Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У листопаді 2024 року ТОВ Київські енергетичні послуги» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429 ТОВ «Київські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. З 01.01.2019 ТОВ «Київські енергетичні послуги» виконує функції постачальника універсальних послуг на території м. Києва. Згідно п. 7 постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 № 312 (в редакції від 18.07.2019) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником електричних послуг. [PERSON] шляхом фактичного споживання електричної енергії та здійсненням оплати за спожиту електричну енергію, приєдналася до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів. Позивачем відкрито особовий рахунок споживача електроенергії № [NUMBER] за адресом : [ADDRESS] . Відповідач з 11.02.2021 є власником вказаної квартири внаслідок прийняття спадщини. В даний час відповідач є споживачем електричної енергії, інформації щодо змін власника квартири за вказаною адресою ні від відповідача, ні від третіх осіб до позивача не надходило. Відповідно до п. 4.24 ПРРЕЕ, оскільки оплата відповідачем здійснена без чіткого призначення платежу, вона була зарахована в рахунок погашення найдавнішого періоду заборгованості. Станом на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідача за спожиту електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.07.2021 по 31.05.2024 становить 44580,96 грн.. Відповідач не сплатила вказану заборгованість відповідно до вимоги, що була надіслана їй позивачем. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Київські енергетичні послуги» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 44580,96 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 2 грудня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін (а.с. 64-65). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. В судове засідання представник позивача не прибув, про час і місце розгляду справи ТОВ «Київські енергетичні послуги» повідомлене належним чином, про причини неявки представника суд не повідомило. Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останньої, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 68). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429 ТОВ «Київські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. У м. Києві постачальником універсальної послуги є ТОВ «Київські енергетичні послуги». Відповідно до п. 3.1.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний постачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах. Зазначений договір є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням статей 663, 634, 641, 642 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 11 лютого 2021 року є власником частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 44). Рішенням Київської міської ради від 23 березня 2023 року № 6271/6312 вулицю Льва Толстого в Голосіївському районі м. Києва перейменували на вулицю Гетьмана Павла Скоропадського. За вказаною адресою ТОВ «Київські енергетичні послуги» відкрито особовий рахунок побутового споживача електроенергії № [NUMBER] . Відповідач приєдналася до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Київські енергетичні послуги» на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів, шляхом фактичного споживання електричної енергії та часткової оплати за спожиту електричну енергію. Станом на день подання позовної заяви [PERSON] є користувачем (споживачем електричної енергії), будь-яких змін щодо власника квартири за вищевказаною адресою до позивача не надходило, відповідач від послуг з електропостачання не відмовлялася та не відключалася. Матеріали справи також не містять відомостей про іншого співвласника вказаної квартири. Відповідач не сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 1 липня 2021 по року по 31 травня 2024 року (включно) в розмірі 44580,96 грн. (а.с. 11-13). Позивачем було надіслано відповідачу вимогу від 9 жовтня 2024 року щодо сплати заборгованості, проте остання суму заборгованості не сплатила. Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не надала. Так само, відповідач не надала суду доказів того, що вона не споживає електроенергію за вказаною адресою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач належним чином не сплачувала кошти за спожиту електричну енергію. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved