Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

10.02.2025 ТОВ «Цикл Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що 24.06.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22033000132964, на підставі якого остання отримала кредит у формі кредитної лінії за рахунком. 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги грошових коштів від [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 14135 грн 65 коп., з яких: 6780 грн 77 коп. заборгованість за тілом кредиту, 7354 грн 88 коп. заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за вказаним кредитним договором, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 11.02.2025 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» - Дорошенко М.А. не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 6 зв., 31). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання остання відсутня, інформації щодо своєї адреси суду не надала, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їй належним чином (а. с. 32). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24.06.2019 між [PERSON] і АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір №22033000132964, відповідно до умов якого [PERSON] шляхом зарахування на поточний рахунок отримала кредит у сумі 24800 грн строком на 24 місяці по 24.06.2021 зі сплатою процентів за користування кредитом на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних, сплатою комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту (а. с. 19). У договорі сторони погодили, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплата процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язкових платежів). Дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені сторонами в графіку платежів, який викладений у п. 4 договору. Як вбачається з виписки по особовому рахунку за період з 24.06.2019 по 27.03.2024 [PERSON] використовувала кредитні кошти, погашала заборгованість за кредитом (виписка по особовому рахунку зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі). 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №28/03/24, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило за плату, а ТОВ «Цикл Фінанс» набувало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (договір факторингу зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі). Згідно з п. 6.2.2 договору факторингу права вимоги переходять до ТОВ «Цикл Фінанс» з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги (додаток 3), після чого ТОВ «Цикл Фінанс» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. У цей же день ТОВ «Цикл Фінанс» здійснило оплату за договором факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 (а. с. 18). 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Цикл Фінанс» було підписано акт приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу №28/03/24 (а. с. 16). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22033000132964 від 24.06.2019 у сумі 14135 грн 65 коп., з яких: 6780 грн 77 коп. заборгованість за тілом кредиту, 7354 грн 88 коп. заборгованість за комісією (а. с. 11 зв.). Розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором підтверджується розрахунком АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 27.03.2024 (а. с. 21 зв. - 23). 03.01.2025 представник позивача направив відповідачці вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором №22033000132964 від 24.06.2019 (а. с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» необхідно стягнути 14135 грн 65 коп. заборгованості по кредитному договору, яка складається з 6780 грн 77 коп. заборгованості за тілом кредиту, 7354 грн 88 коп. заборгованості за комісією. Що стосується вимоги про стягнення 6000 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 5422 грн 40 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат, як складаються з судового збору (2422 грн 40 коп.) та витрат, пов`язаних з розглядом справи (3000 грн) (а. с. 10, 17 зв., 24). На підставі викладеного,

Outcome: approved