Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] - адвокат Альховська С.В.\~звернулася до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 112 000 (сто дванадцять тисяч) доларів США 00 центів заборгованості за договором позики №19/05/2023 від 19 травня 2023 року, а також просить стягнути суму понесених судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 19 травня 2023 року між [PERSON] , як позикодавцем, і [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики №19/05/2023. За цим договором, позикодавець в порядку і на умовах, визначених договором передав позичальнику у власність грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, що на дату укладення цього договору складало 3 743 000,00 грн., за обмінним курсом платформи Мінфін Курси валют України 1 (один) долар США становить 37,43 грн. на дату підписання договору, а позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошей до 24 травня 2023 року. Однак, станом на даний час відповідачка своїх зобов`язань за договором позики\~не виконала\~та в\~добровільному порядку\~сплатити борг\~відмовляється,\~у зв`язку\~з чим\~позивач змушений\~звертатися до\~суду для\~захисту своїх\~цивільних прав. Таким чином, у відповідачки [PERSON] перед позивачем виникла та існує по теперішній час заборгованість за договором позики в розмірі 100 000 доларів США. Крім, цього згідно п. 9.2.2 Договору, у зв`язку з порушенням відповідачкою умов договору позики щодо своєчасного повернення суми позики позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 1% (один відсоток), відтак, просить стягнути з відповідача на користь позивача 112 000 (сто дванадцять тисяч) доларів США 00 центів заборгованості за договором позики №19/05/2023 від 19 травня 2023 року, а також просить стягнути суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 03.12.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.01.2025 відкладено підготовче засідання та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено сторін. Ухвалою суду від 12.02.2025 закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, надала аналогічні пояснення, викладеним в позовній заяві. Просила позов задоволити. Відповідач в судові засідання не з`явилася, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи, зокрема шляхом надіслання\~на зареєстроване місце проживання [ADDRESS] ,\~копії ухвали\~про відкриття\~провадження,\~позовної заяви\~та копіями\~доданих до\~неї матеріалів\~і судової\~повістки,\~які повернулися\~на адресу\~суду 25.12.2024\~з відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~із\~штриховим ідентифікатором\~№ 0610214479543,\~копії ухвали\~про відкриття\~провадження і\~судової повістки,\~які повернулися\~на адресу\~суду 29.01.2025\~з відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~із штриховим\~ідентифікатором №0610224441935,\~а також\~копії ухвали\~про закінчення\~підготовчого провадженняі призначення\~справи до\~судового розгляду\~і судової\~повістки,\~які повернулися\~на адресу\~суду 26.02.2025\~з відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~із штриховим\~ідентифікатором №0610230163408. Відзиву на позов не подала. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно з ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року у справі № 388/1354/17-ц. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що 19 травня 2023 року між [PERSON] , як позикодавцем, і [PERSON] , як позичальником, укладено Договір позики №19/05/2023 на суму 100 000(сто тисяч) доларів США, що на дату укладення цього договору складало 3 743 000,00 грн., за обмінним курсом платформи Мінфін Курси валют України 1 (один) долар США становить 37,43 грн. на дату підписання договору. Пунктом 3.2.1\~Договору позики\~передбачено,\~що позика\~отримана Позичальником\~від Позикодавця\~одночасно з\~підписанням цього\~Договору.\~Підписанням цьогоДоговору, Сторони підтверджують факт передачі Позикодавцем і отримання Позичальником суми позики. Фактична передача грошових коштів Позичальнику здійснюється шляхом готівкової передачі коштів ( п. 3.2.2 Договору позики). У п. 3.2.1. Договору позики Сторонами погоджено, що строк дії договору складає 5 днів, від дати підписання цього договору (до 24 травня 2023 року), та може бути продовжений, за письмовою згодою Сторін, на термін визначений Сторонами і на тих самих умовах. Дія даного договору та зобов`язання Сторін по ньому, не припиняються до дати повернення Позики в повній мірі. Сторонами погоджено, що достатнім підтвердженням повернення грошових коштів Позикодавцю є письмова розписка Позикодавця, що підтверджує факт отримання Позикодавцем грошових коштів. Як слідує з цього пункту та факту підписання договору, позивач виконав свій обов`язок щодо передачі у власність позичальника грошових коштів у сумі 100 000(сто тисяч) доларів США у повному обсязі. Своєю чергою, відповідачка порушила своє зобов`язання щодо повернення такої ж суми коштів станом на даний час. Сторонами погоджено, що Позика має бути повернута повністю на окрему письмову вимогу Позикодавця. Позика має бути повернута шляхом готівкової передачі грошових коштів. Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти у тій самій валюті, в якій вони були отримані попередньо від Позикодавця (п. 4.1 Договору позики). Відтак, суд вважає доведеними факти укладення договору позики №19/05/2023 від 19 травня 2023 року, передачі коштів за договором позики та невиконання позичальником за договором позики свого обов`язку щодо повернення суми боргу у розмірі 100 000 доларів США. Доказів пролонгації договору позики матеріали справи не містять. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора визначеної у розписці грошової суми. Таку ж позицію мав Верховний суд у Постанові від 14.01.2019 року (справа №\~466/10923/16-ц, провадження № 61-45817св1). При цьому, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року у справі № 388/1354/17-ц. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії». Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Приписами ч. 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 16\~січня 2019\~року у\~справі №\~373/2054/16-ц\~(провадження\~№ 14-446цс18)\~зроблено висновок,\~що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Як вбачається з матеріалів справи, заперечень проти позову відповідачка не надала, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики, відповідачкою жодним чином спростовано не було. Крім цього,\~доказів\~на\~підтвердження чи\~спростування обставини щодо\~не укладення\~договору позики матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, оскільки відповідачка за вищевказаним договором не повернула у встановлені строки позику, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за Договором позики №19/05/2023 від 19 травня 2023 року в розмірі 100\~000 (сто тисяч) доларів США 00 центів підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 12\~000 доларів США, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями\~статті 549\~ЦК України не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21)). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). У свою\~чергу,\~відповідно до\~п.\~9.2.2.\~Договору позики,\~у випадку\~настання одного\~або декількох\~порушень,\~визначених у\~попередньому підпункті,\~Позичальник зобов`язаний\~(а)\~виплатити в\~повному обсязі заборговану суму грошових коштів з врахуванням встановленого індексу інфляції; а також (б) пеню у розмірі 1% (один процент) від заборгованої суми грошових коштів за кожен місяць прострочення повернення позики. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Отже враховуючи те, що порушення відповідачкою зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення такого зобов`язання, порушення позичальником умов договору позики щодо своєчасного повернення суми позики тягне за собою обов`язок для нього сплатити позивачу пеню. Відтак, згідно заявлених вимог позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 12 000,00 доларів США (100 000,00 доларів США х 1% х 12 місяців). Проте, Указом Президента\~України №64/2022\~від 24.02.2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом дії воєнного стану було неодноразово продовжено, який на цей час триває. Згідно з пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вказані положення закону та межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 12\~000 доларів США не підлягає стягненню, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 201/9121/22 (провадження № 61-1104св24). Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 15\~140гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Ціна позову, визначена позивачем сумою стягнення 4 628 960 гривень. Частково задовольняючи позовні\~вимоги,\~суд відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України,\~стягує із\~відповідача на\~користь позивача\~документально підтверджені\~витрати зі\~сплати судового\~збору пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог\~на суму\~13\~517,85\~гривень (4\~133\~000*15\~140/4 628 960).

Outcome: partial