Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Слобідська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] збитків, завданих кримінальним правопорушенням, в розмірі 4 616 557, 83 грн. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019170000000021 від 11.01.2019 за ч. 2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання упродовж 2018 року службових обов`язків службовими особами Державної митної служби України через несумлінне ставлення до них, усупереч вимогам Митного кодексу України, під час здійснення контролю правильності визначення коду товару, імпортованого ТОВ «Ваміп Сервіс», що призвело до тяжких наслідків, заподіяних державі в особі Харківської митниці ДФС, у вигляді ненадходження фіскальних платежів у особливо великих розмірах. Під час досудового розслідування встановлено, що головний державний інспектор митного поста «Харків центральний» Харківської митниці ДФС [PERSON] у період з 10.04.2018 по 01.10.2018 допустила неналежне виконання своїх службових обов`язків під час митного оформлення товару в режимі «Імпорт» по митним деклараціям та здійснення митної формальності контроль правильності класифікації товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» загальною вагою 378 т, ввезеного на митну територію України ТОВ «Ваміп Сервіс», без сплати обов`язкових митних платежів на загальну суму 4 616 557, 83 грн. Матеріали досудового розслідування стосовно [PERSON] виділені в окреме провадження та зареєстровані за № 62021170020000291 від 09.07.2021. У зв`язку з неналежним виконанням своїх службових обов`язків інспектором митного поста «Харків - центральний» Харківської митниці ДФС [PERSON] під час митного оформлення товару в режимі імпорт по митним деклараціям: ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/16235 10.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/17844 18.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/19007 24.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/19006 24.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/20930 04.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21158 07.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21196 07.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21787 10.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/22228 14.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/24283 24.05.2018. ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/29996 22.06.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/32082 04.07.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/33620 13.07.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/35504 24.07.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/40912 22.08.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/47284 01.10.2018 та здійснення митної формальності - контроль правильності класифікації товару - «Інгібітор видалення відкладень КЗ +, ТУ 2411-004-04414276-2018» загальною вагою 378 тон, ввезеного на митну територію України ТОВ «Ваміп Сервіс» в період часу з квітня 2018 року по жовтень 2018 року та в порушення вимог статті 69 Митного кодексу України в частині правильності класифікації товарів, в порушення вимог ч. ч. 2, 4 ст. 69 Митного кодексу України, п. 5 Розділу І, п. 2, абз. 3 п. 4 Розділу III Порядку № 650, Правила 1, 3 Основних правил інтерпретації класифікації товарів, п. п. 2.18., 2.18.1., 2.18.2., 2.18.3., 2.19., 2.19.1., 2.19.2 посадової інструкції, підтвердила правильність класифікації товару за УКТ ЗЕД 3814009090, що призвело до митного оформлення зазначеного товару, який відповідно до чинного законодавства класифікується за кодом УКТЗЕД 2905110000 по митним деклараціям: ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/16235 10.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/17844 18.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/19007 24.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/19006 24.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/20930 04.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21158 07.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21196 07.05.2018. ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21787 10.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/22228 14.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/24283 24.05.2018. ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/29996 22.06.2018, IM 40 ДЕ UA807170/2018/32082 04.07.2018, IM 40 ДЕ UA807170/2018/33620 13.07.2018, IM 40 ДЕ UA807170/2018/35504 24.07.2018, IM 40 ДЕ UA807170/2018/40912 22.08.2018. ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/47284 01.10.2018 без сплати обов`язкових митних платежів на загальну суму 4 616 557.83 гри., з яких мито складає 197 049,34 грн., акцизний податок 3 650 082,20 грн, ПДВ - 769 426,29 грн., чим завдала збитки державному бюджету України на суму 4 616 557,83 гривень. Під час досудового розслідування слідчим 12.07.2021 повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Постановою старшого слідчого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві від 05.08.2021 Харківську митницю Держмитслужби залучено як потерпілу особу від зазначеного кримінального правопорушення. Обвинувальний акт стосовно [PERSON] направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова. Також, процесуальним керівником у кримінальному проваджені прокурором відділу Харківської обласної прокуратури було заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Харківської митниці про стягнення з обвинуваченої майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 4 616 557,83 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 у справі № 638/13539/21 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України, а кримінальне провадження № 62021170020000291 стосовно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України. Одночасно, цією ухвалою цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченої на користь держави матеріальної шкоди у розмірі 4 616 557,83 грн. залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили 11.12.2023. Отже, інтереси держави залишились незахищеними, оскільки не забезпечено стягнення з винної особи шкоди, завданої службовою недбалістю. Відтак, не забезпечено надходження відповідних коштів до Державного бюджету, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою судді Демченко І.М. від 01.04.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16.07.2024 за клопотанням представника відповідача від Головного управління ДПС у м. Києві витребувано інформацію щодо здійснення податковою службою в період з 10.04.2018 по 08.12.2019 податкового (митного) контролю шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 41651026) та щодо дотримання законодавства України з питань митної справи за митними деклараціями ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/16235 від 10.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/17844 від 18.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/19007 від 24.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/19006 від 24.04.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/20930 від 04.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21158 від 07.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21196 від 07.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/21787 від 10.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/22228 від 14.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/24283 від 24.05.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/29996 від 22.06.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/32082 від 04.07.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/33620 від 13.07.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/35504 від 24.07.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/40912 від 22.08.2018, ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/47284 від 01.10.2018, щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита; правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або умовам процедури кінцевого використання, та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; · законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території. На виконання вищевказаної ухвали суду 07.08.2024 до суду надійшла відповідь Головного управління ДПС у м.Києві. Ухвалою суду від 03.10.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник відповідача до суду надав відзив, у якому вказав не безпідставність позову прокурора з огляду на такі обставини. По-перше, єдиним доказом у справі, який на думку прокурора засвідчує, що [PERSON] внаслідок службової недбалості підтвердила правильність класифікації товару за кодом УКТ ЗЕД 3814009090, але який згідно діючого законодавства повинен класифікуватися за кодом УКТ ЗЕД 2905110000, є висновок судово-товарознавчої експертизи Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 05.07.2019 №19/12.1/800. Разом з тим, вказаний висновок зроблений експертом виключно за результатами тлумачення товарної номенклатури Митного тарифу України, затвердженої Законом України «Про митний тариф України» та пояснень до Українського класифікатора товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджених наказом ДФС України від 09.06.2015 №401 «Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності». Водночас слід зазначити, що судовий експерт у своєму висновку, хоч і послався на експертний висновок Харківського управління з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України від 30.03.2018 №142008800-0352, проте не врахував особливості хімічного складу та властивостей товару, що у даному випадку має ключове значення для правильної його класифікації за відповідним кодом УКТ ЗЕД. Так, згідно експертного висновку Харківського управління з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України від 30.03.2018 №142008800-0352: «Згідно технічної інформації (п.7.6) товар «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» являє собою суміш метанолу (90-95 мас%) та ізобутанолу (5-10мас%). Згідно паспорту (п.7.5) товар «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» містить метанол - 95 мас% та ізобутанол 5мас%. За результатами досліджень встановлено, що надана проба товару являє собою прозору безкольорову рідину, яка містить метанол (метиловий спирт) 87,5 мас%+/-0,1мас% та ізобутанол (ізобутиловий спирт) 12,5 мас%+/-0,1мас%. Температура початку кипіння проби становить 64,2°С, температура за якою переганяється 99% проби становить 105,0°С, температура кінця кипіння становить 105,5°С. Згідно [6] межі кипіння метанолу технічного становлять 64,0-65,5°С…» З урахуванням\~вказаних особливостей\~хімічного складу\~та фізичних\~властивостей товару,\~встановлених експертним\~висновком Харківського\~управління з\~питань експертиз\~та досліджень\~Департаменту податкових\~та митних\~експертиз ДФС\~України від\~30.03.2018\~№142008800-0352,\~товар -\~«Інгібітор видалення\~відкладень КЗ+»\~не може\~розглядатись,\~як спирт\~метиловий (метанол),\~адже він\~не відповідає\~вимогам ДСТУ\~3057-95\~(ГОСТ\~2222-95)\~МЕТАНОЛ ТЕХНІЧНИЙ\~ТЕХНІЧНІ УМОВИ\~за показниками\~фракційного складу\~та фізико-хімічними\~властивостями.\~Зокрема,\~температура початку\~кипіння проби\~становить 64,2°С,\~температура за\~якою переганяється\~99%\~проби становить\~105,0°С,\~температура кінця\~кипіння становить\~105,5°С,\~а згідно\~ДСТУ межі\~кінця кипіння\~метанолу технічного становлять 64,0-65,5°С, та в даному випадку проба містить 2 компоненти метанол як основа та ізобутанол. Крім того, товар - «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» не є сполуками визначеного хімічного складу. Окрема сполука визначеного хімічного складу це речовина, що містить молекули одного вигляду (наприклад, з ковалентним або іонним зв`язком), склад яких визначається постійним співвідношенням елементів і може бути поданий конкретною структурною формулою. У кристалічній решітці молекули представлені у вигляді повторюваних одиниць. Окремі сполуки визначеного хімічного складу, до складу яких входять інші речовини, спеціально додані під час чи після виробництва (включаючи очищення), до групи 29 не включаються. Оскільки бутаноли та їх ізомери використовуються в органічному синтезі та як розчинники, то збільшення наявного проценту саме ізобутанолу в суміші з метанолом вказує на покращення функцій саме розчинника. Така суміш не містить молекули одного вигляду (наприклад, з ковалентним або іонним зв`язком), склад яких визначається постійним співвідношенням елементів і не може бути подана конкретною структурною формулою. З урахуванням вищенаведеного, товар - «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» не може розглядатись в групі 29. Оскільки товар - «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» виготовлений за технічним регламентом підприємства виробника, призначений використовуватись як «Розчинники складні органічні, для видалення фарб та лаків, які складаються з метанолу на 87,5 мас%+/-0,1мас% та ізобутанолу на 12,5 мас%+/-0,1мас%. Температура початку кипіння проби становить 64,2°С, температура за якою переганяється 99% проби становить 105,0°С, температура кінця кипіння становить 105,5°С», в групі 29, як «метанол» за УКТ ЗЕД розглядатись не можуть, то повинні за правилами інтерпретації досліджуватись там, де більш повно описано функціональне призначення товару за наступними характеристиками з УКТ ЗЕД: «Розчинники та розріджувачі складні органічні, в інших товарних позиціях не зазначені; готові суміші для видалення фарб або лаків: - інші: --інші» товарної підкатегорії 3814009090». Вказані обставини підтверджуються висновком експерта №37517 від 29.12.2021 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса». По-друге, на думку прокурора, належним доказом у справі на підтвердження обставин нанесення державі шкоди (збитків), у вигляді несплати митних платежів в сумі 4616557,83 грн., з яких мито складає 197049,34 грн., акцизний податок - 3650082,20 грн., ПДВ 769426,29 грн., є висновок судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України від 27.12.2019. На думку відповідача, висновки судово-товарознавчих та судово-економічних експертиз, з урахуванням положень ч.4 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України, не можуть бути належними та допустимими доказами обставин невірного визначення коду товару за УКТ ЗЕД та завдання державі шкоди (збитків), у вигляді несплати митних платежів до бюджету, виходячи із наступного. Згідно пунктів 1.1, 1.2 статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи. Статтею 14 ПК України встановлено, що митні платежі - податки, що відповідно до цього Кодексу або митного законодавства справляються під час переміщення або у зв`язку з переміщенням товарів через митний кордон України та контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи (п.п.14.1.133, п.14.1); акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції) (п.п.14.1.4, п.14.1); податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п.14.1.178, п.14.1); податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (п.п.14.1.157, п.14.1); Згідно ч.1 ст. 271 Митного кодексу України (далі МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 4 статті 24 МК України передбачено, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Положеннями ст. 61 ПК України встановлено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом. У свою чергу положеннями ст.41 ПК України закріплено, що контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів. Статтею 8 МК України закріплено, що митна справа здійснюється на основі принципу виключних повноважень митних органів України щодо здійснення митної справи. Вказаний принцип передбачає, що саме митні органи України безпосередньо здійснюють митну справу. Митні органи України у своїй діяльності взаємодіють з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, установи, організації та громадяни не мають права втручатися в службову діяльність митних органів України, крім випадків, передбачених законами України. Тобто, діюче законодавство України встановлює виключну компетенцію контролюючих органів на здійснення контролю за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Більше того, положення податкового та митного законодавства України встановлюють пряму заборону держаним органам, органам місцевого самоврядування, установам, організаціям і громадянам проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та іншим чином перебирати на себе повноваження контролюючих органів. Частинами 4, 8 статті 69 МК України встановлено, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер. Водночас, самостійна класифікація товарів, митне оформлення щодо яких завершене, здійснюється митними органами в межах проведення документальних перевірок в порядку, передбаченому главою 49 МК України. Пунктом 7 частини 1 статті 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Положеннями статті 345 МК України передбачено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України. Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або умовам процедури кінцевого використання, та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території. Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України. Підстави та порядок проведення митними органами документальних виїзних перевірок передбачені ст.346 МК України. Зокрема, п.2 ч.7 ст.346 МК України передбачено, що документальна позапланова виїзна перевірка проводиться у разі виявлення фактів або отримання документальної інформації, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит митного органу протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту. Водночас, ч.10 ст. 346 МК України встановлені цією статтею строки, підстави та порядок проведення документальних виїзних перевірок підприємств не поширюються на перевірки, що проводяться за заявою самого підприємства (у тому числі за заявою про надання авторизації), а також на перевірки, що проводяться відповідно до кримінального процесуального закону або у процесі провадження в адміністративній справі про порушення митних правил стосовно посадової особи цього підприємства. Відповідно до ст.352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України. Положеннями ст.354 МК України встановлено, що результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. У разі якщо грошове зобов`язання розраховується митним органом за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінального процесуального закону, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не виноситься до дня набрання законної сили відповідним вироком суду. Матеріали перевірки разом з висновками митного органу передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку, для використання матеріалів відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Статус матеріалів перевірки та висновків митного органу визначається кримінальним процесуальним законом. В акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки. З аналізу вищевказаних положень Податкового та Митного кодексів України слідує, що належним та допустимим доказом, в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, на підтвердження обставин правильності класифікації товару за відповідним кодом згідно УКТ ЗЕД, правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати митних платежів є акт (довідка), складений за результатами проведення документальної перевірки у відповідності до положень глави 49 МК України. Саме акт документальної перевірки встановлює факт митного порушення, визначає види несплачених митних платежів, способи та механізми такої несплати, містить документальні докази вчинення правопорушення, визначає коло посадових осіб платника, відповідальних за несплату митних платежів тощо. Натомість, експертні висновки можуть бути використані митними органами у якості матеріалів для підготовки висновків за результатами документальних перевірок. Водночас, згідно ч.8 ст.69 МК України висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер. Очевидно, що надані прокурором експертні висновки не можуть слугувати самостійною та достатньою підставою вважати невірною класифікацію товару за тим чи іншим кодом згідно УКТ ЗЕД, митне оформлення якого було завершене, а також підставою для визначення сум грошових зобов`язань, що підлягають сплаті до бюджету. Додатково відповідач просить суд звернути увагу на той факт, що судовий експерт в ході проведення судово-економічної експертизи досліджує аналітичну довідку головного державного ревізор-інспектора інформаційно-аналітичного управління Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України від 15.07.2019. Натомість, діючим національним законодавством, у тому числі Податковим та Митним кодексами України, не передбачено механізму та можливості самостійного визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків на підставі аналітичних довідок. Разом з тим, вказаною довідкою ревізор-інспектор встановлює можливу суму ненадходжень митних платежів до бюджету, а не фактичну, яка, як зазначалося відповідачем вище, може бути встановлена виключно в ході документальної перевірки та має бути підтверджена актом. Як вбачається зі змісту висновку судовоекономічної експертизи, експерт підтверджує висновок ревізор-інспектора, щодо можливого ненадходження митних платежів до бюджету. Тобто, у вказаних документах мова йде про теоретичну недоплату митних платежів, а не фактичну. Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, долучені прокурором до позовної заяви висновки судово-товарознавчої експертизи Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 05.07.2019 та судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України від 27.12.2019, з урахуванням положень ст. ст. 77, 78 ЦПК України, не можуть бути належними та допустимими доказами обставин невірного визначення коду товару за УКТ ЗЕД за вказаними у позові 16 митними деклараціями та відповідно завдання державі шкоди (збитків), у вигляді несплати митних платежів до бюджету на суму 4616557,83 грн., з яких мито складає 197049,34 грн., акцизний податок - 3650082,20 грн., ПДВ 769426,29 грн., чим завдала збитки державному бюджету України на суму 4616557,83 грн. По-третє, з метою підтвердження обставин, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, його представником до Харківської митниці було скеровано (засобами електронного зв`язку) адвокатський запит №01/04/04 від 04.04.2024 про надання інформації. У відповідь Харківська митниця своїм листом №7.14-1/15-04/8.19/2622 від 10.04.2024 повідомила, що документальні виїзні або документальні невиїзні перевірки у відношенні ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 41651026) Харківською митницею не проводились, а законодавчо встановлені підстави для зміни коду товару згідно УКТ ЗЕД за вказаними митними деклараціями у митниці були відсутні. Відповідно, рішення про самостійне визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД, за вищевказаними митними деклараціями, митницею не приймалось. Станом на 09.04.2024 за підприємством ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» в Харківській митниці не обліковується недоплата митних платежів чи будь-яка інша заборгованість (збитки) зі сплати митних платежів. По всім 15 митним деклараціям нараховані митні платежі були перераховані ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» до державного бюджету України на наступний робочий день після дати завершення митного оформлення в повному обсязі. Крім цього, Харківською митницею були надані копії документів, які безпосередньо відносяться до предмета доказування у даній справі, а саме: - лист Харківської митниці ДФС №470/8/20-70-19-03 від 21.02.2019 року; - лист Державної фіскальної служби України №8666/7/99-99-19-03-03-17 від 15.03.2019; - лист Державної фіскальної служби України №13548/7/99-99-19-03-03-17 від 24.04.2019; - лист Державної фіскальної служби України №20153/7/99-99-19-03-03-17 від 25.06.2019. Зі змісту отриманих листів слідує, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи, підпорядкованим митницям були доведені роз`яснення, щодо необхідності класифікації товарів: «Розчинник для лакофарбових покриттів і гідратних пробок», «Розчинник гідратних пробок», у разі їх виготовлення шляхом змішування компонентів за правилом 1 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, у товарній позиції 3814. Також ДФС України у своїх листах зазначає, що такий підхід до класифікації вказаних товарів у товарній позиції 3814 у повній мірі відповідає позиції Директорату з тарифів та торгівлі Всесвітньої митної організації (лист від 04.04.2019 №19NL0081-DC, вх. ДФС №19414/5 від 08.04.2019) та Генерального директорату з оподаткування та митного союзу Європейської комісії (лист від 26.02.2019 №Ares (2019)1288261, вх. ДФС №10760/5 від 26.02.2019). Положеннями статті 68 Митного кодексу України передбачено, що ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, тобто Державна фіскальна служба України. Згідно положень ч. 2 ст. 68 МК України ведення УКТ ЗЕД, у тому числі, передбачає забезпечення однакового застосування всіма митними органами правил класифікації товарів (п. 4 ч. 2 ст. 268 Митного кодексу України), а також прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в УКТ ЗЕД у складних випадках (п. 5 ч. 2 ст. 268 Митного кодексу України). Поведінка [PERSON] не може вважатися протиправною, адже її дії, щодо підтвердження правильності класифікації товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ +» за кодом УКТ ЗЕД 3814009090, узгоджуються з роз`ясненнями Державної фіскальної служби України, яка, як центральний орган виконавчої влади, законом наділена повноваженнями вести УКТ ЗЕД та забезпечувати однакове застосування всіма митними органами правил класифікації товарів. Отже, дії [PERSON] , щодо підтвердження правильності класифікації товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» за кодом УКТ ЗЕД 3814009090, узгоджуються з позицією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи та є правомірними. Також у зв`язку із тим, що ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» зареєстровано за адресою: 02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 13-А, офіс 201, представником Іванової О.В. до Київської митниці також було скеровано (засобами електронного зв`язку) адвокатський запит №02/04/04 від 04.04.2024 про надання інформації. У своїй відповіді №7.8-2/19-01/8.19/6252 від 09.04.2024 Київська митниця повідомила, що з 08.12.2019 по теперішній час документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» не проводилися. На адресу Київської митниці листи (матеріали) щодо ініціювання проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» від правоохоронних органів (органів прокуратури, Державного бюро розслідувань тощо) за митними деклараціями, зазначеними у запиті, не надходили. З приводу з`ясування питання щодо проведення перевірок ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» до 08.12.2019, Київською митницею було запропоновано звернутися до ГУ ДПС у м. Києві, у зв`язку із тим, що до 08.12.2019 митниця здійснювала свої повноваження у складі Державної фіскальної служби України. З урахуванням вищевикладеного, в діях [PERSON] відсутні такі елементи складу цивільного правопорушення, як вина, протиправність поведінки та наявність шкоди від його дій (бездіяльності). Разом з тим, з метою отримання інформації, щодо проведення документальних перевірок ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» до 08.12.2019, представником [PERSON] до ГУ ДПС у м. Києві було скеровано (засобами електронного зв`язку) адвокатський запит №03/04/04 від 04.04.2024 про надання інформації. 09.04.2024 своїми листами №37256/6/26-15-07-05-07-07 та №37604/6/26-15-07-0507-07 ГУ ДПС у м. Києві відмовило у наданні запитуваної інформації з підстав віднесення її до інформації з обмеженим доступом. По-четверте, відповідач просить суд звернути увагу на відсутність такого обов`язкового елементу складу цивільного правопорушення, як причинно-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] щодо підтвердження правильності класифікації товару та ненадходженням митних платежів до бюджету. Слід зазначити, що збитки, які за версією прокурора завдані державі, являють собою митні платежі (податок на додану вартість, мито та акцизний податок) в сумі 4616557,83 грн., з яких мито складає 197049,34 грн., акцизний податок - 3650082,20 грн., ПДВ 769426,29 грн. Згідно п.п.3 п.180.1 ст.180 ПК України платниками податку на додану вартість є будь-яка особа, яка ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено. Норми цього пункту не застосовуються до операцій з ввезення на митну територію України фізичними особами (громадянами) чи суб`єктами підприємницької діяльності, які не є платниками податку, культурних цінностей, зазначених у пункті 197.7 статті 197 цього Кодексу. Відповідно до п.п.212.1.3 п.212.1 ст.212 ПК України платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання, постійне представництво, які ввозять підакцизні товари (продукцію) на митну територію України. У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.276 МК України платником мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом. [PERSON] , як посадова особа митного органу, в силу положень ст.ст. 180, 212 ПК України та ст.276 МК України, не є та не може бути суб`єктом сплати митних платежів. Платником податку на додану вартість, мита та акцизного податку є особа, яка здійснює ввезення товарів на митну територію України, тобто за даних обставин це ТОВ «ВАМІП СЕРВІС». Митне та податкове законодавство України чітко регламентує процедуру справляння митних платежів, у тому числі коли класифікація товару за УКТ ЗЕД була здійснена невірно. У будь-якому випадку платником митних платежів є ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» (Імпортер), а не [PERSON] , навіть за умови, що такі митні платежі не були доплачені у зв`язку із невірним визначенням коду товару. Водночас, прокурором не надано до суду жодного доказу на підтвердження обставин зміни у встановленому законодавством порядку коду товару за УКТ ЗЕД по 16 митним деклараціям ТОВ «ВАМІП СЕРВІС», самостійного визначення митним органом грошових зобов`язань та пред`явлення їх ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» до сплати в бюджет. Передбачені законодавством процедури проведення документальної перевірки імпортера, зміни коду товарів за УКТ ЗЕД, митне оформлення яких було завершене, а також подальшого визначення митним органом грошових зобов`язань підприємства, їх облік та стягнення, повністю виключають причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) [PERSON] , щодо підтвердження коду товару на стадії його митного оформлення, та правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» митних платежів до бюджету. Враховуючи вищевикладене, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими прокурор обґрунтовує свої позовні вимоги. Водночас, відповідачем надано докази, які свідчать про відсутність в діях [PERSON] обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, що виключає можливість притягнення його до відповідальності. По-п`яте, з приводу посилань прокурора на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 по справі №638/13539/21, як на доказ вини [PERSON] у заподіянні шкоди державі в особі Харківської митниці внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зазначає таке. За змістом ч.6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Разом із цим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пунктах 49, 61, 62, 64 рішення від 28.05.2020 у справі «Фарзалієв проти Азербайджану» Європейський суд з прав людини виснував, що після закриття кримінального провадження презумпція невинуватості вимагає, щоб відсутність кримінального засудження особи бралася до уваги і в будь-якому іншому провадженні будь-якого характеру. Презумпція невинуватості буде порушена, якщо вину обвинуваченого раніше не було доведено у відповідності з законом та, зокрема, якщо він не мав можливості реалізувати своє право на захист, а судове рішення стосовно нього відображає думку, що він є винним. Це може бути так навіть за відсутності будь-якого формального висновку: достатньо, щоб були деякі міркування, які натякають на те, що суд вважає обвинуваченого винним. У справах, пов`язаних з позовами щодо цивільної компенсації, поданими потерпілими сторонами, незалежно від того, чи завершилося кримінальне провадження закриттям справи або ж виправданням, Суд підкреслив, що хоча звільнення від кримінальної відповідальності повинне враховуватися в цивільному провадженні щодо компенсації, воно не повинне перешкоджати встановленню цивільної відповідальності щодо виплати відшкодування, яка випливає з тих же самих фактів, але на основі менш суворого тягаря доказування. Однак, якщо рішення національного суду про відшкодування міститиме заяву про кримінальну відповідальність відповідача, це порушить питання, які підпадають під сферу застосування статті 6 § 2 Конвенції. Особлива обережність повинна бути проявлена при формулюванні обґрунтування у цивільному суді після закінчення кримінального провадження. Суд встановив, що презумпція невинуватості була порушена в ситуаціях, коли цивільні суди постановляли, що явно ймовірним є те, що заявник вчинив кримінальне правопорушення, або чітко вказав, що наявні докази є достатніми для встановлення того, що ним було вчинено кримінальне правопорушення. Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Водночас, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України). Таким чином, ухвала суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням передбачених ст. 49 КК України строків давності та закриття кримінального провадження не може підтверджувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки інший підхід до оцінки змісту такого судового рішення суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини. При цьому наведений вище припис ч. 6 ст.82 ЦПК України, ураховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини та означений правовий висновок Верховного Суду, на переконання відповідача, слід розуміти таким чином, що ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи взагалі мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, за умови, що зі змісту такого судового рішення випливає те, що судом такі обставини встановлювалися та перевірялися доказами. При цьому суд, ураховуючи преюдиціальність таких обставин, не може розцінювати відповідні діяння особи як такі, що містять склад того чи іншого кримінального правопорушення. Зі змісту ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 року по справі №638/13539/21 не вбачається, що судом встановлювалися обставини, які були покладені в основу пред`явленого [PERSON] обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України. З огляду на викладене, відповідач вважає неспроможними доводи прокурора про те, що вина відповідача у заподіянні шкоди державі внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення встановлена ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 та в силу ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. У той же час, у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №757/59501/19-ц викладено правовий висновок про те, що зважаючи на презумпцію невинуватості (ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України) факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження. Суд в порядку цивільного провадження не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, прокурором не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, доведена у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що прокурором на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, які полягали у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них та заподіянням шкоди державі в особі Харківської митниці, а так само і розміру заподіяної шкоди в сумі 4616557,83 грн., беззаперечних та переконливих доказів не надано, а із ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 не вбачається, що судом встановлювалися такі обставини, які лягли в основу пред`явленого [PERSON] обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України та вказували б на її винуватість, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. По-шосте, у Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщено ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2023 у справі №953/29/22 зі змісту якої слідує, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62019170000000021 від 11.01.2019, за фактом того, що директором ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 41651026, юридична адреса: м. Київ, вул. Райдужна, 13-А, оф. 201), у період з березня по жовтень 2018 року ввезено на митну територію України під виглядом товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» підакцизний товар - метанол, застосувавши під час митного оформлення найменування товару та коду товару за Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), які не відповідають фактично ввезеному товару, у зв`язку з чим директор ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» умисно ухилився від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) до бюджету України в розмірі 47 169 714,10 грн, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Відповідач вважає, що вказана обставина додатково підтверджує його правову позицію стосовно того, що саме ТОВ «ВАМІП СЕРВІС», як особа, яка ввозила товар на митну територію України, є суб`єктом сплати відповідних митних платежів. На підставі викладеного, представник відповідача у задоволенні позовних вимог прокурора просить відмовити та стягнути понесені судові витрати у на правову допомогу у розмірі 40\~000 грн. У відповіді на відзив Слобідська окружна прокуратура м.Харкова вказує, що з метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД в Україні запроваджено Пояснення до УКТ ЗЕД, побудовані на основі Пояснень до ГС версії 2012 року та Пояснень до Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (далі по тексту КН) і затверджені наказом ДФС від 09.06.2015 № 401. В поясненнях до УКТ ЗЕД зазначено, що Класифікація товарів в Українській класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності здійснюється за основними правилами інтерпретації класифікації товарів (далі по тексту ОПІ КТ). Відповідно до п.п. (а) п. 3 ОПІ КТ у разі коли товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, то при його класифікації перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Відповідно до п.п (а) п. 3 ОПІ КТ суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати. Імпортером ТОВ «Ваміп Сервіс», товар - «інгібітор видалення відкладень КЗ+» за своїм хімічним складом складається з двох спиртів (метанол, ізабутанол). За своїми хімічними властивостями відповідає хімічним речовинам спирти. За призначенням також використовується як спирт, тому повинен класифікуватися в групі 29 (спирти). Відповідно до зазначених ТУ товар, призначений для промислового використання, використовується, як змивка видалення консервуючих, лакофарбових покриттів з металевих, кам`яних, полімерних поверхонь, а також для очищення електричних машин від промислових забруднень. Видаляє лакофарбові покриття на масляній основі, алкідні емалі, фенол формальдегідні, водно-дисперсні та ніші види лакофарбових покриттів, емалі, мастики, ґрунтовки. Також може використовуватись у якості інгібіруючого розчину, запобігаючого утворенню гідратних пробок у газових трубопроводах та свердловинах, для чого подається на ланки з найбільш вірогідним гідроутворенням. Зазначений товар, згідно технічних умов складається з 90-95% метанолу та 5-10% ізобутанолу. Відповідно до висновку ДПМЕ ДФС Харківського відділу з питань експертиз та досліджень від 30.03.2018 № 142008800-0352, проба являє собою двокомпонентну рідину, що складається із метанолу та ізобутанолу. Вміст компонентів у складі проби: метанол (87,5 мас. дол.), ізобутанол (12,5 мас. дол.). Згідно з УКТ ЗЕД продукти із вмістом метанолу можуть класифікуватись у товарній позиції 2905 або в інших товарних позиціях залежно від хімічного складу та цільового використання таких продуктів. Метанол, як окрема органічна речовина з вмістом або без вмісту домішок включається до товарної позиції 2905. Термін «домішки» тлумачиться у Загальних положеннях до товарної групи 29. Продукти товарної групи 29 можуть містить додані речовини, визначені у пунктах (е)(g) примітки 1 до товарної групи 29, проте додавання таких речовин не повинно змінювати властивості продуктів товарної групи 29 і не допускати використання цих продуктів для інших цілей, що відрізняються від традиційних. У поясненнях до товарної позиції 2905 зазначено, що метанол використовується в органічному синтезі як розчинник для виробництва барвників, вибухових речовин, фармацевтичних продуктів та інше. Товарна позиція 3814 включає в себе розчинники та розріджувачі складні органічні, готові суміші для видалення фарб або лаків. До цієї товарної позиції включаються органічні розчинники та розріджувачі (з вмістом або без вмісту 70 мас.% чи більше нафтових фракцій) за умови, що вони не є окремими сполуками визначеного хімічного складу і в іншому місці не зазначені. Вони являють собою більш - менш леткі рідини, що використовуються, серед іншого, у виробництва лаків і фарб або як суміші, що видаляють жир, для частин машин і т.д. До товарної позиції 3814 не включаються окремі розчинники чи розріджувачі визначеного хімічного складу (зазвичай група 29). Багатокомпонентні розчинники - це розчинники до складу яких входять два або більше компонента, поєднання яких обумовлює більші функціональні можливості таких розчинників та їх споживчі властивості. Під час досудового розслідування не встановлено жодного документа, який підтверджує, що 12,5% ізобутилового спирту, який знаходиться в метиловому спирті, збільшує функціональні можливості товару в порівнянні з властивостями метанолу. Товар «інгібітор видалення відкладень КЗ +» за своїм хімічним складом складається з двох спиртів (метанол, ізабутанол). За своїми хімічними властивостями відповідає хімічним речовинам - спирти. За призначенням також використовується як спирт. Тому повинен класифікуватися в групі 29 (спирти). Таким чином, товар: «інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-004-04414276 - 2018, який запобігає утворенню гідратних пробок в газових трубопроводах та свердловинах, відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо - економічної діяльності 2905110000 та не відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо - економічної діяльності 3814009090. Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 294 Митного кодексу України об`єкт та база оподаткування митними платежами під час переміщення товарів через митний кордон України визначаються відповідно до Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України. У відповідності до вимог пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України. Згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у разі ввезення товарів на митну території України є дата подання митної декларації для митного оформлення. Пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України регламентовано, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. Відповідно до вимог п.п. 212.1.2 п. 212.1 ст. 212 ПК України платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України Згідно з вимогами п.п. 213.1.3 п. 213.1 ст. 213 ПК України об`єктом оподаткування акцизним податком є ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України. Відповідно до вимог п. 214.4 ст. 214 ПК України база оподаткування акцизним податком, у разі обчислення податку із застосуванням специфічних ставок з підакцизних товарів (продукції) базою оподаткування є їх величина, визначена в одиницях виміру ваги, об`єму, кількості товару (продукції), об`єму циліндрів двигуна автомобіля або в інших натуральних показниках. Відповідно до абз. 4 п. 215.1 ст. 215 ПК України до підакцизних товарів належить пальне. Згідно з вимогами п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 ПК України ставка акцизного податку у твердих сумах за пальне з кодом УКТЗЕД 2905 11 00 00 становить 245 євро за 1000 літрів. Відповідно до вимог п. 216.4 ст. 216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках. Відповідно до вимог п. 218.1 ст. 218 ПК України суми податку з товарів (продукції), які ввозяться на митну територію України, що підлягають сплаті, визначаються платниками податку самостійно, виходячи з об`єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку. Згідно з вимогами п. 224.2 ст. 224 ПК України контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджету податку з підакцизних товарів (продукції), що ввозяться на митну територію України, під час митного оформлення здійснюється контролюючими органами. Частинами 4, 5 статті 69 Митного кодексу України передбачено, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. Відповідно до ч. 6 ст. 69 Митного кодексу України, штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення. Згідно з пунктом 3 Розділу І Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 30.05.2012 № 650 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 № 1085/21397 (далі Порядок № 650, в редакції наказу від 30.05.2012), класифікація товару - визначення коду товару відповідно до вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, передбачених Законом України «Про Митний тариф України», з урахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рішень Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації, методичних рекомендацій щодо класифікації окремих товарів згідно з вимогами УКТ ЗЕД, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи на виконання статті 68 Кодексу, здійснюється до початку переміщення товару через митний кордон України, під час митного оформлення та після завершення митного оформлення. Відповідно до положень ст. 68 Митного кодексу України ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи: Державна фіскальна служба України. Згідно положень ч. 2 ст. 68 МК України ведення УКТ ЗЕД, у тому числі, передбачає забезпечення однакового застосування всіма митними органами правил класифікації товарів (п. 4 ч.2 ст. 268 Митного кодексу України), а також прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в УКТ ЗЕД у складних випадках (п. 5 ч. 2 ст. 268 Митного кодексу України). Згідно з вимогами п. 5 Розділу І Порядку № 650 посадова особа ПМО (підрозділу митного оформлення) чи митного поста згідно з цим Порядком здійснює контроль правильності класифікації товарів під час проведення процедур митного контролю та оформлення товарів. Відповідно до п. 1 Розділу III Порядку № 650 декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до ст. 69 Митного кодексу України. Згідно з вимогами п. 2 Розділу III Порядку № 650 посадові особи ПМО чи митного поста, відділу митних платежів (спеціалізованого підрозділу) здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками. Відповідно до вимог абз. 3 п. 4 Розділу III Порядку № 650 контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог ст. 68 Митного кодексу України. Відповідно до вимог п. 5 Розділу III Порядку № 650 у разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог ст. 69 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТ ЗЕД. Згідно з вимогами п. 6 Розділу III Порядку № 650 у разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей посадовою особою митного органу здійснюються митні формальності за наявними документами та відомостями з використанням довідкової інформації. При проведенні цих митних формальностей або підтверджується код товару, або надається відмова в митному оформленні та за наявності достатньої інформації виноситься Рішення. Відповідно до вимог п. 14 Розділу III Порядку № 650 рішення приймається посадовими особами відділу митних платежів (спеціалізованого підрозділу) або уповноваженими особами митного поста на підставі встановлених характеристик товару, які є визначальними для класифікації товару, згідно з Основними правилами інтерпретації УКТ ЗЕД. У разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей посадовою особою ВМП (відділу митних платежів) письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД. При цьому виконуються процедури відповідно до пунктів 6, 7, 8 Розділу III Порядку № 650. Згідно з вимогами п. 18 Розділу III Порядку № 650 у разі, коли при вирішенні складного випадку класифікації товару ВМП не може самостійно здійснити класифікацію товару через його складність, він має право підготувати запит щодо класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи. Класифікація товарів здійснюється згідно з УКТ ЗЕД, яка є товарною номенклатурою Митного тарифу України і затверджена Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД в Україні запроваджено Пояснення до УКТ ЗЕД, побудовані на основі Пояснень до ГС версії 2012 року та Пояснень до Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (далі по тексту - КН) і затверджені наказом ДФС від 09.06.2015 №401. В поясненнях до УКТ ЗЕД зазначено, що Класифікація товарів в Українській класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності здійснюється за основними правилами інтерпретації класифікації товарів (далі по тексту - ОПІ КТ). Відповідно до п.п. (а) п. 3 ОПІ КТ у разі коли товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, то при його класифікації перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Відповідно до п.п. (а) п. 3 ОПІ КТ суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (а), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати. Отже, товар: «інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-00404414276 2018, який запобігає утворенню гідратних пробок в газових трубопроводах та свердловинах, відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо економічної діяльності 2905110000 та не відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо економічної діяльності 3814009090. Відповідно до п. п. 2.18., 2.18.1., 2.18.2., 2.18.3., 2.19., 2.19.1., 2.19.2 посадової інструкції головного державного інспектора митного поста «Харків центральний» Харківської митниці ДФС, затвердженої 22.11.2016, [PERSON] при виконанні посадових обов`язків здійснює контроль правильності класифікації задекларованих товарів. Згідно з п. п. 6, 8, 9 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України кошти від податку на додану вартість, акцизного податку з ввезених на митну територію України підакцизних товарів, ввізного мита належать до доходів загального фонду Державного бюджету України. Згідно з вимогами ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, [PERSON] під час митного оформлення товару в режимі імпорт по вищевказаним 16 митним деклараціям та здійснення митної формальності - контроль правильності класифікації товару - «Інгібітор видалення відкладень КЗ +, ТУ 2411004-04414276-2018» загальною вагою 378 тон, ввезеного на митну територію України ТОВ «Ваміп Сервіс» в період часу з квітня 2018 року по жовтень 2018 року, в порушення вимог ч. ч. 2, 4 ст. 69 Митного кодексу України в частині правильності класифікації товарів, п. 5 Розділу І, п. 2, абз. 3 п. 4 Розділу ІІІ Порядку роботи митних органів при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 650, Правила 1, 3 Основних правил інтерпретації класифікації товарів, п. п. 2.18., 2.18.1., 2.18.2., 2.18.3., 2.19., 2.19.1., 2.19.2 посадової інструкції, підтвердив правильність класифікації товару за УКТ ЗЕД 3814009090, що призвело до митного оформлення зазначеного товару, який відповідно до чинного законодавства класифікується за кодом УКТ ЗЕД 2905110000 по вищевказаним митним деклараціям без сплати обов`язкових митних платежів на загальну суму 4 616 557.83 гри., з яких мито складає 197 049,34 грн., акцизний податок 3 650 082,20 гри.. ПДВ - 769 426,29 грн., чим завдала збитки державному бюджету України на суму 4 616 557,83 гривень. Таким чином, з вини вказаної особи у формі недбалості заподіяна майнова шкода державі на загальну суму 4 616 557,83 грн., яку вона повинна відшкодувати відповідно до ст. 1166 ЦК України. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вказаних умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою, спричиненою потерпілій стороні. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особі якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання майнової шкоди висвітлено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди (збитків), потрібна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника. Для притягнення особи до відповідальності необхідно, аби її дія/бездіяльність була протиправною. Протиправність звичайно визначається як суперечність поведінки вимогам норм права з одночасним порушенням прав іншої особи. Протиправність є юридичним вираженням шкідливості дій (бездіяльності) правопорушника. Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Отже, позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно- правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що виключає такі елементи, як: а) протиправність поведінки; б) шкода; в) причинний зв`язок між ними; г) вини заподіювана шкоди. Зазначені підстави визначаються загальними, оскільки для вирішення деліктного зобов`язання їх існування потрібне в усіх випадках, якщо інше не обумовлено законом. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача. Верховний Суд, розглядаючи справу про стягнення майнової шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України, у постанові від 15.06.2022 (справа №910/180532/20) щодо складу цивільного правопорушення зазначив таке. «Однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі (в тому числі, і посадовою особою Товариству), а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 904/982/19, на яку скаржниця посилається в обґрунтування підстави касаційного оскарження, встановлену п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України). Склад цивільного правопорушення, за наявності якого стягуються збитки, досліджується і встановлюється судом не на момент його виявлення чи стягнення за рішенням суду коштів з Товариства за невиконання ним зобов`язань, зумовленого поведінкою його посадової особи, а на момент вчинення цього правопорушення. Щодо складу цивільного правопорушення необхідно зазначити таке. Протиправна поведінка - це протиправне, шкідливе діяння фізичної або юридичної особи, що тягне застосування правовідновлюючих заходів. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах. Водночас, поведінка заподіювана шкоди може полягати не тільки в його активних діях, а й у бездіяльності. Бездіяльність визнається протиправною, якщо особа, яка зобов`язана вчинити певні дії, свідомо їх не виконує. Бездіяльність - це пасивна поведінка особи, яка проявилася в невиконанні нею дій, які вона повинна та могла в даній ситуації здійснити. У постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 922/2187/16 міститься висновок, що особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наслідки об`єктивно походять від певної дії чи бездіяльності). ЦК України не містить визначення поняття «вина». Втім, у окремих статтях цього Кодексу, згадується про умисел та необережність. Таким чином, в цивільному праві традиційно розрізняють умисну та необережну форми вини. У ч. 1 ст. 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Застосовуючи за аналогією ст. 614 ЦК України до деліктних відносин, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди («поведінкова концепція вини» (такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 904/982/19). Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків). Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення. У випадку, якщо директор усвідомлював (або мав усвідомлювати), що він не володіє відповідними знаннями у тій чи іншій сфері, останній не позбавлений можливості найняти кваліфікованого спеціаліста для надання професійної допомоги та консультацій з відповідного питання щодо господарської діяльності товариства (вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові суду касаційної інстанції від 24.02.2021 у справі 904/982/19)». Аналізуючи матеріали кримінального провадження слід зазначити, що протиправна поведінка [PERSON] полягає в тому, що неналежно виконуючі свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, будучи обізнаною з вимогами законодавства України щодо класифікації товарів, ігноруючи вимоги Митного законодавства, нехтуючи своїми службовими обов`язками через несумлінне ставлення до них під час контролю правильності класифікації товарів відповідно до положень статті 69 Митного кодексу України в частині правильності класифікації товарів, усупереч вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 69 МК України, п. 5 Розділу І, п. 2, абз.З п.4 Розділу III Порядку № 650, Правила 1, З Основних правил інтерпретації класифікації товарів, п. п. 2.18., 2.18.1., 2.18.2., 2.18.3., 2.19., 2.19.1., 2.19.2 посадової інструкції, остання прийняла рішення про підтвердження правильності визначення декларантом коду товару 3814009090, маючи регламентований доступ до програмноінформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи, за допомогою службової комп`ютерної техніки проставив відмітку в АІС «Інспектор» про здійснення митної формальності з контролю правильності визначення коду товару та підтвердження коду товару заявленого декларантом. Матеріальна шкода (збитки) полягає у ненадходженні до державного бюджету обов`язкових митних платежів на загальну суму 4 616 557,83 грн., з яких мито складає 197 049,34 грн., акцизний податок 3 650 082,20 грн ПДВ - 769 426,29 грн. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та матеріальною шкодою полягає у тому, що шкода, спричинена недоборами до бюджету обов`язкових митних платежів стала об`єктивним наслідком протиправної поведінки [PERSON] (наслідки об`єктивно походять від певної дії чи бездіяльності). Вина [PERSON] у формі необережності, що кореспондується кваліфікацією складу кримінального правопорушення, за яким особі оголошувалась підозра - ч. 2 ст.367 КК України. Таким чином, цивільно-правова, а саме деліктна відповідальність [PERSON] є очевидною та доведеною, оскільки містить усі складові елементи складу правопорушення: протиправність поведінки, шкоду, причинний зв`язок між ними та вину. Крім того, заподіяння відповідачем шкоди внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків за вищевказаних обставин підтверджується: - паспортом якості товару «інгібітор видалення відкладень КЗ +» від 02.03.2018, з якого вбачається, що зазначений товар згідно технічних умов складається з 90-95% метанолу та 5-10% ізобутанолу; - роздруківками з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» щодо здійснених [PERSON] митних формальностей, зокрема, проведення контролю правильності визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД по вищевказаним 16 електронним митним деклараціям; - судово-товарознавчою експертизою Дніпровського НДЕКС МВС України від 05.07.2019, згідно з висновками якої товар: «інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-004-04414276 2018, за умовою його використання в якості інгібірующого розчину, який запобігає утворенню гідратних пробок в газових трубопроводах та свердловинах, відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо економічної діяльності 2905 110000; товар «інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-004-04414276 2018, за умовою його використання в якості інгібірующого розчину, який запобігає утворенню гідратних пробок в газових трубопроводах та свердловинах, не відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо економічної діяльності 3814 009090; - судово-економічною експертизою Полтавського НДЕКЦ МВС України від 27.12.2019, якою підтверджуються суми ненадходження митних платежів до бюджету України під час ввезення ТОВ «Ваміп Сервіс» на митну територію України та оформлення товару в режимі імпорт по митним деклараціям (включаючи перелічені вище 16 декларацій, які перевірялись відповідачем, по яким загальна сума ненадходження митних платежів складає 4 616 557,83 грн.). Перелічені докази неналежного виконання відповідачем своїх службових обов`язків та заподіяної внаслідок цього майнової шкоди зібрані в межах кримінального провадження № 62019170000000021. Як зауважив Верховний Суд у п. 105 постанови від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18: «чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи». Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, факт вчинення відповідачем службової недбалості за вищевказаних обставин підтверджується ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 у справі № 638/13539/21. У постанові від 14.02.2018 у справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що «звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими». Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «...у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду ..., з урахуванням того, що провадження щодо обвинуваченого закрито на нереабілітуючих підставах потерпіла сторона має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства ...». Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3. Аналогічні висновки щодо обов`язку особи, звільненої за строками давності притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодувати завдану злочином викладені в постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 185/442/16-к, від 15.05.2019 у справі № 617/609/15-к, від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, від 10.06.2021 у справі № 640/11750/17, від 11.11.2020 у справі № 455/229/17, від 27.05.2021 у справі № 577/977/19 тощо. Також, Верховний Суд України у постанові від 19.08.2014 у справі №3-51гс14, вказав, що «аналіз норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди». Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постанові від 21.04.2021 у справі № 648/2035/17. Вказаний у відзиві розрахунок шкоди повністю відповідає розрахункам, наведеним у додатку 3 до висновку судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України № 188 від 27.12.2019. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 546 Митного кодексу України, митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи. Митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику. Згідно з ч. 2 ст. 544 Митного кодексу України, здійснюючи митну справу, митні органи виконують, зокрема, такі основні завдання: забезпечення правильного застосування, неухильного дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства України з питань митної справи; здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних засобів контролю тощо; забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України, організація застосування забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з гарантами, що надають гарантії. Відповідно до п. 1 Положення про Харківську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 № 489 (далі - Положення), Харківська митниця (далі Митниця) є митним органом, який у зоні своєї діяльності безпосередньо здійснює митну справу, забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи, а також реалізацію делегованих повноважень Державної митної служби України як її відокремлений підрозділ. Зоною діяльної Митниці є територія Харківської області, Україна. Згідно з п. 3 Положення до основних завдань Митниці належить, зокрема: забезпечує та здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства з питань митної справи та в межах повноважень, визначених законом, законодавства з інших питань, контроль за дотримання якого покладено на Митницю, під час переміщення товарів через митний кордон України та після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення; забезпечує виконання митних формальностей відповідно до вимог законодавства з питань митної справи; організовує та здійснює ведення обліку і адміністрування митних та інших платежів, контроль за справлянням яких законом покладено на Держмитслужбу, забезпечує контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою їх нарахування та сплати у повному обсязі платниками податків до відповідного бюджету; забезпечує та здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості товарів відповідно до законодавства з питань митної справи, а також за правильністю класифікації та визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, в тому числі після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення; проводить відповідно до законодавства документальні перевірки дотримання вимог законодавства з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати у повному обсязі митних платежів, і зустрічні звірки; визначає у передбачених Митним і Податковим кодексами України випадках суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; здійснює митний контроль та виконує митні формальності щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних та спеціальних засобів контролю тощо; звертається до суду у випадках, передбачених законодавством. Згідно з пп. 22 п. 5 Положення, Митниця з метою виконання повноважень, зокрема, представляє свої інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах (місцевих (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); апеляційних (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); Верховному Суді (Великій Палаті Верховного Суду, Касаційному адміністративному суді, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді), з усіма відповідними правами та обов`язками, наданими законодавством для учасників судового процесу. Відповідно до п. 15 Положення, Митниця утворюється у порядку, передбаченому статтею 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади». Так, згідно з ч. 2 ст. 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України. Згідно з п. 16 Положення, Митниця утворюється як територіальний орган Держмитслужби без статусу юридичної особи, має окремий баланс, майно, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та банках. Отже, Харківська митниця є органом державної влади, уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах. Згідно з п. п. 6, 8, 9 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України кошти від податку на додану вартість, акцизного податку з ввезених на митну територію України підакцизних товарів, ввізного мита належать до доходів загального фонду Державного бюджету України. Окружною прокуратурою відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено лист до Харківської митниці від 11.03.2024 з проханням повідомити, чи вживалися Митницею заходи щодо усунення допущених порушень чинного законодавства, виявлених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 62021170020000291, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення з [PERSON] на користь держави майнової шкоди в розмірі 4 616 557,83 грн. Якщо ні повідомити причини. Згідно з відповіді Харківської митниці від 18.03.2024, Митницею не вживалися заходи позовного характеру до [PERSON] та на теперішній час Харківська митниця не має підстав для подання відповідного позову. Разом з цим, як зазначено вище, постановою старшого слідчого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві від 05.08.2021 Харківську митницю залучено як потерпілу особу у кримінальному провадженні № 62021170020000291. Крім того, слідчим у кримінальному провадженні № 62021170020000293 направлявся лист до Харківської митниці від 15.07.2021 щодо вирішення питання про подання цивільного позову про стягнення з [PERSON] на користь Державного бюджету збитків на суму 4 616 557,83 грн. Отже, тривале нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є підставою для подання позову безпосередньо прокурором. У запереченнях\~на відповідь\~на відзив представник відповідача вказав на таке. Заявляючи вимоги про стягнення збитків, прокурор виходить з того, що спір між позивачем та відповідачем є приватноправовим та регулюється нормами цивільного законодавства, зокрема ст.ст.11, 15, 16, 22, 1166 ЦК України. Водночас, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Для правильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, спочатку необхідно встановити дійсну правову природу грошових сум, заявлених позивачем до стягнення. Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи слідує, що грошові кошти в сумі 4616557,83 грн., які прокурор просить стягнути з [PERSON] , являють собою обов`язкові митні платежі - мито в сумі 197049,34 грн., акцизний податок 3650082,20 грн. та податок на додану вартість 769426,29 грн. Тобто, прокурор просить суд стягнути з відповідача обов`язкові митні платежі (мито, акцизний податок та податок на додану вартість) в сумі 4616557,83 грн., які на думку прокурора, мали бути сплачені під час ввезення ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» товарів на митну територію України, але не були сплачені внаслідок протиправної поведінки [PERSON] . У свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків, зборів та інших обов`язкових платежів регулюються податковим законодавством України. Згідно ст.3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом. За положеннями ч.2 ст.1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Цивільне право не регулює правовідносини між юридично нерівними учасниками, або учасниками, які знаходяться у будь-якій формі підпорядкування. Для цивільного права застосовується диспозитивний метод регулювання, тобто метод, який надає учасникам відносин вибір бажаної поведінки, а для відносин, які закріплені у частині 2 статі 1 ЦК України імперативний метод. До цих публічно-правових відносин цивільне законодавство застосовується лише в разі, якщо це прямо передбачено законом. У свою чергу, врегулювання відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначається Податковим та Митним кодексами України. Таким чином, до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення Цивільного кодексу України, а підлягають застосуванню положення податкового законодавства України. Враховуючи вищевикладене, прокурор помилково ототожнює обов`язкові митні платежі, справляння яких регулюється податковим законодавством України, зі збитками від цивільного правопорушення, відшкодування яких унормовано Цивільним кодексом України. По-друге, враховуючи той факт, що до спірних правовідносин повинні бути застосовані положення податкового законодавства України, відповідач наголошує, що висновки судово-товарознавчої та судово-економічної експертиз, в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України, не можуть бути допустимими доказами обставин невірного визначення коду товару за УКТ ЗЕД та несплати митних платежів до бюджету. Належним та допустимим доказом на підтвердження обставин правильності класифікації товару за відповідним кодом згідно УКТ ЗЕД, митне оформлення якого було завершене, а також правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати митних платежів є акт (довідка), складений за результатами проведення документальної перевірки у відповідності до положень глави 49 МК України. Саме акт документальної перевірки встановлює факт митного порушення, визначає види несплачених митних платежів, способи та механізми такої несплати, містить документальні докази вчинення правопорушення, визначає коло посадових осіб платника, відповідальних за несплату митних платежів тощо. Натомість, експертні висновки можуть бути використані митними органами у якості матеріалів для підготовки висновків за результатами документальних перевірок. Водночас, згідно ч.8 ст.69 МК України висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер. Більше того, податкове законодавство України чітко визначає суб`єктів сплати митних платежів. Згідно п.п.3 п.180.1 ст.180 ПК України платниками податку на додану вартість є будь-яка особа, яка ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено. Норми цього пункту не застосовуються до операцій з ввезення на митну територію України фізичними особами (громадянами) чи суб`єктами підприємницької діяльності, які не є платниками податку, культурних цінностей, зазначених у пункті 197.7 статті 197 цього Кодексу. Відповідно до п.п.212.1.3 п.212.1 ст.212 ПК України платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання, постійне представництво, які ввозять підакцизні товари (продукцію) на митну територію України. У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.276 МК України платником мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом. Відповідно [PERSON] , як посадова особа митного органу, в силу положень ст.ст. 180, 212 ПК України та ст.276 МК України, не є та не може бути суб`єктом сплати митних платежів. Платником податку на додану вартість, мита та акцизного податку є особа, яка здійснює ввезення товарів на митну територію України, тобто за даних обставин це ТОВ «ВАМІП СЕРВІС». Митний та\~Податковий кодекси\~України чітко\~регламентують процедуру\~справляння митних\~платежів, у тому числі коли класифікація товару за УКТ ЗЕД була здійснена невірно. У будь-якому випадку платником митних платежів є ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» (Імпортер), а не [PERSON] , навіть за умови, що такі митні платежі не були сплачені в повному обсязі у зв`язку із невірним визначенням коду товару на стадії його митного оформлення. Враховуючи вищевикладене, вимоги прокурора є безпідставними та необґрунтованими. На думку, представника відповідача, прокурор не навів жодних пояснень та міркувань з приводу наданого відповідачем висновку експерта №37517 від 29.12.2021 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», який фактично спростовує висновок товарознавчої експертизи Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 05.07.2019, адже експертом при проведенні експертизи не були враховані особливості хімічного складу та властивості досліджуваного товару, встановлених експертним висновком Харківського управління з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України від 30.03.2018 року №142008800-0352, що має ключове значення для правильної його класифікації за УКТ ЗЕД. Вважає, що прокурор не навів жодних міркувань з приводу тієї обставини, що дії [PERSON] , щодо підтвердження правильності класифікації товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» за кодом УКТ ЗЕД 3814009090, повністю узгоджуються з позицією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи, що підтверджується листом Харківської митниці ДФС №470/8/20-70-19-03 від 21.02.2019 та листами Державної фіскальної служби України №8666/7/99-99-1903-03-17 від 15.03.2019, №13548/7/99-99-19-03-03-17 від 24.04.2019 та №20153/7/99-99-19-03-03-17 від 25.06.2019. У той же час, прокурор у позові та відповіді на відзив посилається на положення статті 68 Митного кодексу України, якими передбачено, що ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи: Державна фіскальна служба України. Згідно положень ч. 2 ст. 68 МК України ведення УКТ ЗЕД, у тому числі, передбачає забезпечення однакового застосування всіма митними органами правил класифікації товарів (п. 4 ч. 2 ст. 68 Митного кодексу України), а також прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в УКТ ЗЕД у складних випадках (п. 5 ч. 2 ст. 68 Митного кодексу України). Представник відповідача зазначає, що недоречно вважати поведінку [PERSON] протиправною, якщо її дії, щодо підтвердження правильності класифікації товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» за кодом УКТ ЗЕД 3814009090, узгоджуються з роз`ясненнями Державної фіскальної служби України, яка, як центральний орган виконавчої влади, законом наділена повноваженнями вести УКТ ЗЕД та забезпечувати однакове застосування всіма митними органами правил класифікації товарів. Крім того, прокурор, на думку представника відповідача, жодним чином не пояснює, як же можна вважати класифікацію товару за кодом УКТ ЗЕД 3814009090 неправильною, якщо у встановленому законодавством порядку зміна коду товару митним органом не здійснювалась за відсутності на те законних підстав. Тобто, митний орган не приймав рішень про зміну коду товару. Самостійна класифікація товарів, митне оформлення щодо яких завершене, здійснюється митними органами в межах проведення документальних перевірок в порядку, передбаченому главою 49 МК України. Разом з тим, документальні перевірки ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» не проводились та органом досудового розслідування не призначались. Вказані обставини підтверджуються листами Харківської митниці №7.14-1/15-04/8.19/2622 від 10.04.2024 року та Київської митниці №7.8-2/19-01/8.19/6252 від 09.04.2024 року. Доказів зворотного прокурором не надано. Вся позиція прокурора будується на висновку судово-товарознавчої експертизи Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 05.07.2019 року, який в розумінні ст.ст.77, 79 ЦПК України не є та не може бути допустимим та достовірним доказом обставин неправильного визначення коду товару за УКТ ЗЕД. Також позивач не пояснює, як можна пов`язати дії (бездіяльність) [PERSON] , щодо підтвердження правильності класифікації товару за кодом УКТ ЗЕД 3814009090, з несплатою ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» митних платежів, якщо діюче законодавство чітко регламентує процедури проведення документальної перевірки імпортера, самостійного визначення митним органом коду товарів за УКТ ЗЕД (у разі, якщо на стадії митного оформлення товару, його класифікація за кодом УКТ ЗЕД була здійснена невірно), а також подальшого визначення митним органом грошових зобов`язань підприємства та їх стягнення з платника. Ще досить незрозумілим є те, що прокурор на підтвердження обставин завдання державі збитків, у вигляді несплачених митних платежів, а також їх розміру, надає до суду висновок судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України від 27.12.2019, згідно якого судовий експерт досліджує та підтверджує аналітичну довідку головного державного ревізор-інспектора інформаційно-аналітичного управління Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України від 15.07.2019 щодо можливого ненадходження митних платежів до бюджету. Прокурор у своїх заявах по суті справи не пояснює, з якого часу та у відповідності до якого закону самостійне визначення контролюючим органом грошових зобов`язань (митних платежів) платника податків почало здійснюватися на підставі аналітичних довідок. Ознайомившись із положеннями МК України, зокрема главою 49, де чітко регламентовано порядок самостійного визначення контролюючим органом грошового зобов`язання платника податків, представник відповідача встановив, що жодного слова про аналітичні довідки там не має, натомість, чітко передбачено проведення документальної перевірки, оформлення акта та податкового повідомлення-рішення. Проте, таких документів прокурор не надав. Отже, про реальне ненадходження митних платежів, які прокурор намагається стягнути з [PERSON] , вести мову не має жодних законних підстав. Крім того, вказує, що УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62019170000000021 від 11.01.2019, за фактом того, що директором ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 41651026, юридична адреса: м. Київ, вул. Райдужна, 13-А, оф. 201), у період з березня по жовтень 2018 року ввезено на митну територію України під виглядом товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+» підакцизний товар - метанол, застосувавши під час митного оформлення найменування товару та коду товару за Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), які не відповідають фактично ввезеному товару, у зв`язку з чим директор ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» умисно ухилився від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) до бюджету України в розмірі 47 169 714,10 грн, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Тобто, у справі №646/3299/24 прокурор намагається з Іванової О.В. стягнути збитки у вигляді несплачених митних платежів, водночас у кримінальному провадженні №62019170000000021 від 11.01.2019 орган досудового розслідування звинувачує директора ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» в ухиленні від сплати тих же самих митних платежів. Вказана обставина додатково підтверджує правову позицію відповідача, що суб`єктом сплати митних платежів є ТОВ «ВАМІП СЕРВІС», а не [PERSON] . Харківська митниця надала пояснення по суті позовних вимог, які викладені нижче. Щодо цивільної правоздатності. Кабінетом Міністрів України 30.09.2020 прийнято постанову №895 "Деякі питання територіальних органів Державної митної служби" (далі - Постанова). Пунктом 1 Постанови передбачено спосіб реорганізації територіальних органів Державної митної служби, шляхом приєднання до Державної митної служби (створення єдиної юридичної особи). Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 №460 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів" утворено Харківську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Згідно наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 "Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи" митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01.07.2021 розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи. Таким чином, з 01.07.2021 Харківська митниця розпочала свою діяльність як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Ураховуючи цивільно-правове становище філій та представництв недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила. Щодо порядку дій митних органів. Пунктом 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначено, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Відповідно до частини 5 статті 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах , зазначений орган набуває статусу позивача. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Також відповідно до статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» митні органи та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Митниця виходячи із положень статті 546 Митного кодексу України є митним органом, який у зоні свої діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи. Митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику. Предметом цивільного позову до [PERSON] є відшкодування майнової шкоди спричиненої Державному бюджету України внаслідок митних оформлень товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ +» у період з 10.04.2018 по 01.10.2018 на загальну суму 4 616 557,83 грн. Розрахунок розміру майнової шкоди здійснено прокурором, на підставі висновку судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України від 27.12.2019 № 188 та відповідно складається з податкових зобов`язань які підлягали б сплаті за умови митного оформлення товару за кодом УКТ ЗЕД 2905110000. Пунктом 4 частини першої статті 266 Митного Кодексу України, передбачено що декларант зобов`язаний у випадках, визначених Митним Кодексом України та Податковим кодексом України (далі -ПК України) сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х Митного Кодексу України. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені ПК України, законами з питань митної справи визнається податковим обов`язком. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених ПК України або законами з питань митної справи (пункт 36.5 статті 36 ПК України). Згідно із частиною першою статті 7, частиною другою статті 544 Митного кодексу України до основних завдань митних органів, серед іншого, відноситься ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та забезпечення справляння митних платежів. Відповідно до частини першої статті 67 Митного Кодексу України, Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. Статтею 69 Митного кодексу України визначено: - товари при їх декларуваннi пiдлягають класифiкацiї, тобто у вiдношеннi товарiв визначаються коди вiдповiдно до класифiкацiйних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД (частина 1 статті 69 Митного кодексу України ); - митнi органи здiйснюють контроль правильностi класифiкацiї товарiв, поданих до митного оформлення, згiдно з УКТ ЗЕД ( частина 2 статті 69 Митного кодексу України). - висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційній або довідковий характер (частина восьма статті 69 Митного Кодексу України). Для класифікації товарів в Україні використовується українська класифікація товарів зовнішньо-економічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), яку розроблено на виконання Україною своїх міжнародних зобов`язань, а саме положень Міжнародної конвенції про Гармонізовану Систему опису та кодування товарів (даіл ГС), договірною стороною якої Україна стала згідно з Указом Президента України від 17.05.2002 №466/2002 «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів» з набуттям усіх прав та зобов`язань, передбачених статтями Конвенції. Класифікація товарів для цілей митного оформлення з 01.01.2014 до 01.07.2020 здійснювалась згідно з вимогами УКТЗЕД, що був товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженою Законом України від 19.09.2013 №584-VІІ „Про Митний тариф України (далі митний тариф України) з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТЗЕД (далі - Правила), які є невід`ємною частиною митного тарифу України. У відповідності з рекомендаціями Комітету по Гармонізованій системі опису та кодування товарів (ГС) Ради митного співробітництва (Всесвітня Митна Організація) перші чотири правила застосовуються виключно послідовно. Згідно з Правилом 1, для юридичних цілей класифікація товарів проводиться виходячи з найменувань товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп. При цьому враховуються характеристики товару, які є визначальними для класифікації. Згідно з Правилом 2(a), будь-яке посилання в назвi товарної позицiї на будь-який вирiб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що вiн має основну властивiсть комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифiкується як комплектний чи завершений згiдно з цим правилом), незiбраного чи розібраного. Згідно з Правилом 2(b) будь-яке посилання в назвi товарної позицiї на будь-який матерiал чи речовину стосується також сумiшей або сполук цього матерiалу чи речовини з iншими матерiалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матерiалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повнiстю або частково складається з цього матерiалу чи речовини. Класифiкацiя товару, що складається бiльше нiж з одного матерiалу чи речовини, здiйснюється вiдповiдно до вимог правила 3. Згідно з Правилом 3 (a) перевага надається тiй товарнiй позицiї, в якiй товар описується конкретнiше порiвняно з товарними позицiями, де дається бiльш загальний його опис. Проте в разi коли кожна з двох або бiльше товарних позицiй стосується лише частини матерiалiв чи речовин, що входять до складу сумiшi чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарiв, що надходять у продаж у наборi для роздрiбної торгiвлi, такi товарнi позицiї вважаються рiвнозначними щодо цього товару, навiть якщо в однiй з них подається повнiший або точнiший опис цього товару. Згідно з Правилом 3 (b) сумiшi, багатокомпонентнi товари, якi складаються з рiзних матерiалiв або виробленi з рiзних компонентiв, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрiбної торгiвлi, класифiкацiя яких не може здiйснюватися згiдно з правилом 3 (a), повиннi класифiкуватися за тим матерiалом чи компонентом, який визначає основнi властивостi цих товарiв, за умови, що цей критерiй можна застосувати. Згідно з Правилом 3 (c) товар, класифiкацiю якого не можна здiйснити вiдповiдно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифiкуватися в товарнiй позицiї з найбiльшим порядковим номером серед номерiв товарних позицiй, що розглядаються. Згідно з Правилом 4, товар, який не може бути класифiкований згiдно з вищезазначеними правилами, класифiкується в товарнiй позицiї, яка вiдповiдає товарам, що найбiльше подiбнi до тих, що розглядаються. У відповідності з Правилом 6, для юридичних цiлей класифiкацiя товарiв у товарних пiдпозицiях, товарних категорiях i товарних пiдкатегорiях здiйснюється вiдповiдно до назви останнiх, а також примiток, якi їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порiвнювати можна лише назви одного рiвня деталiзацiї. Для цiлей цього правила також можуть застосовуватися вiдповiднi примiтки до роздiлiв i груп, якщо в контекстi не зазначено iнше. Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №650 „Про затвердження Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі Порядок № 650). Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 650 Контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності: опису товару в митній декларації процедурі декларування відповідно до вимог Митного кодексу України; відомостей про товар та код товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, із врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, відповідно до вимог Митного кодексу України. Відповідно до пункту 11 розділу ІІІ Порядку № 650, Рішення приймається у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД на підставі встановлених характеристик товару, які є визначальними для його класифікації. Разом з тим, відповідно до пункту 7 частини першої статті 336 Митного Кодексу України однією із форм митного контролю є проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи. Згідно з частиною першою статті 345 Митного Кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Предметом документальних невиїзних перевірок, відповідно до статті 351 Митного кодексу України, є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Наразі відсутнє рішення митного органу про визначення іншого коду товару, аніж визначений у митних деклараціях, зазначених в обвинувальному акті за обвинуваченням [PERSON] та відповідно у позові. Так само відсутній акт чи довідка про результати документальної невиїзної перевірки, оскільки відсутні підстави для її проведення. Щодо класифікації товару «Розчинники складні органічні, для видалення фарб та лаків: - Інгібітор видалення відкладень КЗ+…» Митні оформлення таких товарів здійснювались Харківською митницею з наданням наступних документів: - паспортів якості на продукт «Інгібітор видалення відкладень КЗ +, ТУ 2411-00404414276-2018», в якому зазначено хімічний склад товару (метанолу 95мас%, ізобутилового спирту 5 мас%); - технічних умов ТУ 2411-004-04414276-2018 «Інгібітор видалення відкладень КЗ +. Технічні умови», в яких зазначено, що «Інгібітор видалення відкладень КЗ +» являє собою суміш метанолу та ізобутилового спирту, та дається визначення сфери застосування: товар призначений для промислового використання, застосовується як смивка для видалення консервуючих, лакофарбових покриттів з металевих, кам`яних, полімерних поверхонь, а також для очищення електричних машин від промислових забруднень, видаляє лакофарбові покриття на масляній основі, алкідні емалі, фенолформальдегідні, водно-дисперсійні та інші види лакофарбових покриттів, емалі, мастики, грунтівки; може також використовуватись в якості інгібуючого розчину, що попереджує утворення гідратних пробоку газових трубопроводах та скважинах, для чого подається в ділянки с найбільш вирогідним гідратоутворенням; - технологічний регламент виробництва «Інгібітору видалення відкладень КЗ +», згідно якого товар отриманий змішуванням компонентів: метанолу та ізобутилового спирту; - експортні МД, де зазначений експортний код товару 3814009000. Товари «Інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-00404414276-2018, періодично проходили дослідження в експертному підрозділі Департаменті податкових та митних експертиз ДФС (далі ДПМЕ ДФС), які підтверджували заявлений до митного оформлення хімічний склад, що узгоджувався із зазначеним у документах на товари. Оскільки товар на 95 мас% складається з метанолу, при його класифікації розглядалась можливість його класифікації в групі 29 «Органiчнi хiмiчнi сполуки» та групі 38 «Рiзноманiтна хiмiчна продукція». Відповідно до Правила 1, згідно з Приміткою 1 до групи 29, до товарних позицiй цiєї групи включаються лише: (a) окремi органiчнi сполуки визначеного хiмiчного складу, якi мiстять або не мiстятьдомiшок; (b) сумiшi двох або бiльше iзомерiв тiєї самої органiчної сполуки (якi мiстять або немiстять домiшок), за винятком сумiшей iзомерiв ациклiчних вуглеводнiв (крiм стереоiзомерiв), насичених або ненасичених (група 27); (c) продукти товарних позицiй 2936 - 2939 або простi ефiри цукрiв, ацеталi цукрiв таскладнi ефiри цукрiв та їх солi товарної позицiї 2940, або продукти товарної позицiї 2941, iз визначеним або невизначеним хiмiчним складом; (d) продукти, зазначенi у пунктах (а), (b) або (c), розчиненi у водi; (e) продукти, зазначенi у пунктах (а), (b) або (c), розчиненi в iнших розчинниках, заумови, що розчинення є звичайною i необхiдною умовою їх зберiгання або транспортування, iз збереженням властивостей зазначених продуктiв, що не допускає їх використання для iнших цiлей, що вiдрiзняються вiд традицiйних; (f) продукти, зазначенi у пунктах (а), (b), (c), (d) або (e), з доданням стабiлiзуючихречовин (включаючи агент (добавку), що запобiгає злежуванню), необхiдних для їх зберiгання або транспортування; (g) продукти, зазначенi у пунктах (а), (b), (c), (d), (e) або (f), iз доданням протипилового засобу або барвника чи духмяної речовини з метою забезпечення безпеки або для полегшення їх iдентифiкацiї, iз збереженням властивостей зазначених продуктiв, що не допускає їх використання для iнших цiлей, що вiдрiзняються вiд традицiйних; (h) такi продукти, розведенi до стандартних концентрацiй для виробництва азобарвникiв: солi дiазонiю, речовини, що вступають у реакцiю сполучення з цими солями, амiни, що дiазотуються, та їх солi. В Загальних положеннях до групи 29 надано тлумачення визначенню поняття «окремi органiчнi сполуки визначеного хiмiчного складу»: «Окрема сполука визначеного хiмiчного складу - це речовина, що мiстить молекули одного вигляду (наприклад, з ковалентним або iонним зв`язком), склад яких визначається постiйним спiввiдношенням елементiв i може бути поданий конкретною структурною формулою. У кристалiчнiй решiтцi молекули представленi у виглядi повторюваних одиниць. Окремi сполуки визначеного хiмiчного складу, до складу яких входять iншi речовини, спецiально доданi пiд час чи пiсля виробництва (включаючи очищення), до цiєї групи не включаються… Окремi сполуки визначеного хiмiчного складу цiєї групи можуть мiстити домiшки (Примiтка 1(а)). Термiн "домiшки" використовується винятково для речовин, присутнiсть яких в окремiй хiмiчнiй сполуцi є єдиним i безпосереднiм результатом процесу виробництва (включаючи очищення). Цi речовини можуть з`явитися в результатi впливу будь-яких чинникiв, якi є присутнiми в такому процесi, переважно таких: (а) неповнота перетворення вихiдних матерiалiв; (b) присутнiсть домiшок у вихiдних матерiалах; (c) реагенти, використовуванi в процесi виробництва (включаючи очищення); (d) побiчнi продукти. Проте слiд зазначити, що такi речовини не в усiх випадках вважаються домiшками, допустимими вiдповiдно до Примiтки 1 (а). Коли такi речовини навмисно залишають у продуктi з метою зробити його придатним для використання в спецiальних цiлях, а не для загального застосування, цi речовини не розглядаються як допустимi домiшки. Наприклад, не включається продукт, що складається з метилацетату з метанолом, навмисно залишеним у ньому для полiпшення властивостей продукту як розчинника (товарна позицiя 3814). В Поясненнях до товарної позиції 3814 зазначено: «До цiєї товарної позицiї включаються органiчнi розчинники та розрiджувачi (з вмiстом або без вмiсту 70 мас. % чи бiльше нафтових фракцiй) за умови, що вони не є окремими сполуками визначеного хiмiчного складу i в iншому мiсцi не зазначенi. Вони являють собою бiльш-менш леткi рiдини, що використовуються, серед iншого, у виробництвi лакiв i фарб або як сумiшi, що видаляють жир, для частин машин i т.д.». Згідно пункту 1а) виключень з товарної позиції 3814, до неї не включаються «окремi розчинники чи розрiджувачi визначеного хiмiчного складу (зазвичай група 29) i складнi продукти, використовуванi як розчинники або розрiджувачi, але включаються до бiльш конкретної товарної позицiї УКТЗЕД, наприклад, сольвентнафта (товарна позицiя 2707), уайт-спiрит (товарна позицiя 2710), живичний, з деревини (осмолу) чи сульфатний скипидар (товарна позицiя 3805); олiї, одержанi з деревного дьогтю (товарна позицiя 3807), неорганiчнi складнi розчинники (зазвичай товарна позицiя 3824)». Враховуючи вищевикладене, згідно паспортів якості, ТУ та досліджень ДПМЕ ДФС товари являють собою суміш метанолу та ізобутанолу.

Outcome: dismissed