Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. \~ \~ \~ \~Зі змісту позовної заяви вбачається, що 03.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що органом реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис № 366. На час подання позову шлюб між подружжям не розірвано, але шлюбні стосунки між подружжям фактично припинено. \~ \~ \~ \~За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти придбано наступне майно: 1) квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] ; підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу № 430 від 07.04.2023 року, право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] ; 2) нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1038; підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу № 433 від 07.04.2023 року, право власності на приміщення зареєстровано за [PERSON] ; 3) транспортний засіб марки Peugeot, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 28.03.2024 року на [PERSON] у ТСЦ 3245, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; 4) транспортний засіб марки Kia, моделі Sportage, 2019 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 10.03.2023 року на [PERSON] . \~ \~ \~ \~Враховуючи, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, то [PERSON] з викладених у позові підстав просила здійснити його поділ наступним чином: 1) визнати за [PERSON] право власності на а) транспортний засіб марки Peugeot, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а також б) 61/100 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на а) транспортний засіб марки Kia, моделі Sportage, 2019 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а також б) на нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1038, а також в) 39/100 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] просила вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 16.09.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав шляхом подачі заяв по суті справи. Під час підготовчого провадження від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (Т. 1, а.с. 148-177), в якому відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів того, що перелічене у позовній заяві майно не є спільною сумісною власністю подружжя. Одночасно з відзивом на позовну заяву відповідачем подано зустрічний позов про визнання права особистої приватної власності (Т. 1, а.с. 98-147), в якому [PERSON] з викладених у зустрічній позовній заяві підстав просив визнати за ним право приватної власності на майно: 1) квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] ; 2) нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1038; 3) транспортний засіб марки Kia, моделі Sportage, 2019 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Крім того, під час підготовчого провадження від сторони позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (Т. 1, а.с. 199-211), в якому висловлено заперечення проти задоволення зустрічного позову та підтримано доводи і аргументи, викладені у первісній позовній заяві. У свою чергу, від сторони відповідача під час підготовчого провадження надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (Т. 1, а.с. 212-215), в якій підтримано зустрічний позов у повному обсязі, наголошено на необхідності його задоволення та відмови у задоволенні первісної позовної заяви. Будь-яких інших заяв по суті справи від сторін справи під час підготовчого провадження не надходило. Ухвалою суду від 26.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за первісною позовною заявою підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у раніше поданих стороною позивача заявах по суті справи, а також просили повністю відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти позовних вимог за первісною позовною заявою, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у раніше поданих стороною відповідача заявах по суті справи, а також наполягали на повному задоволенні зустрічної позовної заяви. У кінцевому підсумку [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки Peugeot, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Розглянувши матеріали поданої позовної заяви та зустрічної позовної заяви, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. ст. 319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 23 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. У постанові КЦС ВС від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18 зроблено висновок, що «наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя». Під час судового розгляду позивач [PERSON] у доповнення до обставин і фактів, що викладені у позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву, також