Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановити той факт, що померла [INFO] [PERSON] (відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] ) є рідною матір`ю позивача, а [PERSON] , [INFO] , є її рідним сином. Визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування право власності на спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: земельну частку (пай) площею 3,98 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Суворова Козилівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0274995, виданого Корюківською районною державною адміністрацією 22 травня 1997 року. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно, за таких обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні вимог позивача. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Козилівка Корюківського району Чернігівської області. Зареєстрований та проживає в с. Авдіївка, Корюківського району Чернігівської області, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданою виконкомом Авдіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області від 27.12.2018 року № 1710. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серія [NUMBER] від 18.05.1973 року його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] у віці 50 років померла, про що Козилівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] та складено 28 травня 2001 року відповідний актовий запис за № 20.За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Суворова на території Козилівської сільської ради, Корюківського району Чернігівської області та була включена в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат, їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0274995 розміром 3,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.11.2023 року К-1543/0-1607/6-23, вартість земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнта індексації 4,796 та одноразового коефіцієнту індексації ріллі 1,756 станом на 01.01.2023 року становить 35 479,98 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Слід зауважити, що спадщина відкрилася в період чинності Цивільного кодексу УРСР, тому застосуванню підлягають норми саме ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР (діяла на момент смерті спадкодавця) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] відповідно до норм ЦК УРСР фактично прийняв спадщину, бо вступив в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). Для оформлення спадкових прав позивач звернувся до нотаріуса для отримання консультації. Нотаріус оглянувши надані ним документи повідомила, що в них відсутні оригінали правовстановлюючих документів - сертифікат на право на земельну частку (пай) на покійну матір та розбіжності в написанні прізвища покійної в документах. У зв`язку з цим нотаріус запропонувала позивачу звернутися до суду, так як видати свідоцтво про право на спадщину вона не має права. Так, в свідоцтві про народження позивач прізвище його матері записане українською мовою « [PERSON] », сертифікат на право на земельну частку (пай) також виданий на ім`я « [PERSON] ». Проте, в свідоцтві про смерть матері позивача зазначено « [PERSON] ». Дана плутанина могла статися внаслідок неточного перекладу в документах, які на той час видавалися російською мовою з подальшим перекладом на українську мову. Отже, з огляду на викладене, виникла ситуація, коли необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити, що [PERSON] є сином померлої [PERSON] . Даний факт необхідно встановити, як вже зазначалось вище, для можливості отримати в спадок після смерті матері позивача земельну ділянку, яка знаходиться у на території Козилівської сільської ради, Корюківського району Чернігівської області. Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення факту, яке має юридичне значення» №5 від 25.05.1998 р. - «суд має право розглядати справи про встановлення родинних відносин, якщо підтвердження даного факту необхідно заявнику для отримання в нотаріальних органах свідоцтва про право на спадщину». Встановлення даного факту необхідно мені для оформлення спадщини. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексуУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 605, 60 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved