Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» про стягнення грошових коштів 5320,06 гривень. [PERSON] є власником 3/4 (трьох четвертих) часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.02.2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав від 23.02.2023 року. З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 23.02.2023 року №715920291 вбачається, що спадкоємець: Позивач є єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері - [PERSON] . З вищенаведеного вбачається, що до позивача перейшли всі права та обов`язки після смерті її матері [PERSON] . Таким чином, [PERSON] - належний позивач, оскільки є споживачем в силу закону. У серпні 2022 року Акціонерне товариство Одесагаз склало акт звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу за особовим рахунком: [NUMBER] , на ім`я споживача: [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач станом на червень 2022 року надав довідку про стан розрахунків з ТОВ Одесагаз-постачання за період з 01.11.2020 року по 30.06.2022 року. З довідки вбачається, що у покійної матері позивача є заборгованість в розмірі 719,20 грн., що не відповідає дійсності. З акту звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу від 04.08.2022 року вбачається, що об`єм спожитого газу станом на серпень 2022 року складає мінус 560,92. Так, у серпні 2022 року тариф у Відповідача складав - 9,2 грн. за 1 куб. метрів газу, таким чином безпідставно набуті грошові кошти Відповідачем в розмірі 5160,46 грн. = (560,92*9,2 грн.) позивачка про порушене право дізналась лише у серпні 2022 року. На теперішній час постачальник газу є Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ». З травня 2022 року та по теперішній час позивач не користується послугами Відповідача, а постачальник інша організація, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», яка на теперішній час здійснює газопостачання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.01.2024 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 19.03.2024 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] адвоката Саінчук А.О. про збільшення позовних вимог. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 29.10.2024 року. У судове засідання з`явився, представник позивача [PERSON] адвокат Саінчук А.О., яка підтримала позовні вимоги та просила про їх задоволення. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив надав заяву в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. У зв`язку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. В матеріалах справи наявний відзив представника відповідача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" Федорової В.В., в якому представник просить суд відмовити у позові у повному обсязі, вважає позов не обґрунтованим та не доказаним. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 3/4 (трьох четвертих) часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.02.2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав від 23.02.2023 року (а.с.26). З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 23.02.2023 року №715920291 вбачається, що спадкоємець: Позивач є єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері - [PERSON] . З вищенаведеного вбачається, що до позивача перейшли всі права та обов`язки після смерті її матері [PERSON] . (а.с.24-25). У серпні 2022 року тариф у Відповідача складав - 9,2 грн. за 1 куб. метрів газу, таким чином безпідставно набуті грошові кошти Відповідачем у розмірі 5160,46 грн. = (560,92*9,2 грн.) позивачка про порушене право дізналась лише у серпні 2022 року. На теперішній час постачальник газу є Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ». З травня 2022 року та по теперішній час позивач не користується послугами Відповідача, а постачальник інша організація, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», яка на теперішній час здійснює газопостачання З довідки про стан розрахунку Відповідача за період з 01.11.2020 року по 30.06.2022 року [PERSON] сплатила: у листопаді 2020 року - 14,00 грн.; у грудні 2020 року - 161,00 грн.; у січні 2021 року - 1097,00 грн.; у лютому 2021 року - 727,00 грн.; у березні 2021 року - 685,00 грн.; у квітні 2021 року - 532,00 грн.; у травні 2021 року - 317,00 грн.; у липні 2021 року - 368,00 грн.; у вересні 2021 року - 3196,00 грн.; у листопаді 2021 року - 10,00 грн.; у грудні 2021 року - 806,38 грн.; у січні 2022 року - 884,00 грн.; у березні 2022 року - 948,00 грн.; у квітні 2022 року - 500,00 грн.; у травні 2022 року - 500,00 грн. Позивачу за адресою: [ADDRESS] надаються наступні комунальні послуги: централізоване постачання холодної води, водовідведення, газо - та електропостачання. Відповідач до травня 2022 року (включно) здійснював газопостачання, за що систематично перераховувалися грошові кошти, що підтверджується квитанціями та визнається цей факт Відповідачем. Позивач оплачувала послуги з газопостачання, разом з тим виникла переплата, що підтверджується відповідним актом звіряння, з якого вбачається, що наявний мінус 523,92 куб.м. (станом на квітень 2022 рік.) (а.с.35-36). Правовідносини, пов`язані із захистом права споживачів врегульовані Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року, та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року. Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини перша та друга статті 627 ЦК України регламентують, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 2 ст. 633 ЦК України). Приписами ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч. 1). До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (ч. 3). Частиною 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, на: захист своїх прав державою (п. 1); належну якість продукції та обслуговування (п.2); безпеку продукції (п.3); звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав (п. 6) (ч. 1 ст. 4 вказаного Закону). Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно п.1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що споживач зобов`язаний сплачувати лише за ті послуги, що були ним безпосередньо спожиті Так, Позивачка не спожила станом на квітень 2022 року - 523,92 (560,92 куб. - 37 куб - станом на серпень 2022 року), що підтверджується актом звіряння, оскільки 500,00 грн. було сплачено в травні 2022 року, а вже постачальник природного газу був вже не Відповідач, то необхідно стягнути ці грошові кошти з Відповідача. Таким чином, розрахунок згідно інформації з акту звіряння фактичного використання об`єктом споживача об`ємів природного газу наступний: не спожитий газ Позивачем та її покійної матір`ю станом на серпень 2022 рік становить 560,92 куб. м.; спожитий об`єм газу з травня 2022 рік по серпень 2022 рік становить: 37,00 куб.м. (15,00+13,00+9,00) за наданими показниками споживача. переплата позивача станом на травень 2022 року становить 500,00 грн. Таким чином, необхідно відняти споживчі об`єму природного газу з травня по серпень 2022 року та додатки 500,00 грн., оскільки оплата здійснена в травні 2022 року, коли Відповідач вже не здійснював постачання природного газу Позивачу. Тариф складає 9,2 грн. за 1 куб.м. на момент складання акту звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. Так, позовні вимоги про стягнення грошових коштів складає 5320,06 грн. =4820,06 грн.+ 500,00 грн. (сплачені грошові кошти в травні 2022 року) = 9,2 грн. * 523,92 (560,92-15,00-13,00-9,00). Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Одесагаз-Постачання»\~про стягнення\~грошових коштівпідлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору у розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved