Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №В03.13066.004979559 від 01 березня 2019 року в розмірі 108842.24 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 01 березня 2019 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №В03.13066.004979559. Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.10 пункту 1 кредитного договору банк надав клієнту кредит у розмірі 37440 грн. зі сплатою змінюваної процентної ставки в розмірі 15.5 відсотків та плати за обслуговування кредиту, визначеної у графіку щомісячних платежів, який є додатком до кредитного договору. В свою чергу, згідно із підпунктом п.2.1 пункту 2 договору відповідач взяв на себе обов"язок повернути кредит з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках до 1 дня/числа кожного місяця згідно із графіком щомісячних платежів. На виконання умов вказаного договору акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов"язання по видачі суми кредиту виконало повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов"язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентах, плати за обслуговування кредиту у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов"язання. 25.07.2023 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» і товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги, в тому числі і до відповідача. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України через неявку всіх учасників справи. Перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд встановив, що 01 березня 2019 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №В03.13066.004979559. Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.10 пункту 1 зазначеного кредитного договору банк надав клієнту кредит у розмірі 37440 грн. зі сплатою змінюваної процентної ставки в розмірі 15.5 відсотків та плати за обслуговування кредиту, визначеної у графіку щомісячних платежів, який є додатком до кредитного договору. Згідно із підпунктом п.2.1 пункту 2 договору відповідач взяв на себе обов"язок повернути кредит з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках до 1 дня/числа кожного місяця згідно із графіком щомісячних платежів. 25.07.2023 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» і товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», що підтверджується копією нотаріально посвідченого рішення єдиного учасника про зміну назви, було укладено договір факторингу №01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №В03.13066.004979559. До договору факторингу №01.02-31/23 складено три реєстри боржників: реєстр боржників №1, реєстр боржників №2 і реєстр боржників №3. На підтвердження наведеної інформації позивачем додано до заяви копії першої і останньої сторінки відповідних реєстрів боржників і сформований витяг з реєстру боржників, який стосується заборгованості [PERSON] за договором № №В03.13066.004979559. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №В03.13066.004979559 від 01.03.2019 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») станом на 25 липня 2024 року складає: заборгованість за основним боргом - 33980.79 грн., заборгованість за відсотками 17369.99 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 57491.46 грн., а всього 108842.24 грн. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З кредитного договору №В03.13066.004979559 від 01.03.2019 вбачається, що відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з орієнтовною загальною вартістю кредиту, що надана виходячи із обраних ним умов кредитування та іншою інформацією про умови кредитування згідно із паспортом споживчого кредиту та інформація йому зрозуміла і він її приймає, підписавши договір із додатками до нього. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи, вимоги частини другої статті 530 ЦК України кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, тому суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №В03.13066.004979559 від 01.03.2019 у розмірі 51350.78 грн. Однак, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 57491.46 грн. з огляду на наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №В03.13066.004979559 від 01.03.2019 у розмірі 51350.78 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 33980.79 грн., заборгованість за відсотками 17369.99 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 47.18 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1142.89 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial