Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У березні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON] про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з якою позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Страхова компанія «Країна» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 118 512,70 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.06.2022 між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] (надалі - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/263463 (надалі - Договір). Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь cтрахувальника страхове відшкодування. Позивачем вказано, що 12.09.2022 року о 12:10 у місті Харків, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер « [NUMBER] » та транспортной засобу «Volkswagen», реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням відповідача [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічнго пошкоджень. Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду від 16.11.2022 року по справі №638 5584/22, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. У позовній заяві вказано, що з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, до позивача звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданої потерпілою стороною документів було складено страховий акт. На підставі вище зазначеного страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 118 512.70 грн. Позовна заява мотивована тим, що з урахуванням тієї обставини, що позивачем оплачено попередню оплату за рахунком-фактурою №SТ22010083 від 21.09.2022 року вартості запчастин, які підлягають заміні та вартості робіт, відтак у відповідності до ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду, оскільки на момент ДТП від 14.09.2022 цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 04.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не враховано, що відповідач [PERSON] на момент ДТП виконував функції по захисту Батьківщини від збройної агресії найогиднішої країни земної кулі та приймав участь у бойових діях у спірний період. Відповідачем вказано, що згідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 09.08.2023 [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, а також враховуючи копію довідки від 11.01.2023 №49 [PERSON] у період з 13.05.2022 по 21.09.2022 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи з 13.05.2022 року по 21.09.2022 року в Харківській області. На переконання відповідача зазначені документи підтверджуються, що на момент ДТП від 12.09.2022 року, [PERSON] приймав участь у бойових діях і згідно ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є учасником бойових дій та керував транспортним засобом на законних підставах, відтак на нього поширюються гарантії визначені пунктом 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому страхове відшкодування повинно здійснюватися Моторно (транспортним) страховим бюро України. 18.09.2024 до суду надійшла відповідь на відзив позивача у якій останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У відповідь на відзив зазначено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 12.09.2022 цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена, адже на момент настання пригоди у відповідача був відсутній статус учасника бойових дій. Також позивачем визначено, що сама наявність службових правовідносин не говорить про те. що в момент настання ДТП, а саме о 12:10 в 12.09.2022 у місті Харків відповідач виконував службові обов`язки керуючи транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний № « [NUMBER] », який відповідно до адміністративних матеріалів перебуває у власності - Gaura Kristof. Позивач, явку свого представника в судове засідання не забезпечив,про місце, дату та час повідомлявся належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістила. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Так, судом встановлено, що 29.06.2022 між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] (надалі - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/263463 (надалі - Договір). Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь cтрахувальника страхове відшкодування (а.с.12-13). 14 вересня 2022 року серії ААД № 077011 вбачається, що 14 вересня 2022 року о 12 год. 10 хв. в м. Харків, вул. Клочківська біля буд. 101 Д, водій [PERSON] керуючи ТЗ транспортним засобом Volkswagen Touareg. р.н. [NUMBER] не дотримався безпечної швидкості руху, безпечної дистанції, здійснив зіткнення з ТЗ Renault Dokker р.н. [NUMBER] , який по інерції здійснив зіткнення з ТЗ Land Cruiser 200 р.н. [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року [PERSON] , [INFO] , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП 14.09.2022, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. 21.09.2022 року до страхової компанія АТ «СК «Країна» звернувся потерпілий [PERSON] з заявою №10479/22 про пошкодження транспортного засобу Toyota д.н.з. [NUMBER] в зв`язку з ДТП 14.09.2022, яка є страховим випадком. На підставі страхового акту № 02/69380/2.1.5.1 АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 118 512,70 грн. шляхом перерахування коштів ТОВ «Автосаміт на столичному» (а.с. 24). Здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 118 512,70 також підтверджується копією платіжної інструкції №13522 від 23.09.2022 (а.с. 25). Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 р. цивільно-правої відповідальність на момент настання ДТП відповідача не була застрахована. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Так, ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В той же час, згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, згідно статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Аналогічну позицію викладено у Постанові ВСУ від 31.05.2017 у справі № 6- 2969цс16 року, де зазначено, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. В даній Постанові зазначено, що, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також, аналогічну позицію викладено у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, де встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Цією ж Постановою зазначено, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав. Крім цього, Постановою від 09.10.2019 р. у справі № 649/384/16-ц визначено водночас положеннями Закону України «Про страхування» та ЦК України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані на СТО, тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Законодавець розмежовує поняття вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП». Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу». Під час застосування наведених вище норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц, провадження N 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавана шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавана шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. При цьому, суд критично оцінює обґрунтування відзиву, що на момент ДТП від 12.09.2022 року, [PERSON] приймав участь у бойових діях і згідно ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є учасником бойових дій та керував транспортним засобом на законних підставах, відтак на нього поширюються гарантії визначені пунктом 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому страхове відшкодування повинно здійснюватися Моторно (транспортним) страховим бюро України, з огляду на наступне. Так, згідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 09.08.2023 [PERSON] має право на пільги (а.с. 67). Проте, п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинні на дату настання ДТП) (надалі - Закон) встановлено, що «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 зазначив, що «в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі» (договір підряду, оренди тощо). Так, згідно п. 4 ч. 1 ст. 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 р. № 837. Таким чином, із моменту видачі посвідчення серії [NUMBER] від 09.08.2023 [PERSON] отримав право на пільги, встановлення законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Враховуючи викладене, посилання представника Відповідача, про те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди відповідач «фактично мав статус учасника бойових дій» не відповідає обставинам справи, адже статус учасника бойових дій відповідач отримав 09.08.2023, відповідно саме з цього моменту в нього настає право не забезпечувати свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог п. 13.1 ст. 13 Закону, та відповідно встановлюється обов`язок для МТСБУ провести регламентну виплату. Так як, дорожньо-транспортна пригода відбулась 12.09.2022 цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена, адже на момент настання пригоди у відповідача був відсутній статус учасника бойових дій. Крім того, на момент ДТП 12.09.2022 відповідач керував транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний № « [NUMBER] », який відповідно до адміністративних матеріалів перебуває у власності - [PERSON] та не належить [PERSON] . Стосовно посилання у відзиві, на те, що на момент настання дорожні - транспортної пригоди відповідач виконував трудові обов`язки, а тому на підставі ст. 1172 Цивільного кодексу України, шкоду, завдану працівником повинен відшкодовувати роботодавець, а саме військова частина [NUMBER] , відповідна обставина повинна бути підтверджена достатніми та належними доказами. У відзиві зазначено, що на підтвердження вказано обставин надано довідку №49 від 11.01.2023 року та копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 31.12.2023 року. При цьому, суд приходить до висновку, що вказані докази не містять відомостей про те, що саме на момент настання дорожньо-транспортної пригоди відповідач виконував службові обов`язки в інтересах військової частини [NUMBER] , адже сама наявність службових правовідносин не свідчить про те. що в момент настання ДТП, а саме о 12:10 в 12.09.2022 році у місті Харків відповідач виконував службові обов`язки керуючи транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер « [NUMBER] ». З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача, 06.02.2023 було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 118 512,70 грн. за Вих. № 69380/ІНС. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наданого в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Беручи до уваги наведене, та

Outcome: approved