Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

16.09.2024 року [PERSON] через систему «Електронний суд» подав\~матеріали позовної\~заяви до\~ПАТ "Шахтоуправління\~«Покровське» «про стягнення моральної шкоди». В обґрунтування позову зазначає, що з 09.02.2009 року позивач безперервно працював на посаді «гірник очисного забою» в Публічному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське». 09.12.2015 року, під час роботи під землею в шахті на посаді «гірник очисного забою», з ним стався нещасний випадок на виробництві, а саме від час підняття балки, кріплення талі вийшло із зачеплення, в результаті чого таль обірвалась та врадила в область обличчя, що спричинило черепно-мозкову травму, струс головного мозку з цефалгією, вестибулопатією. За результатами нещасного випадку складено Акт форми Н-1 № 85 від 12 грудня серпня 2015 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, Акт форми Н-5 спеціального розслідування нещасного випадку. Після лікування, позивачу було визначено 3 групу інвалідності в результаті трудового каліцтва. Вказане підтверджується копією Довідки міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м.Красноармійська від 17.03.2016 року. Довідкою міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м.Красноармійська від 17.03.2016 року мені встановлено первинно 50 % втрати працездатності. В подальшому позивач неодноразово проходив повторний огляд МСЕК, однак його стан здоров`я не покращився протягом останніх 8 років, працездатність не відновлена. Так, згідно останньої довідки до Акту огляду медико соціальної експертної комісії від 30.03.2023 року, в нього залишається третя група інвалідності в результаті трудового каліцтва та повторно підтверджено 50 % втрати працездатності. Шкода, яка полягає в тому, що під час одержання травми, а також в подальшому під час тривалого лікування [PERSON] зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, внаслідок втрати працездатності в позивача змінилися умови життя, що потягло за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, постійні головні болі, відвідування численних медичних установ, переживання з приводу неможливості почувати себе повноцінною та цілком здоровою людиною, неможливістю працювати за своєю професією та отримувати гідну заробітну плату. Позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтримання стану свого здоров`я. Втрата працездатності має невідворотний характер, протягом багатьох років здоров`я не відновилось, отже розмір моральної шкоди оцінює в 120 000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2024 року цивільну справу № 208/9482/24 передано до провадження судді Гречаної В.Г. Ухвалою суду від 20.09.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 14.10.2024 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник відповідача ПАТ "Шахтоуправління «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що 09.12.2015 року о 06 годині 00 хвилин у 1 зміну заступник начальника дільниці №4 [PERSON] видав наряд робітникам дільниці №4 ГРОВ Сарафанюку М.А., учню ГРОВ [PERSON] на доставку почвопіддірочної машини EL-160 дизелевозом DLZ- 110F №26, яка знаходилась біля приводу PZF на 3 північному конвеєрному штреку блоку №10 на відстані біля 60 м від 3 північної лави блоку №10 безпосередньо за 3 північну «біс» лаву блоку № [NUMBER] . Наряд був виданий під особистий підпис у книзі нарядів дільниці №4 та наряд-путівці гірничого майстра з попереднім проведенням інструктажу з питань охорони праці по професії і видам виконуваних робіт. Контроль за безпечним виконанням робіт у зміні здійснював гірничий майстер дільниці №4 [PERSON] . Після отримання наряду, о 07 годині 10 хвилин [PERSON] і [PERSON] опустилися в шахту і направились до місця виконання наряду 3 північний конвеєрний штрек блоку №10, куди прибули о 07 годині 40 хвилин. З початку зміни робітники ліквідували разрив між балками МРД за допомогою з`єднувальної балки, потім ручною талю 3,2 т вирівняли шлях МРД. Приблизно о 13 годині 40 хвилин вони зачепили на дизелевоз DLZ-110F №26 почвопіддірочну машину EL-160 і почали ведення доставки. По ходу переміщення за допомогою ручної талі вони піднімали балки МРД у місцях негабариту для проходу EL-160. Приблизно о 14 годині 30 хвилин до [PERSON] і [PERSON] приєднався ГРП дільниці №4 [PERSON] , який також отримав наряд на доставку EL-160 від помічника начальника дільниці [PERSON] . О 18 годині 00 хвилин EL-160 була доставлена на ПК 171 3 північного конвеєрного штрека блоку №10. У цьму місці необхідно було підняти лінію дизельного шляху для можливлсті проїзду через пересип з лавного ковеєра SZK на підлавний конвеєр PZF. З цієї метою [PERSON] зачепив ручну таль за профіль СВП (забурений за допомогою канатних анкерів), а балку ДП-155У обмотав ланцюгом і, розташувавшись на ел.двигуні (резервний ел.двигун), почав піднімати балку. В цей момент кріплення талі вийшло із зачеплення з профілем СВП внаслідок чого таль обірвалася. При падінні таль вдарила [PERSON] в область обличчя, від отриманого удару він впав на підошву виробки. [PERSON] і [PERSON] надали потерпілому першу медичну допомогу, після чого [PERSON] самостійно направився в підземний медпункт ППС-2, куди прибув о 19 годині 20 хвилин. Після надання медичної допомоги о 19 годині 55 хвилин підземний фельдшер супроводила [PERSON] у поверхневий медичний пункт ППС-2, де йому був встановлений діагноз «ЧМТ, струс головного мозку з цефалгією, вестибулопатією». Заявлені позовні вимоги Відповідач вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: 1) Комісією з розслідування даного нещасного випадку встановлено вину самого Позивача в отриманні травми, оскільки саме він порушив вимоги безпеки під час експлуатації обладнання: під час виконання робіт застосував небезпечний прийом при виконанні змінного завдання: «…зачепив ручну таль за профіль СВП (забурений за допомогою канатних анкерів), а балку ДП-155У обмотав ланцюгом і, розташувавшись на ел.двигуні (резервний ел.двигун), почав піднімати балку…», чим порушив п.1.11 Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поводженню в шахті гірника очисного вибою; ст.14 Закону України «Про охорону праці»; п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015 р.р.». 2) Поряд з Позивачем винним у виникненні нещасного випадку визнано: - [PERSON] , учня гірника очисного вибою дільниці №4, який застосував небезпечні прийоми при виконанні змінного завдання, чим порушив п.1.11 Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поводженню в шахті гірника очисного вибою; ст.14 Закону України «Про охорону праці»; п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015 р.р.»; - [PERSON] , гірника підземної дільниці №4 ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», який застосував небезпечні прийоми при виконанні змінного завдання, чим порушив п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті гірника підземного», ст.14 Закону України "Про охорону праці", п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013- 2015 р.р.»; - [PERSON] , помічника начальника дільниці №4 ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»;, який не забезпечив належного контролю за безпечним виконанням робіт з боку посадових осіб дільниці №4, чим порушив п.4.1 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля», ст.14 Закону України "Про охорону праці", п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015 р.р.». З вищевказаного слід, що перелічені вище працівники неналежним чином виконали свої посадові обов`язки при переміщенні гірничо-шахтного обладнання, що потягнуло травмування Позивача. Тобто в разі, якщо суд дійде до висновку про стягнення моральної шкоди з Відповідача, то Відповідач матиме право в порядку ст.1191 ЦК України, ст. 132 КзПП України стягнути дану суму в якості збитків з вказаних вище працівників, але не більше їх середнього місячного заробітку. Таким чином, рішення суду, яким вірогідно буде визначено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Відповідача, буде впливати на права та обов`язки між ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , бо дані працівники повинні відшкодувати Відповідачеві в порядку регресу збитки, завдані виплатою Позивачеві моральної шкоди. 3) Позивачем не доведена неправомірність поведінки Відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях Відповідача), наявність вини Відповідача у виникненні травми. Необхідно врахувати, що Позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач також має право на отримання пенсії по інвалідності. Інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто, Позивач у зв`язку з отриманою травмою права на працю не позбавлений. Звільнився Позивач за власним бажанням, а не у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, після отриманої травми багато років працював на посаді, що спростовує його твердження про неможливість в подальшому працювати за своєю професією та отримувати гідну заробітну плату. Таким чином Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб. Вважають, що вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 120 000, 00 грн. не обгрунтовані, не відповідають глибині душевних страждань потерпілого, вимогам розумності і справедливості, а також усталеній судовій практиці. До того ж, компенсація моральної шкоди має суто умовний характер, - неможливо точно визначити в грошовому еквіваленті біль та страждання. 4) Щодо виконання Відповідачем функцій податкового агенту. В справі, що розглядається, питання оподаткування стягнутих сум моральної шкоди, спричиненої здоров`ю, не є предметом спору, відповідних позовних вимог Позивач не заявляв. Питання виконання визначених Податковим кодексом України функцій податкового агенту залежить не від резолютивної частини рішення суду на час ухвалення рішення, а від змісту податкового законодавства на час виплати доходу, тобто на час виконання рішення (добровільного/примусового). У додаткових міркуваннях адвокат Львов А.Л. зазначив, що Податковий кодекс України не регулює цивільно-правові відносини і навпаки, ЦК України не регулює податкові відносини. Якби законодавець мав намір виключити з об`єкта оподаткування якийсь конкретно вид відшкодування моральної шкоди, про це було б прямо зазначено в законі. Оскільки в законі прямо не зазначено, що виключається із оподаткування дохід, отриманий саме на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, слід дійти висновку, що метою законодавця було включити до оподаткування дохід, отриманий як відшкодування всіх видів моральної шкоди, перелічених в ч.2 ст. 23 ЦК України, в тому числі завданої людським цінностям найвищого ступеня. На думку Відповідача, не можна ототожнювати 2 (два) різних об`єкта оподаткування: компенсацію збитків, спричинених життю та здоров`ю та компенсацію моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я. В економічному сенсі при отриманні відшкодування збитків, завданих каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, доходу у постраждалої особи не виникає, а тому і відсутній об`єкт оподаткування. Формою відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3 ст. 22 та ст. 1168 ЦК України, є виплата грошових коштів (разова або періодична), передача іншого майна або в інший спосіб. Таке відшкодування вже не має компенсаторного характеру, а його розмір визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, у позовних вимогах просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача адвокат Львов А.Л. у судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, правом на подачу пояснень не скористався. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, правом на подачу пояснень не скористався. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, правом на подачу пояснень не скористався. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно до трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 09 лютого 2009 року по 20 квітня 2016 року, працював на вугледобувному підприємстві Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» гірник очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. З 20 квітня 2016 року переведено учнем слюсара-ремонтника на час практики. 27 липня 2016 року переведено слюсарем-ремонтником 5 розряду. 01 грудня 2022 року переведено слюсара-ремонтника 6 розряду. 11 вересня 2024 року звільнено за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання. Згідно до Акту №85 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, з [PERSON] , який є працівником ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», 09 грудня 2015 року о 18 год. 00 хв., стався нещасний випадок. Причини нещасного випадку: невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків. Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу ЧМТ, струс головного мозку з цефалгією, вестибулопатією. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: [PERSON] , [PERSON] , Лалим В.В., [PERSON] . В результаті вказаного нещасного випадку згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6862/1117 від 29.09.2016 року, № 870/124 від 12.02.2016 року, № 865/145, № 7169/1114 від 23.10. 2017 року, №2607/403 від 23.04.2018 року, №7368/1190 від 08.11.2018 року, 4692/828 від 23.06.2019 року, №175/32 від 20.01.2020 року, №4645/707 від 15.10.2020 року, № 2720/352 від 22.08.2022 року, № 5150/228 від 30.11.2023 року, 2114/83 від 31.05.2023 року, №3714/189 від 29.07.2024 року, лікарями [PERSON] \~було встановлено діагноз: наслідки перенесеної закритої виробничої ЧМТ (09.12.15) забій головного мозку 1 ступеня з лівосторонньою рефлекторною пирамидно недостатністю, помірними статико-координаторними порушеннями, стійкою вазомоторною цефалгією, синдром ВСД з по гипертоничному типу з невротичним синдромом, стадія декомпенсації. Згідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , знаходиться на пенсії по інвалідності, 3 гр., трудове каліцтво. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №098953, [PERSON] , станом на 30.03.2023 року повторно, є особою з інвалідністю 3 групи. Ступінь втрати працездатності у відсотках 50% за трудовим каліцтвом від 09.12.2015 року. Згідно довідки до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №217671, [PERSON] є особою з 3 групою інвалідності, інвалідність встановлено на строк до 01 квітня 2026 року. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд виходить з анступного. Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідност.\~4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно ч. 1-4\~ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст.\~237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Нещасний випадок з позивачем [PERSON] стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно Акту форми Н-5 від 12 грудня 2015 року про розслідування нещасного випадку, що стався 09 грудня 2015 року о 18 годині 00 хвилин на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» нещасний випадок з [PERSON] стався під час виконання ним трудових обов`язків за режимом роботи підприємства, нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом. На підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманими травмами. Виходячи із наведених вище обставин, [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі № 212/754/18, сам по собі факт отримання позивачем ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків, який встановлено актом про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК, є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлено, що у зв`язку з травмами на виробництві позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування\~моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третійстатті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн. буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 80 000,00 гривень. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 800,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial