Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

В травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь 245 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~ професійного захворювання при виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позову зазначає наступне. [PERSON] з 03 березня 2003 року по 25 січня 2008 року, та з 16 червня 2009 року по 13 березня 2017 року, працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі відповідач). За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 25 травня 2017 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: 1. Радикулопатія попереково-крижова LS, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії. емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першогодругого ступеня; 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: Рівень фізичного перевантаження: робоча поза вимушена «на четвереньках», впродовж 27,2% змінного часу при допустимому значенні до 10%, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 40 кг при допустимому значенні до 30кг, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу: двома руками - 97234 при допустимому значенні - до 70000, однією рукою - 39510 при допустимому значенні - до 36000; Запиленість повітря робочої зони: пил в концентрації 89,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, діяв впродовж 87,5% змінного часу; Мікроклімат: температура повітря становила 24,6° при нормі 20-24°, відносна вологість повітря 77%, при нормі 75%, швидкість руху повітря при нормі 0,6-0,5 м/с становила 0,3 м/с. Час дії несприятливого мікроклімату впродовж 87,5% зміни; Шум: еквівалентний рівень шуму складає 92 дБ при допустимому значенні 80 дБ. Рівень напруженості праці По сенсорному навантаженню тривалість зосередженого спостереження 76% при допустимому значенні 51-75%. Навантаження на слуховий аналізатор - розбірливість слів і сигналів - від 50% до 70% при допустимому значенні від 90% до 70%. Ступінь ризику для власного життя та життя інших осіб - вірогідний. Нерегулярна змінність з роботою у нічний час допустимому показнику - двозмінна (без нічної зміни). Також на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом форми Н-1 № 15 про нещасний випадок від 19 травня 2012 року та актом форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 19 травня 2012 року. П.6 акту форми Н-1 встановлюються обставини при яких стався нещасний випадок, а саме: 17.05.2012 року в 3-ю зміну в.о. зам. начальника дільниці №4 [PERSON] був виданий наряд ланці робочих (7ГРОЗ, 1МГВМ, 1ел.сл., 1МПУ, 2ГРП) на виїмку вугілля з 858 лави, кріплення сполучень, обслуговування конвеєрів і ДКНУ, доставку лісоматеріалів. Керував роботами в зміні гірничий майстер [PERSON] . В 22 годині 40 хвилин гірничий робітник очисного забою [PERSON] доставляв вручну дерев`яну стойку (L-2 метра) по 858 збірному штреку на ВПП ПК-12, для навантажування і подальшого транспортування по ДКНУ на НПП, при переміщенні по ходовому відділенню, спотикнувся, не здержав рівноваги впустив дерев`яну стойку собі на ліву ногу, травмував її. Відповідно до п. 6, акту форми Н-5 нещасний випадок з ГРОЗ [PERSON] вважається пов`язаним з виробництвом. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 10 жовтня 2012 року серії 10 ААА № 084486 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 15%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 липня 2017 року серії 12 ААА № 046957 позивачу певинно-повторно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65% з яких: 40% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість, 10% - виробнича травма. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 липня 2017 року серії 12 ААА № 651713 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та протипоказана важка фізична праця, робота в умовах підземно, несприятливого мікроклімату, дії пилу, шуму. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 липня 2021 року серії 12 ААА № 064879 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65% з яких: 40% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість, 10% - виробнича травма. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 липня 2021 року серії 12 ААВ № 126732 позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності та протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування. Позивач має скарги на біль в шийному та п/кр відділі з іррадіацією в праву нижню кінцівку, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, сухий кашель, задишку при незначному фізичному навантаженні, зниження слуху. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням та вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання та травми, постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань та виробничої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Враховуючи ступень втрати працездатності, тривалість та глибину фізичних та душевних\~ страждань, не можливість відновити стан здоров`я, істотність змін у життєвих стосунках, необхідність додаткових зусиль для організації повсякденного життя, постійне лікування позивач вважає, що стягнення з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 245\~000 грн є справедливим та розумним.\~\~ Ухвалою суду від 04.06.2024 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 05.08.2024 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.29 КЗпП України Позивач, який працював на підприємствах Відповідача, до початку роботи був ознайомлений з умовами праці, з наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, а також про можливі наслідки їх впливу на здоров`я, що підтверджується його особистим підписом та даними інструктажу з охорони праці. На вимогу ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» забезпечило [PERSON] спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створило безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку вугілля на території України не запроваджено. Крім того, Державними органи влади України, в особі Головного управління Держпраці у Дніпропетровської області, існуючи технологічні процеси з видобутку вугілля узгодженні, жодних приписів щодо порушень Відповідачем вимог нормативно-правових актів з охорони праці не надходило, посадові особи підприємства до адміністративної відповідальності не притягувалися, роботу підприємства не зупиняли. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981р. № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві Відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванні чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків. Крім того, що Позивач, укладаючи з Відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало Позивачу відмовитися від укладення цього договору. Він свідомо йшов працювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. Також, позивач щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був усвідомлений про стан свого здоров`я (професійне захворювання виникає не раптово, а протягом певного періоду - профмаршруту). Протягом усього часу роботи на підприємстві Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність Позивача для виконання дорученої роботи і вони не мали жодних правових підстав для відсторонення Позивача від роботи за станом здоров`я. Саме на підставі позитивних результатів медичних періодичних обстежень Позивач був допущений до роботи на підприємстві. Позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні огляди наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Своєчасне виведення Позивача із зони впливу важких умов праці та шкідливих факторів допомогло б зберегти його здоров`я та не допустити настання наслідків, що є на даний момент, а тому однією з суттєвих причин втрати працездатності Позивача є його власні дії. Зазначає, що під час розслідування причин виникнення професійних захворювань у Позивача, комісією не було встановлено жодного припису, який не було виконано роботодавцем в частині забезпечення безпечних умов праці; не встановлено невиконаного заходу з охорони праці, не встановлено жодного механізму, обладнання, які б експлуатувалися без дозволу Держгірпромнагляду, а також порушення вимог в частині незабезпечення працівника засобами індивідуального заходу та іншими засобами для забезпечення безпечних умов праці. З урахуванням вищезазначеного в діях Відповідача відсутня протиправна поведінка та вина щодо спричинення моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З огляду на викладене, Позивачем не надано жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю Відповідача. Факт знаходження в трудових правовідносинах з Відповідачем і отримання професійного захворювання під час роботи на підприємстві роботодавця, не дає достатніх підстав доведеність вини Відповідача. З урахуванням вищезазначеного в діях Відповідача відсутня протиправна поведінка та вина щодо спричинення моральної шкоди. Вважає, що позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди, не надано доказів заподіяння позивачу моральної шкоди. 09.07.2024 представником позивача надано відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача на задоволенні позовних вимог наполягає. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] , виданої 18.07.1989 на ім`я [PERSON] , [INFO] , позивач 03 березня 2003 року по 25 січня 2008 року, та з 16 червня 2009 року по 13 березня 2017 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 13.03.2017 позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. Згідно з акту П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.05.2017 встановлено наявність у позивача професійних захворювань: радикулопатія попереково-крижова LS, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії. емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першогодругого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Вищезазначений акт встановлює, що професійне захворювання(отруєння) виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Хронічне професійне захворювання позивача виявлено під час медичного огляду в 2017 році, повідомлення про наявність \~хронічного професійного захворювання позивача 11.07.2017, встановлення остаточного діагнозу 25.04.2017, раніше професійне захворювання виявлено не було, винні особи не встановлені у зв`язку зі зміною керівництва. Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 17 років 3 місяці. Також на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом форми Н-1 № 15 про нещасний випадок від 19 травня 2012 року та актом форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 19 травня 2012 року, в результаті якого позивачем було втрачено 10% втрати працездатності. П.6 акту форми Н-1 встановлюються обставини при яких стався нещасний випадок, а саме: 17.05.2012 року в 3-ю зміну в.о. зам. начальника дільниці №4 [PERSON] був виданий наряд ланці робочих (7ГРОЗ, 1МГВМ, 1ел.сл., 1МПУ, 2ГРП) на виїмку вугілля з 858 лави, кріплення сполучень, обслуговування конвеєрів і ДКНУ, доставку лісоматеріалів. Керував роботами в зміні гірничий майстер [PERSON] . В 22 годині 40 хвилин гірничий робітник очисного забою [PERSON] доставляв вручну дерев`яну стойку (L-2 метра) по 858 збірному штреку на ВПП ПК-12, для навантажування і подальшого транспортування по ДКНУ на НПП, при переміщенні по ходовому відділенню, спотикнувся, не здержав рівноваги впустив дерев`яну стойку собі на ліву ногу, травмував її. Відповідно до п. 6, акту форми Н-5 нещасний випадок з ГРОЗ [PERSON] вважається пов`язаним з виробництвом. Причина нещасного випадку невиконання посадових обов`язків, вимог інструкції з охорони праці, в тому числі позивачем [PERSON] . Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 10 жовтня 2012 року серії 10 ААА № 084486 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 15%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 липня 2017 року серії 12 ААА № 046957 позивачу певинно-повторно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65% з яких: 40% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість, 10% - виробнича травма. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 липня 2017 року серії 12 ААА № 651713 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 липня 2021 року серії 12 ААА № 064879 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65% з яких: 40% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість, 10% - виробнича травма. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 липня 2021 року серії 12 ААВ № 126732 позивачу повторно безстроково за професійним захворюванням встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з пунктом 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що наявність вини позивача у нещасному випадку, який стався під час виконання ним посадових обов`язків виключає відшкодування відповідачем заподіяної моральної шкоди через ушкодження здоров`я та втрату професійної працездатності. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №212/7705/18 (провадження №61-6552св18). Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням доведений матеріалами справи. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, в тому числі обставин нещасного випадку та вини працівника. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. Суд наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою ним виробничою травмою та професійним захворюванням. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, тяжкість отриманої виробничої травми, втрату професійної працездатності, інвалідність, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 65% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, враховує в тому числі обставин нещасного випадку та вину працівника, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди,\~завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року. Таким чином граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми,\~що за\~рішенням суду\~спрямовуються на\~відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто не ототожнюється відшкодування моральної шкоди,\~завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року № 598/438/21, від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20. Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року. На підставі вищевикладеного суд зазначає, що в даній справі ухвалюється рішення про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, тому стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial