Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі та мають доньку [PERSON] , 2011 року народження. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Вказує, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, стан здоров`ята матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дитину, інших утриманців він не має. [PERSON] надіслав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що від утримання доньки не відмовлявся, в повному обсязі її забезпечував, від своїх обов`язків по утриманню не ухилявся. Позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частки визнає, просить стягнення проводити з 01 березня 2025 року у зв`язку з оформленням на [PERSON] права власності на 1/3 частку спільної часткової власності у квартирі та виселенням його. 28.02.2025 року позивачем надіслано до суду відповідь на відзив, у якому позивач зазначила, що докази, надані відповідачем на підтвердження заперечень не є належними, оскільки ці витрати могли бути здійснені у його власних інтересах. Ухвалою суду від 10 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 лютого 2025 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримав поданий відзив. Розглянувши подані\~сторонами документи\~і матеріали,\~з"ясувавши\~фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського Рівненського міського управління юстиції батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Як стверджує позивач дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Це стверджується також витягами з реєстру територіальної громади від 17.12.2024 року № 2024/015052392 та №2024/015052396 про те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . Як стверджується у позові, позивач та відповідач разом не проживають, їхня дитина проживає з позивачем, між батьками не досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч.\~1\~ ст.\~183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Відповідно до\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем не надано достовірних та належних доказів того, що він здійснював витрати саме на утримання дитини, а оформлення права власності на частку у квартирі на позивача не є підставою для звяльнення відповідача від сплати аліментів на дитину. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Беручи до уваги, що позивач при подачі до суду позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення\~ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved