Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що не заперечувалося сторонами. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України). Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданим 22.07.2006 року відділом ЗАЦС муніциції Кишинів, серії [NUMBER] . Від шлюбу [PERSON] має ще двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 14.06.2018 року; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 19.12.2006 року . При цьому [PERSON] перебуває на військовій службі, а саме навчанні у військовій академії ( м.Одеса), на першому курсі. З 29.07.2024 року знаходиться на утриманні за рахунок державних коштів на видах забезпечення за курсантськими нормами: грошове, продовольче, речове, квартирно-експлуатаціне, медичне забезпечення, що підтверджене довідкою від 26.09.2024 року № 1/55/2227 начальника відділу персоналу та стройового штабу військової академії (м.Одеса). Сам відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідкою в.о командира військової частини [NUMBER] від 17.08.2023 року № 638. Дані факти позивачкою не заперечувались. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, має стабільний дохід, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, доньку [PERSON] . На підставі викладеного суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, часткове визнання відповідачем позову щодо стягнення з нього аліментів, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Оскільки згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У ч. 2ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено, що будь-які належні та допустимі докази щодо договірних відносин з надання послуг адвокатом відсутні , а саме, суду не надано про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом та позивачем, а підстави, відповідно до положень статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», для вчинення такого договору в усній формі відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі наданих послуг та розрахунок витрат за надані послуги, пов`язані з розглядом даної справи, так само як і квитанція про сплату таких послуг. Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача до відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial