Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

У листопаді 2024 р. позивач [PERSON] через свого представника адвоката Місяченко Ольгу Анатоліївну звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій просила суд збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.08.2018 у цивільній справі № 488/3533/17 та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8 650,00грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.09.2015 року у справі № 488/3395/15-ц з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю - позивачкою, на утриманні якої знаходиться і малолітня дочка. Обох дітей позивачка виховує сама. 28.08.2018 року за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва № 488/3533/17 розмір аліментів зменшено з 1/3 до 1/5 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказала, що зменшення розміру аліментів з 1/3частини на 1/5частину від усіх видів заробітку (доходів) була спричинена поданням позову відповідачем через зміну (погіршення) його матеріального становища. Вважала, що з дня винесення даного рішення минуло 5 років, за цей час матеріальне становище та обсяг доходів відповідача змінилось (покращилось), змінились і сімейні обставини по утриманню дружини. Зазначила, що наразі відповідач проходить службу в Збройних Силах України в званні старший сержант у військовій частині [NUMBER] і розмір його грошового забезпечення значно виріс в порівнянні із заробітною платнею 2018 року, а його дружина, [PERSON] , яка на час ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів перебувала у декретній відпустці, на тепер працює та отримує заробітну плату. Отже вважала, що змінились (поліпшились) обставини через які відповідачем було зменшено розмір аліментів. Представник позивача також зазначила, що виконавче провадження за рішенням суду від 28.08.2018 року у справі № 488/3533/17 не відкривалось, аліменти сплачуються за заявою відповідача безпосередньо з місця роботи. Вказала, що син відповідача, [PERSON] , щорічно проходить медичне ехокардіологічне обстеження серця (за медичними показаннями), має хронічне захворювання - тонзиліт, що загострюється посезонно. Хлопчик росте, змінюються і витрати на його утримання та забезпечення йому нормальних життєвих умов (одяг, лікування, захоплення, навчання, зокрема забезпечення необхідними електронними та мобільними засобами для онлайн навчання, тощо), які б відповідали розвитку дитини його віку (11 років). Тому все це спонукає позивача витрачати на утримання дитини значні кошти, а отже розмір аліментів, які стягуються з відповідача, має бути збільшений, виходячи зі збільшення потреб дитини. Ухвалою суду від 14.11.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. У своєму відзиві відповідач заперечував проти вимог позивача та просив суд відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказав, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, він проходив службу у військовій частині, яка була розташована в [ADDRESS] . Після захоплення зазначеного міста, державні виконавці Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та працівники бухгалтерського відділу його військової частини перестали виконувати свої обов`язки в м. Херсон. З того часу виплати аліментів на утримання сина [PERSON] припинились, та в нього почала з`являться заборгованість. З метою належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів, відповідач за власним рішенням письмовим рапортом звернувся до керівництва військової частини з проханням розпочати без наявності виконавчого листа по аліментам проводити з його грошового забезпечення відрахування аліментів на утримання сина [PERSON] . З метою погашення виниклої заборгованості по аліментам, відповідач також подав другий рапорт в якому зазначив, що згоден на відрахування 50% його доходу з метою швидшого погашення виниклої заборгованості. На тепер заборгованості по сплаті аліментів немає. Також вказав, що протягом усього часу він за наявної можливості неодноразово звертався до позивача з метою провести час з [PERSON] , але на більшу частину звернень отримував відмови. Під час спільного проведення часу з сином [PERSON] , він не зберігав чеки покупок для дитини, адже вважав додаткові витрати зі свого боку цілком природніми для життєзабезпечення дитини. Зазначив, що з 01.01.2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196,00 грн. Мінімальний розмір аліментів становить не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України), а саме 1598 ,00 грн. Станом на сьогодні він щомісячно в середньому сплачує аліменти на утримання свого сина [PERSON] в сумі 10 904,30 грн., що в три рази більше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважаю, що сума сплачуваних ним аліментів в сумі більше ніж 10 000,00 гривень. (1/5 частка) достатня для нормального матеріального забезпечення сина, [PERSON] . Відповіді на відзив від позивача не надходило. В судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2025 р. позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви та просили її задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, підтримав доводи, викладені ним у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, зваживши доводи сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 21.09.2015 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва у цивільній справі № 488/3395/15-ц було ухвалено рішення, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05.08.2015 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.08.2018 р., ухваленого у цивільній справі № 488/3533/17, розмір аліментів, які стягувалися з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , були зменшені з 1/3 частини на 1/5 частину від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Матеріалами справи також підтверджено, що заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2013 р.н., станом на 01.05.2024 р відсутня. Відрахування аліментів здійснюється із заробітної плати [PERSON] , що підтверджується листом Суворовського відділу ДВС у місті Херсон ПМУМЮ (м. Одеса) від 04.11.2024, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 488/3395/15 від 05.10.2015 р., довідками Військової частини [NUMBER] про нараховані доходи [PERSON] , з яких утримуються аліменти за період з липня 2021 року до 30 вересня 2024 р. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Як вбачається з наданих суду довідок про нараховані відповідачу доходи та утримані з доходу аліменти, середній розмір стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , 2013 р.н., становить 10 000,00 грн. Крім того, як слідує з рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.08.2018 р. у справі № 488/3533/17, відповідач [PERSON] має на утриманні ще одну дитину від другого шлюбу сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК Українивизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Необхідність збільшення аліментів, які стягуються на утримання сина, позивач обґрунтувала збільшенням витрат на його утримання у зв`язку з його фізіологічним зростанням та потребою у зв`язку з цим витрат на купівлю одягу, лікування, захоплення, навчання тощо. Також вказувала, що сама виховує двох дітей. Вважала, що матеріальне становище відповідача покращилось, зокрема у зв`язку з тим, що дружна відповідача також працює та отримує дохід. З цього приводу суд зазначає, що саме батьки дитини несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд відзначає, що розмір аліментів, які стягуються з їх платника, може бути збільшений за умови виникнення певних обставин, передбачених законом, які виникли після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Проте, позивачем не надано доказів, які б із достовірністю та своєю достатністю стверджували про необхідність збільшення розміру аліментів. Оцінюючи надані докази, суд відзначає, що наведені в позовній заяві обставини не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Суд звертає увагу, що позивач, посилаючись понесення додаткових витрат у зв`язку із лікуванням та проходженням обстежень дитини, не позбавлена можливості звернутись з позовом щодо стягнення додаткових витрат, понесених та лікування, які стягуються одноразово, лише у разі не вирішення батьками в добровільному порядку витрат щодо лікування дитини. Але такі понесені позивачем витрати на лікування та необхідні обстеження не дають підстав для збільшення розміру аліментів, про які просить позивач, тому доводи позивача не є законними та обґрунтованими. Крім того, позивачка взагалі не надала жодного доказу на підтвердження розміру витрат, які були понесені на лікування та обстеження дитини. Аналізуючи викладене,\~суд доходить\~висновку,\~що позивачем\~не надано\~достатніх та\~обґрунтованих доказів\~на підтвердження\~обставин,\~передбачених ст.\~192\~СК України,\~які б\~давали підстави\~для збільшення\~розміру аліментів,\~тому відсутні\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишаються за позивачем. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: dismissed