Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач 23 квітня 2024 року звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.03.2019 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 46,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із цим у останньої станом на 29.03.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 17 988,01 гривень. Заочним рішенням суду від 07 липня 2024 року позов було задоволено, та вирішено стягнути із [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 17 988,01 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.03.2019 року, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10560,08 гривень, заборгованість за відсотками в розмірі 7427,93 гривень та 3028 гривень витрат по оплаті судового збору. 18.11.2024 року представник відповідача подала заяву про перегляд заочного рішення. 02 грудня 2024 року заочне рішення скасовано судом та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач та її представник в судові засідання не з`являлися, про день та час слухання справи були повідомлені відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавала. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 15.03.2019 р. звернулась до АТ «Акцент-Банк», у зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява №б/н від 15.03.2019. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що [PERSON] , погоджується з тим, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту https://a-bank.com (а.с.7). У паспорті споживчого кредиту «Кредитна картка» від 15.03.2019, який підписаний [PERSON] простим електронним підписом у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, визначені основні умови кредитування з врахуванням побажань споживача, серед яких: тип кредиту - поновлювальна кредитна лінія з пільговим періодом використання; ліміт кредиту - до 50 000 грн.; строк кредитування (строк дії кредитної лінії) - 240 місяців з правом автоматичного продовження; мета отримання кредиту - на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту - кредитні кошти надають споживачеві шляхом кредитування рахунку на споживчі потреби, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитодавця; пільгова процентна ставка - 0,000001%, базова процентна ставка - 3,9 %, річна - 46,8%; тип процентної ставки - фіксована (а.с.8). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б\\н від 15.03.2019р., станом на 29.03.2024 року відповідачка має заборгованість в сумі 17 988,01 грн., яка складається з: 10 560,08 грн. заборгованість за кредитом; 7 427,93 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.5-6). Також представник АТ «Акцент-Банк» надав до суду виписку по картці [PERSON] , з якої вбачається, що у період з 15.04.2019 по 01.03.2024 відповідачка неодноразово знімала кошти зі свого рахунку в банку та здійснювала поповнення рахунку. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, відповідачка систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.03.2019 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З огляду на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів і користування ними та обставини щодо наявності у відповідачки заборгованості за кредитним договором, які підтверджуються анкетою-заявою, розрахунком заборгованості та випискою по картці, суд уважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідачки 10 560.08 грн. заборгованості за тілом кредиту. Щодо стягнення із відповідачки заборгованості по відсотках, суд зазначає наступне . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У заяві позичальника процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий позивачем витяг з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Доданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «АТБ» підписаний відповідачкою простим електронним підписом та зазначено, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019 року. Cуд зауважує, що підписана позичальником анкета-заява не містить положень про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування. Підписаний сторонами паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладеній у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону). Частиною 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12). Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеним для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ «А-Банк» та [PERSON] , мали намір укласти договір споживчого кредитування, однак, додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачкою та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит у розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Суд зауважує, що паспорт споживчого кредиту, де зазначено процентну ставку є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця та ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеним у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на викладені вище обставини та умови кредитування, суд приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки. У анкеті-заяві позичальниці, яку підписала [PERSON] , процентна ставка не зазначена, а тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою А-Банк повідомив її про умови кредитування та узгодив з нею саме ті умови, про які вказує в позовній заяві. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 20/5647/18. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з умов кредитного договору,укладеного між сторонами, анкети-заяви підписаної відповідачкою,беручи до уваги виписку по картці, що не спростована відповідачкою, відсутність належних доказів на підтвердження правомірності нарахування відповідачці процентів за користування позиченими коштами, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом та задоволення позову в частині вимог А-Банку про стягнення з відповідачки 10560.08 грн. заборгованості за кредитом, які в добровільному порядку нею Банку повернуті не були. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки 10560.08 гривень заборгованості, то на користь позивача з відповідачки необхідно стягнути 1777.74 гривні сплаченого судового збору (10 590.08 х 3028 / 17988,01). На підставі ст.ст.526,527,530,549,551,611,612,625,1048,1050,1054 ЦК України,

Outcome: partial