Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому посилається на те, що 15 липня 2021 року між ТзОВ «МІЛОАН», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", та [PERSON] було укладено договір №5122310 шляхом підписання його електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту. Однак відповідач свої зобов`язання по поверненню коштів не виконав, у зв`язку із чим на даний час утворилася заборгованість в розмірі 25 620,71 грн. Просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі , витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 01 листопада 2024 року позовна заява надійшла до суду. 07 листопада 2024 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. 11\~листопада 2024\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13 січня 2025 року та 30 січня 2025 року витребувано докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони у судове засідання не з`явились, представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223\~та ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. 15 липня 2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №5122310, який складається з анкети-заяви на кредит, паспорту про споживчий кредит, графіку платежів, правил надання фінансового кредиту. Сума кредиту становить 5 000,00 грн, строк - 30 днів, стандартна процентна ставка - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день колристування кредитом. Дата повернення - 14 серпня 2021 року. Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними. Договір укладений шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором). ТзОВ "МІЛОАН" виконав умови договору та надав відповідачеві кошти у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується випискою по рахункам відповідача у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 15 липня 2021 року по 25 липня 2021 року. Проте,\~ [PERSON] \~умови договору\~по поверненню\~коштів та\~процентів не\~виконав,\~внаслідок чого\~утворилась заборгованість\~в загальному\~розмірі 25\~620,71 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 355,00 грн, заборгованості за відсотками 21 265,71 грн. 15 грудня 2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до якого ТзОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами позики, у т.ч. за договором №5122310 від 15 липня 2021 року на суму 25 620,71 грн, що підтверджується договором, актом прийому-передачі, платіжним дорученням та реєстром боржників. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству\~з обмеженою\~відповідальністю «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023\~року, у тому числі за договором №5122310 від 15 липня 2021 року на суму 25 620,71 грн, що підтверджується договором, актом прийому-передачі та реєстром боржників. Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті\~Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.536\~ЦК України,\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Відповідно до\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з положеннями ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України\~передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань. Відповідачем не надано заперечень щодо того, що він в електронному режимі підписував кредитний договір, отримував кредитні кошти, а також користувався ними, тобто та обставина, що відповідач отримав від позивача кредит, не спростована. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що відповідач не здійснював погашення боргу за кредитом, не сплачував відсотки за користування ним, що вказує на наявність заборгованості по кредиту. Оскільки доказів відсутності заборгованості по кредитному договору відповідач суду не надав, суд не бачить підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. За таких підстав, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 9\~000,00 грн, суд виходить з такого. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Так, судом встановлено, що 01 липня 2024 року між позивачем та адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" було укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024. Позивач на підтвердження понесених витрат надав акт про надання юридичної допомоги №01-07/2024 від 02 жовтня 2024 року згідно з договором про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року. Суд вважає завищеною вартість наданих послуг представником позивача. \~ \~ \~ \~Так, на переконання суду, дії щодо надання усної консультації та складення позовної заяви не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн. В стягненні іншої частини таких витрат позивачу необхідно відмовити. З огляду на викладене,

Outcome: approved