Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про видачу обмежувального припису. Заінтересованою особою до участі справі залучено [PERSON] . В обгрунтування вимог заявником зазначено, [PERSON] є батьком [PERSON] .. Останній систематично вчиняв домашнє насильство відносно заявника. Так, 28.11.2024 року приблизно о 15 год 45 хв. [PERSON] вчинив домашнє насилля, а саме погрози щодо вбивства вдносно свого батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після чого заявник звернувся до Деснянського УП ГУНП у місті Києві з метою складання заяви про вчинення домашнього насильства. Відносно [PERSON] було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАВ №585613 від 18.12.2024 року. Проте після складання протоколу про адміністративне правопорушення переслідування та погрози з боку [PERSON] не припинилися та набули систематичний характер з метою переслідування, вимагання коштів, пограбування та супроводжувались погрозами вбивства. 13.02.2025 року постановою Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/164/25 [PERSON] було визнано виним у вчиненні домашнього насильства. Після чого за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП накладено адміністртивне стягнення у виді громадських робіт строком на 40 (сорок) годин та направлено на проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці. Окрім того, доказами вчинення домашнього насильства [PERSON] у бік [PERSON] є відеозаписи з камер відеоспостереження, а саме (копії відеозаписів додаються на флешнакопичувачі). Окрім того, [PERSON] постійно наносит пошкодження майну, котре належить заявнику, до таких пошкоджено можна віднести: зламані меблі в листопаді 2023 року. Також, на фотот погнута дверна річка, вскритий електричний щиток, виколотий дверний глазок під час спроби проникнення в квартиру 28.11.2024 року, що сталася за адресою: [ADDRESS] . Також важливо додати, що [PERSON] час від часу має приступи неконтрольованої агресії та люті, після чого останній може почати бити металевими предметами (гирі, гантелі), руками та ногами по своєму помешканню (зафіксовано на збереженні «Пошкоджені стіни та стеля, квартира [PERSON] », яке є стопом кадр з відеозапису «Відео з бодікамери 1,18.12.2024» о 23:39:42 (06 хв.56 сек на відео). Сусіди [PERSON] можуть підтвердити, що він регулярно та часто наносить удари по стінам, в тому числі в нічний час, порушуючи громадський спокій. На заклики зупинитись, як правило, відповідає погрозами та ще більшою агресією. Окрім цього, як вже зазначалося раніше [PERSON] постійно вимагає у заявника кошти під страхом фізичної розплати та називає це «заробітною платою». [PERSON] не працює на [PERSON] на скільки відомо останній взагалі ніде не працює. Також останній постійно погрожує сину заявника [PERSON] та натякає на вбивство відправляючи зображення з написом « Кем ти хочеш умереть» та свою фотографію. Крім того, в переписці [PERSON] прямо вказав, цитата « Я оставил твою мать живую», чим підтверджує наміри вбивства його дружини [PERSON] під час спільного проживання на квартирі за адресою [ADDRESS] . В переписці [PERSON] також погрожує своєму зведеному брату [PERSON] , натякаючи про смертельні хвороби. Також важливо зазначити, що матір [PERSON] сама підтверджує факт того, що останній хоче вбити свого батька [PERSON] і що йому потрібно бути обережним з ним. Окрім того на аудіозаписі «Аудіозапис 22.12.2024, 2» з 20 сек мати [PERSON] підтверджує, що він не адекватний, і що йому потрібні санітари. Це також підтверджується аудіозаписом «Аудіозапис 22.12.2024,3» На аудіозаписі « Аудіозапис 22.12.2024,1» зафіксовано, що мати [PERSON] підозрює що він на наркотиках та має «білу гарячку» і щось з цим потрібно робити. Також під час розмови із матір`ю [PERSON] остання описує шокові враження від неадекватного зовнішнього вигляду [PERSON] на фото пропонує заявнику переїхати до Ялти з метою переховування від [PERSON] . На аудіозаписі «Аудіозапис 05.01.2025,3-1» мати [PERSON] озвучує впевненість, що [PERSON] знаходиться під впливом наркотичних та/або хімічних речовин. З огляду на вище викладене заявник є особою, яка зазнала домашнього насильства. Зважаючи на вище викладене заявник просить суд: Видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] : - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресами: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року відкрито провадженні у справі. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. 10.03.2025 року Заявником [PERSON] подано клопотання про приєднання доказів та клопотання про допит свідків. Заявник, [PERSON] в судовому засіданні підтримав подану заяву у повному обсязі, просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Під час судового засідання був допитаний свідок [PERSON] - син заявника, який суду підтвердив факт вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо [PERSON] а саме, постійними вибиваннями дверей квартири та змогами потрапити до помешкання, погрозами, натяками на вбивство. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 1 ст.350-5 ЦПК України передбачає, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб, але неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Так, судом встановлено, що учасники справи є батьком та сином. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 13.02.2025 року справа №754/164/25 (провадження 3/754/203/25) встановлено, що [PERSON] було визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді громадським хробі строком сорок годин. З досліджених в судовому засіданні доказів убачається наявність конфлікту, неприязного відношення заінтересованої особи до заявника. Стосунки між сторонами напружені і неприязні. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved