Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Добробут» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] 1211,20 грн. сплаченого позивачем судового збору. В обґрунтуванні позову зазначила, що [PERSON] є власником житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Позивачу не відомо місце проживання [PERSON] , який не має інтересу до житлового приміщення, належного позивачу на праві приватної власності, не приймає участі в його утриманні, сторони не спілкуються між собою, домовленість між відповідачем і власником житла щодо збереження за [PERSON] житлового приміщення відсутня, добровільно відповідач не знявся з реєстрації, залишаючись зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Також у цій квартирі був зареєстрований [PERSON] , батько сторін по справі, який помер [INFO] . II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання представник позивача Чупилка Ю.С. не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини не явки до суду не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Добробут» в судове засідання не з`явився, просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. III. Процесуальні дії по справі. 28 червня 2024 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є\~власником житлового\~приміщення квартири\~ [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 29.01.1999 р. (а.с.28). Відповідно до реєстраційного напису правовстановлюючого документу квартира [ADDRESS] жилою площею 15,0 кв.м. належить [PERSON] на підставі приватної власності про що зроблено запис в реєстрову книгу № 111 за реєстровим № 20642 від 05.10.1999 р.(а.с.29). Згідно Акту\~№ 265\~від 13.05.2024\~р.\~складеного КП\~КМР «Добробут»\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~мешкав з\~2013\~р.\~по 2020\~р.\~частково,\~а з\~2020\~р.\~по теперішній\~час не\~проживає,\~що підтверджуєтьсяпідписом\~мешканців будинку\~ [ADDRESS] \~квартири [ADDRESS] \~ [PERSON] \~та квартири\~ [ADDRESS] \~ [PERSON] (а.с.15). Згідно технічного паспорту виданого Дніпродзержинським БТІ [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 111 за реєстровим № 20642. Також у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , батько сторін по справі, який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 912 від 10.05.2024 року(а.с.14). Факт родинних відносин [PERSON] та позивачки [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1971 від 16.07.1974 року (а.с.13). Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»). Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст.\~405\~ЦК передбачено, що власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснено п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. VI.\~Висновки суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, та з урахуванням того, що позивачу не\~відомо місце\~проживання відповідача,\~який не\~має інтересу\~до житлового\~приміщення,\~належного позивачу\~на праві\~приватної власності,\~не приймає\~участі в\~його утриманні,\~Сторони не\~спілкуються між\~собою,\~домовленість між\~відповідачем і\~власником житла-позивачем\~щодо збереження\~за [PERSON] \~житлового приміщення\~ відсутня,\~добровільно відповідач\~не знявся\~з реєстрації,\~залишаючись зареєстрованим\~за адресою:\~ [ADDRESS] , що позбавляє власника квартири вільно володіти своїм майном. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VII. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. з відповідача, що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: approved