пояснила, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] вона офіційно працевлаштована не була, але мала свій онлайн-магазин, працювала в обмінному пункті, була фрілансером, отримувала доходи з інших джерел. У свою чергу, під час судового розгляду відповідач [PERSON] у доповнення до обставин і фактів, що викладені у відзиві на первісну позовну заяву, зустрічному позові, відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, зазначив, що у 2022 році його батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , отримали по 7\~500\~000 грн. 00 коп. в якості одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю їх сина (брата [PERSON] ) [PERSON] , що мала місце під час виконання ним військових обов`язків з захисту України від збройної агресії російської федерації. Частину з цих коштів, а саме 4\~600\~000 грн. 00 коп. батьки вирішили безповоротно та безоплатно віддати [PERSON] , перерахувавши вказану суму коштів на його банківський рахунок. Надання цих коштів передбачалося виключно для [PERSON] для придбання ним квартири, а не для потреб його сім`ї з [PERSON] . Саме за ці грошові кошти, що були надані особисто [PERSON] та для його особистих потреб, тобто були його особистою приватною власністю, і було придбано спірне майно. На додаток до цього, [PERSON] пояснив, що розрахунок за придбання спірного майна відбувався в готівковій формі з використанням іноземної валюти (доларів США), хоча дійсно на банківський рахунок [PERSON] гроші отримав від батьків у національній валюті. Кошти [PERSON] знімав у відділенні банку, після чого здійснював їх обмін на долари США. Зняття готівки [PERSON] здійснював також шляхом перерахування коштів на карткові рахунки [PERSON] , її батьків та її сестри. Крім того, зняття коштів відбувалось і у різних містах [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що певна частина грошових коштів, які були надані його батьками та знаходилися на його банківському рахунку, була використана також для інших особистих цілей перекази на користь третіх осіб (оплата букмекерів, казино), придбання подарунків, перекази на користь друзів. Перекази [PERSON] , її матері [PERSON] , сестрі [PERSON] були обумовлені існуванням щоденного обмеження на зняття готівки та переслідували мету швидкого зняття коштів з рахунку і їх обміну на іноземну валюту з наступним поверненням [PERSON] для придбання спірного майна. У той же час, [PERSON] підтвердив, що частина грошових коштів, що переказувалися іншим особам йшла і на задоволення їх особистих потреб. Під час судового розгляду було допитано свідка [PERSON] , [INFO] . У своїх показаннях свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] є її сином. У серпні 2022 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] отримали по 7\~500\~000 грн. 00 коп. в якості одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю їх сина [PERSON] , який загинув [INFO] під час виконання військових обов`язків. Спільним рішенням [PERSON] та [PERSON] було передбачено надання частини цих коштів синам [PERSON] та [PERSON] . Для цих цілей [PERSON] відкрив відповідний банківський рахунок, куди в листопаді 2022 року [PERSON] перерахував грошові кошти у розмірі 2\~600\~000 грн. 00 коп., а у березні 2023 року [PERSON] перерахувала грошові кошти у розмірі 2\~000\~000 грн. 00 коп. Таким чином [PERSON] та [PERSON] перерахували своєму сину відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 4\~600\~000 грн. 00 коп. Свідок [PERSON] зазначила, що вказані гроші надавалися ними особисто [PERSON] , в його особисту власність та для особистих цілей, зокрема, для придбання ним квартири. При цьому [PERSON] наполягала на тому, щоб придбана квартира була оформлена на неї або на її чоловіка [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо про ті обставини, що за вказані гроші [PERSON] придбав квартиру, нежитлове приміщення та автомобіль марки KІА, що є предметом спору в межах даної справи. Разом з тим, [PERSON] підтвердила, що при укладенні договорів купівлі-продажу спірного майна вона присутньою не була, як і при передачі коштів за придбання цього майна. [PERSON] відомо, що розрахунок за вказане майно здійснювався [PERSON] з використанням іноземної валюти. При цьому [PERSON] не знає як та де знімалися кошти з рахунку [PERSON] , де здійснювався їх обмін на іноземну валюту та на які ще цілі витрачалися перераховані нею грошові кошти. На додаток до цього, [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, отримує стабільний дохід. У свою чергу, позивач [PERSON] у період шлюбних відносин не працювала, будь-якого доходу не мала, грошей на потреби сім`ї не докладала. При цьому свідок [PERSON] зазначила, що знає про те, що позивач [PERSON] продавала побутову хімію, але відомості щодо її доходу від продажів свідку [PERSON] невідомі. У той же час, свідок [PERSON] запевнила, що спірне майно було придбано виключно за особисті кошти [PERSON] , зокрема, за ті, що були йому перераховані нею та її чоловіком [PERSON] . Під час судового розгляду було допитано свідка [PERSON] , [INFO] . У своїх показаннях свідок [PERSON] вказав, що відповідач [PERSON] є його сином. Зазначив, що у серпні 2022 року він та його дружина [PERSON] отримали по 7\~500\~000 грн. 00 коп. в якості одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю їх сина [PERSON] . Частина цих коштів, а саме 4\~600\~000 грн. 00 коп. були перераховані ними на банківський рахунок відповідача [PERSON] . Метою вказаного переказу було бажання [PERSON] та [PERSON] придбати для свого сина [PERSON] квартиру. У зв`язку з чим свідок [PERSON] підтвердив, що вказані кошти надавалися виключно в особисту власність відповідача [PERSON] та для його особистих цілей. На потреби сім`ї відповідача [PERSON] з позивачем [PERSON] ані [PERSON] , ані [PERSON] не надавали. Свідок [PERSON] зазначив, що йому відомо про те, що за перераховані кошти відповідач [PERSON] придбав квартиру та автомобіль, що є предметом спору в межах даної справи. Разом з тим, свідок [PERSON] не володіє інформацію ані щодо вартості придбаного майна, ані порядку розрахунку за його придбання. При укладенні договорів купівлі-продажу та при розрахунку за вказане майно свідок [PERSON] присутнім не був, у зв`язку з чим не володіє жодною інформацію щодо обставин і фактів придбання спірного майна. Таким чином, зі змісту показань допитаних у судовому засіданні свідків судом достеменно встановлено, що у серпні 2022 року батьки відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] отримали від держави грошові кошти у розмірі 15\~000\~000 грн. 00 коп. в якості одноразової грошової допомоги за загибель сина, що мала місце під час виконання військових обов`язків. Частина вказаних коштів, а саме 4\~600\~000 грн. 00 коп. була перерахована [PERSON] та [PERSON] на банківський рахунок відповідача [PERSON] . У своїх показаннях свідки наполягали на тому, що вказані кошти мали цільове призначення придбання відповідачем [PERSON] особистої квартири та надаватися виключно на потреби [PERSON] . Передачу вказаної суми грошових коштів на потреби сім`ї позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] батьки відповідача не погоджували. З показань свідків також вбачається, що після отримання вказаної суми грошових коштів відповідач [PERSON] поступово придбав майно, що є предметом спору в межах даної справи. Разом з тим, свідки підтвердили, що відповідач [PERSON] мав інше офіційне джерело доходу (отримує заробітну плату як військовослужбовець), а також не спростували, що позивач [PERSON] не мала будь-якого заробітку та не брала участі у придбанні спірного майна, хоча і наполягали на цьому. У той же час, свідки безпосередньо не спостерігали обставин і фактів, що стосуються витрачання та використання відповідачем [PERSON] наданих йому коштів, а тому не можуть свідчити з приводу того, що саме ці кошти були використані відповідачем для придбання спірного майна. У свою чергу, за результатами дослідження письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.09.2019 року (Т. 1, а.с. 18) судом встановлено, що 03.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), було зареєстровано шлюб, про що Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 344. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.11.2021 року (Т. 1, а.с. 19). На момент пред`явлення позову про поділ майна подружжя шлюб між сторонами розірвано не було, але шлюбні відносини між ними фактично було припинено та розпочато процедуру розірвання шлюбу. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12.09.2024 року у справі № 363/3749/24 (Т. 1, а.с. 109-111), яке згідно відомостей автоматизованої системи документообігу суду набрало законної сили 15.10.2024 року, шлюб між сторонами - [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Таким чином, з 03.09.2019 року по 15.10.2024 року сторони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі. З витягу з Державного реєстру речових прав від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 20) вбачається, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис щодо об`єкта нерухомого майна (527186132218), яким є квартира за адресою: [ADDRESS] . Речове право на вказаний об`єкт зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 430 від 07.04.2023 року. Згідно договору нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 430 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 114), укладеного між [PERSON] , [INFO] , в якості продавця, та [PERSON] , в якості покупця, [PERSON] продав та передав у власність [PERSON] , а [PERSON] купив та прийняв у власність, зобов`язуючись оплатити на нижчевикладених умовах, квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу № 430 від 07.04.2023 року продаж квартири, яка є предком договору, за домовленістю сторін вчинено за 2\~497\~000 грн. 00 коп., які [PERSON] повністю отримав від [PERSON] . Разом з тим, відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу № 430 від 07.04.2023 року вказаний договір укладається за згодою дружини [PERSON] [PERSON] , що викладена у нотаріально посвідченій заяві № 429 від 07.04.2023 року. Зі змісту нотаріально посвідченої заяви № 429 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 224) [PERSON] надає згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також згоду на укладення [PERSON] відповідного договору купівлі-продажу квартири на умовах та за ціною на його розсуд. У вказаній заяві міститься застереження [PERSON] , що вищезазначена квартира буде спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купується [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти подружжя. У свою чергу, з витягу з Державного реєстру речових прав № 328451178 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 27) судом встановлено, що в реєстрі речових прав міститься запис про об`єкт нерухомого майна (972717932218) у виді нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1038. У реєстрі міститься запис про речове право [PERSON] на вказане нерухоме майно, що виникло на підставі договору купівлі-продажу № 433 від 07.04.2023 року. Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 433 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 116), укладеного між [PERSON] , [INFO] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, [PERSON] продав та передав у власність [PERSON] , а [PERSON] купив та прийняв у власність, зобов`язуючись оплатити на нижчевикладених умовах, нежитлове приміщення № 1038, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу № 433 від 07.04.2023 року продаж нежитлового приміщення, яке є предметом цього договору, вчинено за погоджену сторонами суму 20\~000 грн. 00 коп., які [PERSON] отримав повністю від [PERSON] . У свою чергу, відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу № 433 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 116) цей договір укладено за згодою дружини [PERSON] [PERSON] , що викладена у нотаріально посвідченій заяві № 429 від 07.04.2023 року. Зі змісту нотаріально посвідченої заяви № 429 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 224) [PERSON] надає згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю нежитлового приміщення № 1038 за адресою: [ADDRESS] , а також згоду на укладення [PERSON] відповідного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення на умовах та за ціною на його розсуд. У вказаній заяві міститься застереження [PERSON] , що вищезазначене нежитлове приміщення буде спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купується [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти подружжя. У свою чергу, з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (Т. 1, а.с. 36) судом встановлено, що на ім`я [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 206, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова/шасі [NUMBER] . Дата реєстрації 28.03.2024 року. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (Т. 1, а.с. 118) судом встановлено, що 29.12.2022 року на ім`я [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб марки KIA, моделі SPORTAGE, 2019 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Вищезазначені обставини придбання відповідачем [PERSON] транспортного засобу також підтверджуються листом Головного сервісного центру МВС № 31/2070А3-22728-2024 від 31.07.2024 року (Т. 1, а.с. 49-50), договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3241/2022/3578194 від 29.12.2022 року (Т. 1, а.с. 120-121). Таким чином, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі подружжям [PERSON] та [PERSON] набуто вищезазначене майно. У зв`язку з цим в силу положень сімейного законодавства на вказане майно поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого квартира, нежитлове приміщення та вказані транспортні засоби є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~У спростування презумпції спільності набутого під час шлюбу майна [PERSON] у зустрічному позові зазначено про те, що вказане майно, хоча і було придбано під час шлюбу, але за його особисті кошти, що були надані його батьками. \~ \~ \~ \~З листів [INFO] № 825/1 від 10.08.2022 року, № 825/2 від 10.08.2022 року (Т. 1, а.с. 131-132) вбачається, що згідно Протоколу № 136 від 21.07.2022 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби [PERSON] та [PERSON] , які є батьками відповідача [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.02.1995 року (Т. 1, а.с. 129), призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю їх сина солдата [PERSON] в сумі по 7\~500\~000 грн. 00 коп. кожному. \~ \~ \~ \~З платіжної інструкції № 4965 від 29.08.2022 року (Т. 1, а.с. 133) судом встановлено, що 29.08.2022 року на банківський рахунок [PERSON] було перераховано 7\~500\~000 грн. 00 коп. Призначенням платежу вказано отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю солдата. \~ \~ \~ \~З платіжної інструкції № 4966 від 29.08.2022 року (Т. 1, а.с. 134) судом встановлено, що 29.08.2022 року на банківський рахунок [PERSON] також було перераховано 7\~500\~000 грн. 00 коп. Призначенням платежу вказано отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю солдата. \~ \~ \~ \~Згідно платіжної інструкції від 28.11.2022 року (Т. 1, а.с. 135) судом встановлено, що 28.11.2022 року [PERSON] перерахував на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 2\~600\~000 грн. 00 коп. Призначенням платежу зазначається поповнення рахунку [PERSON] . \~ \~ \~ \~З платіжної інструкції від 29.03.2023 року (Т. 1, а.с. 136) судом встановлено, що 29.03.2023 року [PERSON] перерахувала на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 2\~000\~000 грн. 00 коп. Призначенням платежу також зазначається поповнення рахунку [PERSON] . \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що 29.08.2022 року батьками відповідача [PERSON] отримано від держави грошові кошти у загальному розмірі 15\~000\~000 грн. 00 коп., з яких 4\~600\~000 грн. 00 коп. двома різними платежами (28.11.2022 року та 29.03.2023 року) було перераховано на рахунок [PERSON] . \~ \~ \~ \~З виписки по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , за період з 10.10.2022 року по 31.12.2022 року (Т. 1, а.с. 137) судом встановлено, що 28.11.2022 року на рахунок відповідача від [PERSON] надійшли грошові кошти у розмірі 2\~600\~000 грн. 00 коп. При цьому початковий баланс вказаного рахунку становив 0 грн. 0 коп. \~ \~ \~ \~22.12.2022 року [PERSON] перерахував через мобільний банкінг 15\~000 грн. 00 коп. на довільні реквізити. Отримувач та цільове призначення вказаних коштів відсутні. У цей же день, [PERSON] зняв з рахунку 100\~000 грн. 00 коп. готівкою. \~ \~ \~ \~23.12.2022 року [PERSON] перерахував на довільні реквізити грошові кошти у загальному розмірі 500\~000 грн. 00 коп. Отримувач та цільове призначення вказаних коштів відсутні. Так само у матеріалах справи відсутні докази того, що вказана сума грошових коштів була повернута [PERSON] . \~ \~ \~ \~Крім того, 23.12.2022 року [PERSON] зняв з рахунку ще 100\~000 грн. 00 коп. готівкою. \~ \~ \~ \~25.12.2022 року [PERSON] з вказаного рахунку витратив в торгово-сервісній мережі грошові кошти у загальному розмірі 45\~306 грн. 98 коп. Призначення вказаних платежів відсутнє. \~ \~ \~ \~26.12.2022 року [PERSON] зняв з рахунку ще 100\~000 грн. 00 коп. 29.12.2022 року у банкоматі м. Бориспіль додатково зняв з рахунку ще 500 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Таким чином, з виписки вбачається, що за період з 10.10.2022 року по 31.12.2022 року [PERSON] з перерахованих йому 2\~600\~000 грн. 00 коп. витратив на невідомі цілі 560\~306 грн. 98 коп., отримав готівкою 300\~500 грн. 00 коп. Залишок на рахунку склав 1\~739\~038 грн. 02 коп. (з урахуванням комісії, сплаченої на користь банку). \~ \~ \~ \~Тобто, станом на 29.12.2022 року, коли здійснювалося придбання спільного автомобіля марки KIA, моделі SPORTAGE, 2019 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] мав готівкою 300\~500 грн. 00 коп. та 1\~739\~038 грн. 02 коп. на банківському рахунку. Про наявність інших коштів, у тому числі особистих, на момент придбання автомобіля [PERSON] не зазначено. \~ \~ \~ \~Разом з тим, як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3241/2022/3578194 від 29.12.2022 року (Т. 1, а.с. 120-121), розрахунок за придбання вказаного автомобіля здійснювався [PERSON] готівкою, а з виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що 29.12.2022 року з рахунку не списувалися грошові кошти у розмірі 760\~000 грн. 00 коп. з цільовим призначенням для придбання автомобіля або оплати за вказаним договором. \~ \~ \~ \~Таким чином, станом на 29.12.2022 року наявних у розпорядженні відповідача грошових коштів (готівкою) було недостатньо для повної та самостійної оплати вартості автомобіля KIA, моделі SPORTAGE, державний номерний знак [NUMBER] , а докази здійснення безготівково розрахунку за його придбання стороною відповідача не надано. \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що стороною відповідача не доведено, що вказаний автомобіль було придбано виключно за особисті кошти відповідача [PERSON] , а відповідно не спростовано презумпцію спільності такого майна. \~ \~ \~ \~У свою чергу, з виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року (Т. 1, а.с. 139-143) вбачається наступне. При цьому, оскільки наступною датою придбання спірного майна (квартири та нежитлового приміщення) є 07.04.2023 року, то суд приділяє увагу аналізу виписки за період з 01.01.2023 року по 07.04.2023 року включно. \~ \~ \~ \~Протягом періоду з 01.01.2023 року по 29.03.2023 року [PERSON] було витрачено з вказаного рахунку грошові кошти у загальному розмірі 142\~935 грн. 02 коп. Витрати вказаних коштів здійснювалися шляхом їх перерахування на довільні реквізити та розрахунки в торгово-сервісній мережі. У той же час, відомості про отримувача та призначення цих платежів відсутні, як і відсутні докази того, що вказана сума грошових коштів була повернута [PERSON] , зокрема, готівкою. \~ \~ \~ \~На додаток до цього, протягом періоду з 01.01.2023 року по 29.03.2023 року [PERSON] зняв з рахунку грошові кошти у загальному розмірі 1\~502\~750 грн. 00 коп. Витрати на комісію за цей період склали 890 грн. 47 коп., а надходження 300 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Таким чином, станом на 29.03.2023 року залишок грошових коштів на рахунку [PERSON] склав 92\~763 грн. (1\~739\~038 грн. 02 коп. (залишок на рахунку з минулого періоду) 1\~645\~685 грн. 02 коп.(витрати та зняття готівки за цей період) 890 грн. 47 коп. (витрати на комісію) + 300 грн. 00 коп. (надходження за період). \~ \~ \~ \~29.03.2023 року на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти у розмірі 2\~000\~000 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~У цей же день, [PERSON] перерахував 1\~200\~000 грн. 00 коп. на довільні реквізити. Відомості щодо отримувача вказаних коштів, призначення платежів, як і докази повернення цих коштів [PERSON] , зокрема, готівкою, відсутні. \~ \~ \~ \~Крім того, 29.03.2023 року [PERSON] зняв з рахунку 100\~000 грн. 00 коп. готівкою. \~ \~ \~ \~30.03.2023 року [PERSON] перерахував 400\~000 грн. на довільні реквізити, щодо яких відсутні відомості про отримувача та призначення платежу. Докази повернення цих коштів [PERSON] також відсутні. \~ \~ \~ \~31.03.2023 року [PERSON] зняв з рахунку ще 100\~000 грн. 00 коп. готівкою. \~ \~ \~ \~03.04.2023 року [PERSON] безповоротно витратив 200\~000 грн. 00 коп. на довільні реквізити, що не містять відомостей про отримувача та призначення платежу, а також зняв готівкою 92\~000 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Відомості про здійснення розрахункових операцій з використанням вказаного рахунку за період з 04.04.2023 року по 07.04.2023 року включно (момент придбання спірного майна) у матеріалах справи відсутні. Відомості про будь-яке надходження грошових коштів на рахунок за цей період також відсутні. \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що станом на 07.04.2023 року, тобто на момент придбання спірної квартири та нежитлового приміщення, у розпорядженні [PERSON] було 1\~794\~750 грн. 00 коп. готівкою (при умови, що зняті з рахунку грошові кошти нікуди не витрачалися). У свою чергу, станом на 07.04.2023 року на рахунку [PERSON] залишилося 763 грн. \~ \~ \~ \~Згідно договорів купівлі-продажу квартири № 430 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 114), купівлі-продажу нежитлового приміщення № 433 від 07.04.2023 року (Т. 1, а.с. 116) та пояснень учасників судового провадження розрахунок за придбання вказаного майна також здійснювався готівкою. Будь-які безготівкові перекази за придбання цього майна з рахунку [PERSON] не здійснювалося. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наявних у [PERSON] станом на 07.04.2023 року грошових коштів (готівкою) було недостатньо для самостійної та повної оплати квартири і нежитлового приміщення, сукупна вартість яких складала 2\~517\~000 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Крім того, суд звертає увагу, що матеріали зустрічної позовної заяви, відзиву на позовну заяву не містять достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що зняті [PERSON] грошові кошти готівкою безпосередньо використовувалися при розрахунках за спірне майно. \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] офіційно працевлаштований, відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] № 185 від 28.12.2023 року (Т. 1, а.с. 106) проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 09.04.2013 року по момент видачі довідки. \~ \~ \~ \~З довідки про доходи № 176/2024 від 02.08.2024 року (Т. 1, а.с. 107) вбачається, що сукупний дохід [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 31.05.2023 року склав 1\~173\~038 грн. 41 коп. \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] , хоча і не була офіційно працевлаштована, однак займалася оплачуваною діяльністю, мала джерело доходу. Учасниками судового провадження вказаних обставин не спростовано. \~ \~ \~ \~Крім того, у постанові від 03.06.2024 року у справі № 712/3590/22 КЦС ВС було зроблено висновок, що згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме таку згоду [PERSON] надала при укладенні [PERSON] договорів купівлі-продажу квартири та нежитлового приміщення, що свідчить про розпорядження коштами, які належали подружжю на праві спільної сумісної власності та набуття такого нерухомого майна у спільну сумісну власність. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що на момент придбання спірного майна, з урахуванням витрат та заняття готівки, отриманих [PERSON] грошових коштів від батьків не вистачало для повної і самостійної оплати вартості спірного майна, а також зважаючи на недоведеність факту того, що тільки ці грошові кошти використовувалися в розрахунках за майно, суд, враховуючи нотаріально посвідчену згоду позивача на придбання спірного майна та застереження набуття цього майна за спільні кошти і в спільну сумісну власність, а також враховуючи, що як [PERSON] , так і [PERSON] мали дохід, який отримувався ними за період перебування у шлюбі та був спільним майном, приходить до висновку, що сторони придбали спірне майно, що є предметом розгляду даної справи, за спільні кошти та спільними зусиллями. \~ \~ \~ \~Відповідачем [PERSON] не спростовано презумпцію спільності набутого у період шлюбу майна, не доведено факт придбання спірного майна виключно за особисті грошові кошти. \~ \~ \~ \~Позивачем та відповідачем не заперечувалося, що транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 206, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова/шасі [NUMBER] , є спільним майном подружжя та в порядку поділу підлягає передачі у власність позивача. У зв`язку з визнанням сторонами цих обставин вони судом додатково не досліджувалися. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання майна спільною сумісною власністю підлягають задоволенню. Відповідно вимоги за зустрічним позовом, як взаємовиключні, слід залишити без задоволення. \~ \~ \~ \~Щодо поділу спільного майна подружжя. \~ \~ \~ \~Позивачем запропоновано свій варіант поділу спільного майна, відповідно до якого: 1) визнати за [PERSON] право власності на а) транспортний засіб марки Peugeot, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а також б) 61/100 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на а) транспортний засіб марки KІА, моделі Sportage, 2019 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а також б) на нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1038, а також в) 39/100 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідачем свого варіанту поділу не запропоновано у зв`язку з запереченням режиму спільності спірного майна. Однак при цьому не висловлено заперечень і проти варіанту поділу, запропонованого стороною позивача. Крім того, стороною відповідача не висловлено жодних заперечень щодо вартості спірного майна, зокрема, шляхом подачі власних звітів про його оцінку. Навпроти, стороною відповідача було сплачено судовий збір за зустрічну позовну заяву (Т. 2, а.с. 2-3) саме з урахуванням ціни первісної позовної заяви. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що "поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі". Згідно з усталеною судовою практикою застосування статті 71, статті 365 ЦК України суд визначає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій. При цьому визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України (постанова Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 691/1240/18). Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 22, 25 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові КЦС ВС від 09.06.2021 року у справі № 760/789/19 (провадження № 61-16632св20) зроблено наступні висновки: «Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18)». Таким чином, один із подружжя, який хоче припинити не право власності іншого з подружжя у спільному майні, а своє право на частку в майні, має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно. При цьому задоволення позовної вимоги про визнання за відповідачем права власності на спільне майно та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності не передбачає обов`язкове внесення на депозит суду суми компенсації. Позовні вимоги [PERSON] передбачають присудження по одному автомобілю (неподільної речі) кожному із сторін з наступною компенсацією вартості частки у цьому майні. Однак компенсацію такої частки [PERSON] вимагала здійснити шляхом збільшення її частки у житлі квартирі. У свою чергу, [PERSON] , заперечуючи взагалі проти спільності спірного майна, не заперечував лише щодо присудження [PERSON] автомобіля як неподільної речі та відповідно не заперечував у такому випадку на отримання грошової компенсації своєї частки у такому автомобілі. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України при поділі майна частки чоловіка та дружини є рівними. Відступ від засади рівності часток можливий лише у випадку, якщо подружжям досягнуто домовленості про інше, або за обставин, що мають істотне значення та орієнтовний перелік яких визначено у ч. 2 ст. 70 СК України. Обставини даної справи не свідчать про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості з приводу інших розмірів часток у спірному майні. Так само обставини даної справи не свідчать про існування обставин, які мають істотне значення та дають підстави для відступу від засади рівності часток. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що спірне майно у виді квартири та нежитлового приміщення мають бути поділені між [PERSON] та [PERSON] порівну, тобто рівними частками. Підстав для збільшення чи зменшення часток сторін у цьому спірному майні судом не встановлено. У свою чергу, враховуючи вищевикладене, обставини даної справи, усталений між сторонами порядок використання неподільного майна (транспортних засобів), враховуючи вартість спірного майна на момент розгляду справи, відсутність заперечень сторони відповідача проти вартості спірного майна, суд погоджується з запропонованим стороною позивача порядком поділу спільного майна в частині присудження неподільного майна кожному із сторін з наступною компенсацією часток, але за рахунок стягнення такої компенсації з кожної сторони справи. Тобто, автомобіль KІА, моделі Sportage, 2019 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 866\~400 грн. 00 коп., слід присудити на користь [PERSON] . При цьому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 433\~200 грн. 00 коп. в якості компенсації за припинення частки [PERSON] у цьому спільному майні. Натомість, автомобіль марки Peugeot, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 145\~140 грн., слід присудити на користь [PERSON] . При цьому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 72\~570 грн. 00 коп. в якості компенсації за припинення частки [PERSON] у цьому спільному майні. Застосування такого порядку поділу спільного майна з урахуванням обставин даної справи забезпечить баланс прав та майнових інтересів сторін у спільному майні, створить умови для ефективної реалізації прав власника, а також забезпечить справедливу компенсацію втрати частки у праві спільної власності. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стороною позивача попередньо заявлено про понесення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 15\~140 грн. 00 коп. та очікується понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48\~350 грн. 00 коп. Остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу залежить від обставин справи, зокрема, кількості судових засідань, а докази на підтвердження понесення цих витрат будуть надані протягом 5 днів з моменту ухвалення судового рішення, про що стороною позивача зроблено відповідну заяву. Стороною відповідача попередньо заявлено про понесення судових витрат зі сплати судового збору за подання зустрічного позову у розмірі 15\~140 грн. 00 коп. та понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 170\~000 грн. 00 коп., а також подано заяву про стягнення понесених витрат з позивача. Крім того, стороною відповідача подано заперечення проти обґрунтованості розміру судових витрат сторони позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне вирішити питання про розподіл судових витрат у додатковому рішенні. При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі неподання стороною позивача протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення доказів на понесення судових витрат з професійної правничої допомоги заява про розподіл судових витрат разом з доданими до неї доказами буде залишена без розгляду, а судом буде вирішено питання про розподіл судових витрат на основі наявних матеріалів справи. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial