Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину № 296 видане 22.03.2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Захаренко І.В. на ім`я [PERSON] про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування позову позивач вказує, що [INFO] під час виконання бойових завдань загинув чоловік позивача [PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] народилась донька [PERSON] [INFO] . Позивач вказує, що 22 березня 2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] на ім`я спадкоємця [PERSON] , матері спадкодавця. \~ \~ \~ \~25 липня 2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] на її ім`я та на ім`я малолітньої доньки [PERSON] , однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивач не звернулась із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК шестимісячний строк з часу смерті спадкодавця, а малолітня донька народилась після смерті спадкодавця. Свідоцтво ж про право на спадщину, в свою чергу вже було видано спадкоємцю [PERSON] . Позивач вказує, що вона вважала, що її малолітня донька прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину. Враховуючи той факт, що порушуються права малолітньої доньки на спадщину після смерті батька, то позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов. \~ \~ \~ \~Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позов. Представник відповідача зазначив, що позивачем не зазначено жодного порушення нотаріусом діючого законодавства при видачі свідоцтва про право на спадщину. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом досліджено свідоцтво про народження серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] народився [INFO] , в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Судом досліджено свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] та [PERSON] 09 червня 2018 року зареєстрували шлюб внаслідок чого остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом досліджено свідоцтво про смерть серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] помер [INFO] . Судом досліджено свідоцтво про народження серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] народилась [INFO] , в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Судом досліджено постанову приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області від 31.07.2024 року згідно якої [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені її малолітньої доньки [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та батька малолітньої дитини [PERSON] , який помер [INFO] . Постанова обгрунтована тим, шо [PERSON] не звернулась із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦКУ строк, тобто шість місяців з часу смерті спадкодавця [PERSON] , а малолітня донька спадкодавця [PERSON] народилась лише 24 квітня 2024 року, та свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] вже видано спадкоємцю, який прийняв спадщину. Відповідно до статей 1216 та 1217\~ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою\~статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом (стаття 1223 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві не передбачено нікчемності для свідоцтва про право на спадщину. В\~ЦК України\~закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)). За згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (стаття 1300 ЦК України). Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі. Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду. У\~ЦК України\~не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга\~статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя\~статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта\~статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша\~статті 1241 ЦК України). Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 504/3606/14-ц (провадження № 61-6658сво23)). Передбачені положеннями статей 1300 та 1301\~ЦК України\~правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними. Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі. Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року по справі № 209/1235/20. Судом встановлено, що дитина спадкодавця [PERSON] народилась через місяць після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Позивач ж в свою чергу звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від свого імені та від імені дитини лише 25 липня 2024 року. Таким чином нотаріусу на момент видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] не було відомо про вищевказані обставини, що в свою чергу свідчить про те, що на момент видачі оспорюваного свідоцтва підстав для його недійсності не існувало. Вимог же про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом позивачем заявлено не було. Таким чином, судом встановлено, що нотаріус правомірно видала свідоцтво про право на спадщину, а тому підстави для визнання свідоцтва не дійсним відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed