Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Ю.О. Дараган звернулася до суду з позовом до відповідача\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 002/14375057-СК_SB,\~№ 09531-08/2022,\~№ 78515523\~ та понесених судових витрат. Обґрунтовує позов тим, що 14.02.2022 [PERSON] уклала з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/14375057-СК_SB, підписанням якого акцептувала Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку:www.tascombank.com.ua та беззастережно приєдналася до умов договору. Зазаначає, що 26.06.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/20-Ф від 26.06.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК«ЄАПБ» зобов?язується передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК«ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 реєстру прав вимог, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набув права вимоги до відповідача в сумі 12\~206,47 грн, з яких: - 7 998,7 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; - 4 207,77 грн. - загальна заборгованість по відсоткам. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.06.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Отже [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №002/14375057-СК_SB від 14.02.2022 року в сумі 12 206,47 грн. Також, 14.08.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09531-08/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефона відповідача, про що свідчить п.7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 1.1. п.1 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 30.08.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм\~Груп» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено Договір факторингу №30082023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» передає ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» приймає належні «ФК «Інвеструм Груп» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 1237,5 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 30.08.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК«ЄАПБ» за кредитним договором № 09531-08/2022 в розмірі 1 237,5 грн. 05.02.2023 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №78515523. Згідно з п.1 Договору позики, за цим договором позикодавець зобов?язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». ( п.п.5.1. п.5 Договору позики) 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК«ЄАПБ»укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №8 від 26.07.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021,\~ТОВ «ФК«ЄАПБ»\~набуло права\~грошової вимоги\~до відповідача\~в сумі\~8\~434,05\~грн.\~З моменту\~отримання права\~вимоги до\~відповідача,\~ позивачем\~не здійснювалося\~нарахування жодних\~штрафних санкцій.\~Таким чином,\~ [PERSON] \~має непогашену\~заборгованість перед\~ТОВ «ФК«ЄАПБ»\~за кредитним\~договором №78515523 в розмірі 8 434,05 грн. Відтак, позивач просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за кредитним договром №002/14375057-СК_SB,\~в розмірі\~12\~206,47\~грн;\~за кредитним\~договором №\~09531-08/2022\~в розмірі\~1237,50\~грн.\~та за\~договором позики\~№ 78515523\~в розмірі\~8\~434,05\~грн,\~всього у\~загальному розмірі\~21\~878,02\~грн та понесені судові витрати. Відповідачка, у запропонований строк відзив на позовну заяву не подала, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навела. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.12.2024, після отримання судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб відповідача по справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 19.02.2025. 19.02.2025 судове засідання не відбулося, у звязку із неявкою відповідача, справу розглядом відкладено на 14.03.2025. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у судове засідання не прибув, однак в позовних вимогах просив розгляд справи провести без його участі, у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-порталі судової влади. Заяв чи клопотань від неї не надходило. Відзиву на позов остання не подала. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247,\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду, по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що 14.02.2022 [PERSON] уклала з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/14375057-СК_SB. (а.с. 11-12) Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 002/14375057-СК_SB від 14.02.2022 [PERSON] за період з 26.06.2024 по 30.11.2024 нарахована заборгованість на суму 12 206,47 грн, з яких: 7 998,7 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту; 4 207,77 грн - загальна заборгованість по відсоткам. (а.с.14) 26.06.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено Договір факторингу укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф від 26.06.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК«ЄАПБ» зобов?язується передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК«ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Факт переходу права вимоги підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру прав вимог.(а.с.15-17) Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог від 26.06.2024 до Договору факторингу №НІ/11/20-Ф від 26.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №002/14375057-СК_SB від 14.02.2022 на суму 12 206,47 грн, з яких: - 7 998,7 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; - 4 207,77 грн. - загальна заборгованість по відсоткам. (а.с.18) 14.08.2022 [PERSON] уклала з ТзОВ «ФК «Інвеструм» кредитний договір № 09531-08/2022 за умовами якого отримала кредит під відсотки в розмірі 2 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, зобов?язувалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.(а.с. 23-25) Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 09531-08/2022 від 14.08.2022\~ [PERSON] за період з 30.08.2023 по 30.11.2024 нарахована заборгованість на суму 1 237,5 грн, з яких: 250,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 87,50 грн - сума заборгованості за відсотками. (а.с.42) 30.08.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм\~Груп» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено Договір факторингу №30082023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» передає ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» приймає належні «ФК «Інвеструм Груп» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Факт переходу права вимоги підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру прав вимог. (а.с.37-39,40) Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №30082023/1 від 30.08.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 09531-08/2022 від 14.08.2022 на суму 1237,5, з яких: - 250,00 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; - 987,50 грн. - загальна заборгованість по відсоткам. (а.с.41) 05.02.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентво небхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 78515523, за умовами вказаного договору позики відповідачці надано кредит у розмірі 1 000,00 грн.(а.с.48-49) Відповідно до Додаткової угоди № 78515523 до Договору позики(на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78515523 від 05.02.2023. [PERSON] збільшено суму наданої позики 1000,00 грн на 3 500,00 грн, отже загальний розмір наданої позики становить 4 500,00 грн. (а.с.51) 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентво небхідних кредитів» було укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентво небхідних кредитів» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. (а.с. 64-68) Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №8\~до Договору\~факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 78515523 від 05.02.2023 на\~суму 8\~434,05\~грн. з яких: - 2 462,50 грн. - загальна заборгованість за основною сумою боргу; - 5 971,55 грн. - загальна заборгованість за відсотками. (а.с.58) Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором\~№ 78515523 від 05.02.2023 за період з 26.07.2023 по 30.11.2024 року, становить 8 434,05 грн.,з яких: 2 462,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 971,55 грн - сума заборгованості за відсотками. (а.с.59) Норми права, які застосував суд та мотиви з яких виходив суд. Відповідно до вимог статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За правилом частини першої статті 205\~Цивільного кодексу\~України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи встановлено, що кредитні договори №002/14375057-СК_SB від 14.02.2022, №09531-08/2022, № 78515523, підписані відповідачем електронним підписом. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредиторів подав заявки на отримання кредитів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредитів, після чого кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитні договори не були би укладені сторонами. Відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» оспорювані кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81\~ЦПК України є її процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19. Щодо кредитних договорів №002/14375057-СК_SB, №09531-08/2022. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти, і в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору №002/14375057-СК_SB, №09531-08/2022. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83\~ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак станом на день ухвалення рішення суду матеріали справи не містять первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами. Розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру та не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитними договороми, наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд доходить висновку про те, що позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, вказану у наданих ним розрахунках за кредитними договорами №002/14375057-СК_SB, №09531-08/2022. До подібних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 686/6783/21. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами№002/14375057-СК_SB,\~ №\~09531-08/2022. Щодо стягнення суми заборгованості за договором позики №78515523 Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. В п. 5.5. Договору від 05.02.2023 вказано, що що кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. При цьому обов`язок позикодавця проінформувати позичальника про залучення третьої особи до врегулювання простроченої заборгованості або відступлення права вимоги за Договором здійснюється позикодавцем протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги або дати залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості, шляхом направлення повідомлення на електронну пошту позичальника, що зазначена у Договорі та/або шляхом розміщення повідомлення в особистому кабінеті позичальника. В матеріалах\~справи відсутнє\~повідомлення про\~відступлення права\~грошової вимоги\~за кредитним\~Договором №78515523 та будь-яке підтвердження про направлення [PERSON] такого повідомлення за подальшими Договорами факторингу. Відповідно до приписів ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012). З матеріалів справи вбачається, що право вимоги до [PERSON] за договором позики № 78515523 перейшло від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентво небхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Разом з тим, на момент укладення Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 грошові зобов`язання [PERSON] за договором позики № 78515523 від 05.02.2023 ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «1 Безпечне агентво небхідних кредитів» та [PERSON] , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021року. Отже, враховуючи, що у відповідності до п. 2.3 Договору № 78515523 від 05.02.2023 року, строк дії цього Договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку на який видано кредит, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 05.02.2023 року. Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне агентво небхідних кредитів» щодо [PERSON] на момент укладення Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 05.02.2023 року ТОВ «1 Безпечне агентво небхідних кредитів» укладе спірний кредитний договір з відповідачем. Враховуючи, що позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором № 78515523. Крім того, суд звертає увагу, що наявні в матеріалах справи реєстри прав вимоги, де боржником зазначено [PERSON] , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатками до договору та його невід`ємною частиною. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Отже, розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки у задоволенні позов услід відмовити.

Outcome: dismissed