Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Сахнюк О.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним та розірвання договору купівлі-продажу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в травні 2020 року у мобільному застосунку «Шепетівка Віртуальна» виявив оголошення з продажу придорожнього кафе «Автостоп». В подальшому зустрівся із власницею кафе [PERSON] , особисто оглянув приміщення кафе та отримав від неї підтвердження, що на кафе, яке продається, є всі необхідні дозвільні документи на торгівлю та на власність. Також домовилися про ціну продажу, яку визначили у 158 700 грн, після чого він запропонував [PERSON] домовитися із нотаріусом про переоформлення даного кафе. 05.06.2020 [PERSON] зателефонувала та запропонувала підійти до адвоката Янцеловського М.Ф. для оформлення договору. У адвоката йому повідомили, що кафе не є нерухомою капітальною будівлею, є малою архітектурною формою, тому продаж можна оформляти шляхом укладення договору купівлі-продажу у простій формі без нотаріального посвідчення та його державної реєстрації. Через власну необізнаність, не знаючи дійсних обставин справи, не пересвідчився у достовірності викладених обставин, довірився [PERSON] та адвокату Янцеловському М.Ф., вважаючи, що адвокат не може ввести його в оману. Для переконливості [PERSON] пред`явила та надала такі документи: технічний паспорт на будівлю кафе, дозвіл на ім`я. [PERSON] щодо встановлення торгового об`єкта кафе «Автостоп», що за адресою Шепетівський район авто дорога Васьковичі-Шепетівка 161 км.+430м (територія АГНКС РВУ «Київавтогаз») за реєстраційним номером №11 від 21.11.2018 року виданий сільським головою Павлюком М.П., аналогічний дозвіл [PERSON] на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, Рішення №142 про державну реєстрацію потужності кафе « [INFO] » ФОП [PERSON] , дозвіл від 02.11.2011 року за №1856 про погодження заїзду до торгівельної точки, копії план схеми Шепетівського АНГКС із відображенням на ньому кафе-бару «Автостоп», погоджений уповноваженими посадовими особами. Зазначив, що йому вселили довіру у правдивості, достовірності та законній можливості укладення правочину, тому надав адвокату власні паспортні дані. Адвокат, внісши відповідні дані до змісту договору, роздрукував договір купівлі-продажу МАФ (кафе) від 05.06.2020 у двох примірниках, сторони їх підписали на кожному аркуші, та кожен отримав свій примірник. Продавець написала власноручну розписку про отримання обумовленої договором суми коштів, а також передала ключі від вхідних дверей кафе. Після цього, він звернувся до Плесенської сільської ради із проханням надати йому дозвіл для провадження підприємницької діяльності у придбаному майні, на що отримав відмову, оскільки у земельної ділянки на якій розміщений придбаний об`єкт є власник ДП «Укравтогаз» і вона може використовуватись лише з обмеженнями, згідно чинного законодавства. Придбаваючи вказане майно, він мав на меті здійснювати у ньому підприємницьку діяльність. Право власності на малі архітектурні форми підтверджується паспортом прив`язки, виданим суб`єкту господарювання та документами на право володіння чи користування земельною ділянкою на якій воно розміщене. Однак документів, які б свідчили про власність та легальне розміщення тимчасової споруди на момент укладення правочину [PERSON] , не мала. Також не мала документів, які б свідчили про наявне у неї право власності на кафе « [INFO] », як на капітальну будівлю. Вважає, що [PERSON] продала йому самочинно побудоване кафе « [INFO] » без будь-яких документів, які б підтверджували її право власності, що суперечить частині 2 договору, оскільки продане майно не є малою архітектурною формою, а є капітальною спорудою. Після підписання договору він не набув права на майно та не може зареєструвати право власності на нього, про що не був попереджений продавцем, яка замовчувала ці обставини, котрі існували та перешкоджали вчиненню правочину. Він під впливом обману зі сторони продавця, допустився помилки, підписавши вказаний договір, та оплатив за нього кошти. Отримавши відмову у наданні дозволу на здійснення підприємницької діяльності у придбаному кафе, він зрозумів, що його обманули, тому зв`язався із [PERSON] , просив повернути сплачені їй кошти, остання повідомила, що подумає, однак на контакт з ним більше не виходила. Вважає, що приміщення кафе, яке є предметом договору не є рухомим майном, оскільки його переміщення є неможливим без знецінення та зміни його призначення, його не можна вільно переміщувати у просторі. На даний час у провадженні господарського суді Хмельницької області є справа №924/1005/20 за позовною заявою «Укравтогаз» до [PERSON] про демонтаж торгівельного об`єкту кафе « [INFO] », внаслідок чого придбане ним майно може вибути з його уявного володіння. Просив визнати недійсним та розірвати договір купівлі-продажу придорожнього кафе « [INFO] », застосувати двосторонню реституцію. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, з підстав викладених у ньому. Суду пояснив, що, побачивши оголошення про продаж кафе, зустрівся з продавцем [PERSON] , домовилися про продаж, вона запевнила його, що має усі необхідні документи. Вважає, що відповідачка його обманула, а також, він помилявся під час укладення договору, оскільки не розумів різниці між рухомим та нерухомим майном. Думав, що відповідачка є власницею кафе, і відповідно після його продажу він також стане його власником. Відповідачка обманула його, повідомивши нібито має усі необхідні документи на майно, що не має необхідності посвідчувати договір нотаріально, достатньо у присутності адвоката, а також обманула, що приміщення є рухомим майном. Також відповідачка запевняла його, що не буде жодних обмежень у здійсненні підприємницької діяльності. Вважає, що позивачці станом на час укладення договору було відомо про те, що вирішується питання про знесення цієї будівлі, і в ній не можна буде здійснювати підприємницьку діяльність. Доводи та заперечення сторони відповідача. Відповідачка [PERSON] , що проживає за межами України, подала суду письмові пояснення, у яких позов не визнала. Суду пояснила, що їй належало приміщення кафе « [INFO] », яке вона придбала 06.11.2018 у [PERSON] . Позивач [PERSON] мав намір придбати вказане приміщення ще у попереднього власника [PERSON] , однак вони не змогли домовитися про ціну. Навесні 2020 до неї звернувся [PERSON] та повідомив про намір придбати кафе, хоча ніяких оголошень у мережу Інтернет вона не подавала. При зустрічі пояснила [PERSON] , що кафе не зареєстроване як об`єкт нерухомого майна, є малою архітектурною формою, на що він вказав, що погоджується придбати його на таких умовах. Вона звернулась до адвоката Янцеловського М.Ф. для складання договору. Вважає, що [PERSON] придбав вказане приміщення з метою його перепродажу за більшу вартість, оскільки після укладення договору у липні 2020 розмістив в мережу Інтернет відповідне оголошення. [PERSON] був повністю обізнаний зі статусом приміщення, знав, що воно не зареєстроване як об`єкт нерухомого майна. Після перших перемовин щодо умов пройшло 10-14 днів, тому мав можливість звернутися до державного реєстратора, ЦНАП, БТІ, замовити відповідну інформаційну довідку, також звернутися до нотаріуса, сільського голови щодо юридичного статусу приміщення та умов укладання договору. Вона не примушувала його до укладання договору, навпаки, [PERSON] постійно телефонував та просив пришвидшити його оформлення. Перед укладенням договору він ознайомився з усіма документами, особисто оглянув приміщення та знав де воно розташовується. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що навесні 2020 до [PERSON] звернувся [PERSON] з наміром придбати у неї кафе. Вона пояснила, що дане кафе не капітальна споруда, розміщена на бетонних блоках. Позивач запевнив, що знає яка це споруда, це його влаштовує та перед укладенням договору оглянув його особисто. На початку червня [PERSON] повідомила, що домовилася з [PERSON] про продаж приміщення кафе, виготовила на прохання останнього технічний паспорт. На прохання відповідачки підготував проект договору купівлі-продажу малої архітектурної форми, пояснив сторонам, що кафе не є об`єктом нерухомого майна, у їхній присутності зателефонував до нотаріуса, сторони ще раз переконалися, що не потрібно договір посвідчувати нотаріально. Дане приміщення [PERSON] також придбала на підставі договору купівлі-продажу у попереднього власника. При укладенні договору відповідачка надала [PERSON] технічний паспорт і дозволи, на підставі яких здійснювала підприємницьку діяльність, повідомила [PERSON] , що на землю у неї не було жодних документів. [PERSON] зазначив, що йому достатньо таких документів. Ствердив, що жодних обставин, які б замовчувалися і впливали на укладення договору не було. Все було обумовлено в договорі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 29.01.2021 позивач звернувся до суду з цим позовом. 16.02.2021 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачки. 17.01.2021 суд постановив ухвалу якою прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 10.03.2021. 30.03.2021 суд постановив ухвалу, якою закрив підготовче провадження та призначив її до судового розгляду на 28.04.2021. 28.04.2021 до початку розгляду справи по суті, представник позивача Сахнюк О.В. подав письмову заяву, в якій просив позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу придорожнього кафе « [INFO] » залишити без розгляду Розгляд справи відкладався за клопотанням представників сторін, у зв`язку із. залученням третьої особи, викликом свідків, експертів, зупинялося провадження у справі до проведення експертизи, за клопотанням відповідачки, яка знаходиться за межами України про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції. 17.03.2025 суд постановив ухвалу, якою позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу придорожнього кафе « [INFO] » залишив без розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі-продажу. Суд встановив, що 05.06.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу малої архітектурної форми (кафе), за умовами якого [PERSON] купив рухоме майно - об`єкт малої архітектурної форми - приміщення кафе, що знаходиться за адресою: Хмельницька область Шепетівський район, автодорога Васьковичі - Шепетівка, 161-й кілометр, на території Плесенської сільської ради (за технічними документами - кафе), загальною площею 43,6 кв.м. Продаж вчинено за 158700 грн. Договором передбачено, що прихованих недоліків, які відомі продавцеві, та про які б свідомо не був попереджений покупець, відчужувана мала архітектурна форма не має. У договорі заначено, що відповідні документи щодо передачі у власність чи користування продавця земельної ділянки, на якій розташована відчужувана нерухомість, на день укладення договору уповноваженими на те органами не приймались; державні акти щодо цієї земельної ділянки на ім`я продавця не видавались, про що відомо покупцю. Відповідно до договору право власності на рухоме майно виникає у покупця з моменту підписання договору. Договір підписаний сторонами власноручно. Відповідно до розписки від 05.06.2020, складеної власноручно [PERSON] , остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 158700 грн по договору купівлі-продажу кафе від 05.06.2020. Пунктом 5 договору купівлі-продажу передбачено передання усієї документації (у тому числі технічної) щодо відчужуваного об`єкту. Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 23.06.2020 приватним експертом Перепелицею С.В. на замовлення [PERSON] , кафе розміщене на території Плесенської сільської ради, автодорога Васьковичі - Шепетівка, 161 кілометр, загальна площа - 43,6 кв.м, об`єкт складається з приміщення кафе та навісу. Фундамент складається з металевих стовпів; стіни, покрівля - металеві, перекриття - дерев`яне. Відповідно до листа заступника начальника Служби автомобільних доріг, адресованого РВУ «Київавтогаз» від 02.11.2011 №1856 Служба автодоріг погодила влаштування додаткового заїзду до торгівельної точки з автомобільної дороги державного значення Р-49 Васьковичі - Шепетівка, 163, яка розташована на території АГНКС, через існуючий заїзд до АГНКС. Згідно план-схеми Шепетівського АГНКС на території АГНКС розташоване кафе-бар «Автостоп», план-схема узгоджена із головним архітектором району, начальником МЧС, начальником державної інспекції екології та природних ресурсів, начальником відділу земельних ресурсів, начальником ДЕД, Плесенським сільським головою. 21.11.2018 Плесенська сільська рада Шепетівського району Хмельницької області надала [PERSON] дозвіл на встановлення торгового об`єкту - кафе «Автостоп» за адресою: Шепетівський район Плесенська сільська рада, автодорога Васьковичі - Шепетівка 161 км+430 (територія АГНКС РВУ «Київавтогаз» та дозвіл на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в кафе «Автостоп», встановила цілодобовий режим роботи. 13.12.2018 Шепетівське районне управління Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області прийняло рішення №142 про державну реєстрацію потужності - кафе «Автостоп», у якому заплановано здійснення роздрібної торгівлі харчовими продуктами. 02.07.2020 після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] звернувся до виконкому Плесенської сільської ради з заявою про надання дозволу на встановлення двох тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності на території Плесенської сільської ради, автодорога Васьковичі-Шепетівка 161 км. 15.07.2020 Сільський голова П. Алілуйко надав [PERSON] відповідь № 02-18/249, у якій повідомив про неможливість надання дозволу на розміщення двох тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Плесенської сільської ради, автодорога Васьковичі-Шепетівка 161 км., у зв`язку з тим що земельна ділянка з кадастровим номером 6825585800:04:037:0006 віднесена до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, знаходиться у користуванні ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», на ній розташована автомобільна газонаповнювальна компресорна станція, на яку поширюється встановлена законодавством охоронна зона, тому земельна ділянка повинна використовуватися з обмеженням згідно законодавства. 28.12.2020 приватний нотаріус на звернення [PERSON] роз`яснила, що для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу рухомого майна малої архітектурної форми необхідно надати паспорт прив`язки, правовстановлюючі документи на земельну ділянку. 09.12.2020 міський голова [PERSON] роз`яснив адвокату Сахнюку О.В. на його запит, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тому не можливо зареєструвати договір купівлі-продажу рухомого майна малої архітектурної форми придорожнього кафе «Автостоп». 10.12.2020 директор ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз» на запит адвоката Сахнюка О.В. повідомив, що 18.12.2019 за №4048/01-11-19 на адресу [PERSON] надіслано вимогу про термінове усунення порушення прав ДП «Укравтогаз», приведення земельної ділянки у попередній стан, шляхом демонтажу придорожнього кафе « [INFO] ». Повідомлення про вручення вказаної вимоги [PERSON] на адресу ДП «Укравтогаз» не надходило. 24.10.2014 проведено вимірювання АГНКС та складений акт про те, що відстань між колонкою №8 та крайнім кутом будівлі кафе-бару «Автостоп» складає 25 та 29 метрів. Згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 6825585800:04:037:0006, розташована на території Плесенської сільської ради, автодорога Васьковичі - Шепетівка 161 км+430, має цільове призначення: для розміщення та експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту, вид використання: для розміщення та експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту (АГНКС). Власником земельної ділянки є держава в особі Хмельницької обласної державної адміністрації. 09.09.2020 господарський суд Хмельницької області постановив ухвалу, якою заборонив [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо розпорядження торгівельним об`єктом - кафе « [INFO] ». Згідно повідомлення Шепетівського міського голови від 08.12.2020 та голови Шепетівської райдержадміністрації від 30.11.2020 паспорт прив`язки для тимчасової споруди для придорожнього кафе « [INFO] » [PERSON] не видавався. Згідно висновку експерта №10-134/20 від 16.12.2020 придорожнє кафе « [INFO] » не підпадає під ознаки малої архітектурної форми та тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, а є капітальною будівлею, що тісно пов`язана із земельною ділянкою, оскільки збудована на бетонному фундаменті і не може бути без негативних наслідків для конструкцій будівлі розібрана та переміщена в інше місце, адже в даному випадку всій будівлі буде завдано непоправної шкоди і вона перестане виконувати передбачені функції будівлі кафе. Відповідно до державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, придорожнє кафе « [INFO] », загальною площею 43,6 кв.м. належить до групи «Будівлі торгівельні», до підкласу 1230.4 «Їдальні, кафе, закусочні». Згідно висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №3705-3706/20-26 від 29.09.2023 частина кафе «Автостоп» розташована у межах земельної ділянки з кадастровим номером 6825585800:04:037:0006, розташованої за адресою: Хмельницька область, Шепетівський район, Плесенська сільська рада, автодорога Васьковичі - Шепетівка, 161 км+430. Споруда кафе із прибудованим металевим навісом (терасою) розташована у межах охоронної зони автомобільної газонаповнювальної компресорної станції. Кафе «Автостоп» має ознаки тимчасової споруди, без улаштування фундаментів, об`єкт малої архітектурної форми, рухоме майно не класифікується за капітальністю. Кафе «Автостоп» можна вільно переміщувати у просторі, тому як нерухоме майно не досліджується. Норми права, які застосував суд, мотиви та висновки суду. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, (породжує, змінює або припиняє) цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правочини, вчинені внаслідок помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав, повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності, уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Згідно зі статтею 230 ЦК України під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно, знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у разі навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує про їх існування. Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається неправдива інформація, або замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі обставини й наслідки правочину, які насправді настати не можуть. Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач). Твердження позивача про те, що при укладенні договору купівлі-продажу він помилявся щодо об`єкту продажу, вважаючи, що приміщення кафе є рухомим майном, оскільки в цьому його обманним шляхом переконала відповідачка, однак після укладення договору зрозумів, що вказане приміщення є об`єктом нерухомого майна, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, з висновку експерта [PERSON] , виконаного на замовлення позивача, слідує, що будівля придорожнього кафе « [INFO] » не є елементом благоустрою відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не є тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності, оскільки будівля збудована на бетонному фундаменті та має загальну площу 43,6 кв.м. В судовому засіданні експерт суду пояснив, що дійшов висновку про те, що будівля кафе є капітальною спорудою з огляду на те, що вона має площу 43,6 кв.м., в той час як тимчасові споруди можуть мати площу до 30 кв.м., і така будівля збудована на монолітному бетонному фундаменті. Також пояснив, що для здійснення будівництва капітальної споруди необхідно отримати містобудівні умови, відповідні обмеження у архітектора, виготовити проект та здати будівлю в експлуатацію. Таких документів йому не надавали. З висновку вказаного експерта слідує, що капітальна споруда - будівля, що збудована на фундаменті, проведена її технічна інвентаризація, відомості про неї внесені до Реєстру об`єктів нерухомого майна. Фундамент - підземна частина будинку, через яку передається навантаження від його надземної частини на грунт. Отже з даного висновку слідує логічна послідовність, що спірна будівля не відповідає як вимогам законодавства щодо тимчасової споруди, так і вимогам законодавства щодо капітальної будівлі. Згідно висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи за результатами візуального огляду та інструментальних вимірів металевої споруди кафе « [INFO] » встановлено, що матеріал зовнішніх стін споруди кафе - профлист, а її основа бетонована площадка. Кафе «Автостоп» має ознаки тимчасової споруди, без улаштування фундаменту - об`єкт малої архітектурної форми, є рухоме майно, яке можна вільно переміщувати у просторі. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснив, що оглядав будівлю кафе « [INFO] », дана будівля виготовлена без паспорта прив`язки, однак має ознаки тимчасової споруди. Будівля розташована та бетонній чи цементній основі, що не є фундаментом, а тому може бути змонтована чи демонтована. Отже сторона позивача не надала суду доказів, що будівля кафе, яка є предметом договору є нерухомим об`єктом, а також доказів того, що при укладенні договору продавець обманула позивача, не повідомивши його про властивості будівлі, запевнивши його, що він зможе здійснювати підприємницьку діяльність у вказаному кафе. Суд зауважує, що укладаючи договір купівлі продажу тимчасової споруди, позивач придбавав лише приміщення кафе, а не «бізнес» в розумінні можливості здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки для здійснення такої діяльності необхідно було отримати відповідні дозвільні документи на ім`я особи, яка здійснюватиме таку діяльність. Продаж тимчасової споруди ще не означає, що новий власник може його використовувати. Для цього новому власникові потрібно оформити паспорт прив`язки об`єкта, також отримати право на використання землі під конструкцією. Якщо в ході продажу тимчасової споруди новий власник оформив на себе паспорт прив`язки об`єкта, але не уклав договір оренди землі, цей документ анулюється, а тимчасова споруда (МАФ) підлягає демонтажу. Таким чином, в разі купівлі тимчасової споруди новий власник ще не одержує право на його використання в установленому місці. Для цього йому ще потрібно укласти договір оренди земельної ділянки. При укладенні договору позивачу було достеменно відомо про відсутність у продавця права на користування земельною ділянкою, на якій розміщене приміщення кафе, про що зазначено у договорі, однак він погодився на укладання договору купівлі-продажу на таких умовах. Суд зазначає, що у позивача не було жодних перешкод для отримання відповідних консультацій щодо можливості здійснення ним підприємницької діяльності після придбання приміщення кафе. Позивач на час укладення договору був обізнаний стосовно характеристик майна, що є предметом договору, зокрема йому було відомо, що приміщення кафе не є нерухомим майном, оскільки перед укладенням договору особисто оглянув приміщення кафе, знав, що воно є тимчасовою спорудою, та розміщене на території АГНКС, міг шляхом візуального огляду чи шляхом звернення до відповідних спеціалістів, зробити висновок про можливість вільного переміщення приміщення, яке він хотів придбати, у просторі без завдання шкоди самій будівлі. Укладення договору є добровільною дією сторін договору, позивача ніхто не примушував до укладення даного договору. Суд зазначає, що зміна рішення покупця, або його ставлення до наслідків укладеного договору (після отримання відмови у наданні дозволу на підприємницьку діяльність) не повинні створювати уявлення про наявність помилки чи обману у позивача станом на час укладення договору. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент їх укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного договору, що виникли після моменту укладення не впливають на дійсність правочину. Твердження сторони позивача про те, що відповідачці станом на час укладення договору було відомо про те, що титульний володілець земельної ділянки, на якій розміщене приміщення кафе « [INFO] », має намір звільнити вказану земельну ділянку, шляхом демонтажу приміщення кафе, не підтвердженні належними доказами. Так з інформації директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз» від 10.12.2020 на запит адвоката Сахнюка О.В. слідує, що 18.12.2019 за №4048/01-11-19 на адресу [PERSON] надіслано вимогу про термінове усунення порушення прав ДП «Укравтогаз», приведення земельної ділянки у попередній стан, шляхом демонтажу придорожнього кафе « [INFO] », однак повідомлення про вручення вказаної вимоги [PERSON] на адресу ДП «Укравтогаз» не надходило. Відтак обставини, встановлені судом, свідчать про наявність волі позивача на укладення спірного правочину, обізнаність щодо майна на час укладення спірного правочину, підстав його реалізації та про відсутність умислу в діях відповідача. Факт обману позивача відповідачем при укладенні договору купівлі-продажу кафе позивачем не доведено, як не доведено, що відповідачка повідомляла інформацію, яка не відповідає дійсності, або замовчувала обставини, що мали істотне значення для укладення правочину. Суд зазначає, що укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу сторони були дієздатними та підтверджували, що умови договору їм зрозумілі, відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує інший правочин, ціна продажу відповідає їх дійсним намірам, правові наслідки правочину, зокрема щодо переходу права власності на предмет договору, викладені чітко, сторони домовилися про вартість приміщення, підтверджено факт передачі грошових коштів до підписання договору, договором обумовлено, що предметом договору є рухоме майно - мала архітектурна форма, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наявність помилки у діях позивача при укладенні оспорюваного договору, а також обману у діях відповідачки не доведені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність позовних вимог. Розподіл судових витрат. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову повністю, судовий збір, сплачений при звернення до суду покладається на позивача.

Outcome: dismissed