Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

15 жовтня 2024 року АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із первісним позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. Позовну заяву позивач мотивує тим, що є постачальником теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , на яку відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Квартира є приватною власністю. Відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року у розмірі 54\~965,40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути з них в рівних частинах суму індексу інфляції у розмірі 4496,90 грн., 3% річних у розмірі 1584,60 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 497,48 грн., пеню у розмірі 922,20 грн., всього на загальну суму 62\~466,58 гривень а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3028 грн. 00 коп.. Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. 31.10.2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача в якому зазначено, що позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» є безпідставними, оскільки позивач безпідставно нарахував кошти за ненадані послуги зі споживання теплової енергії у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2020 по червень 2024. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відповідно до ст. 77,78 ЦПК України відносно подачі теплоносія належної якості від АТ КТЦ до будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до «Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду» за період з 01.11.2020 по 30.06.2024, що є підставою для відмові у позові по справі. За відсутності вищезазначених доказів у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Також зазначив, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат не відповідає нормам чинного законодавства. В зв`язку з відсутністю правових підстав з приводу стягнення основної суми заборгованості, як наслідок відсутні підстави з приводу стягнення 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України. Розрахунок пені позивачем здійснений за 19 місяців тобто розрахунок заборгованості здійсненний з порушенням строків позовної давності відповідно до п.1, ч.2, ст. 258 ЦК України. Стверджує, що матеріалах справи наявний Детальний розрахунок заборгованості за період з 01.11.2020 по 30.06.2024, який наданий по первісному позову АТ КТЦ в графі нарахування за 25 місяців визначається загальна сума 59773, 39 грн., в графі перерахування за 25 місяців визначається загальна сума мінус - 34238,36 грн., в графі оплата загальна сума визначається 7570 грн. Необхідно зазначити, що при арифметичному перерахунку в графі кінцевий залишок складає 59773,39 грн. - 34238,36 грв- 7570 грв.= 17 965,03 грв. Але не зважаючи на дані арифметичні нарахування АТ КТЦ виставляє заборгованість на рівні 54965,40 грн. На підставі переліченого просив суд відмовити в задоволенні позову АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] в повному обсязі. 01.11.2024 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ»; третя особа: [PERSON] про зобов`язання здійснити перерахунок суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії. Обґрунтовуючи тим що, АТ Криворізька теплоцентраль порушила законодавство при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2020 по 30.06.2024. Відповідно до відповіді Держенергоефегтивності від 07.05.2021 будинок [ADDRESS] не оснащений вузлами комерційного обліку. В матеріалах справи відсутній відповідний розрахунок за послуги з централізованого опалення для населення (фізичних осіб) у період з 01.11.2020 по 30.06.2024, що в свою чергою є порушення ст. 10, 81 ЦПК України на підставі того, що наданий розрахунок від позивача по первісному позову Детальний розрахунок заборгованості за період з 01.11.2020 по 30.06.2024 складений в порушення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018№ 315), а саме Визначення та розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Таким чином дії АТ Криворіжська теплоцентраль грубо порушують норми чинного законодавства при відсутності розрахунку за послуги з централізованого опалення для населення (фізичних осіб), а також за абонентське обслуговування у період з 01.11.2020 по 30.06.2024. Також зазначив, що нарахування будь-яких інфляційних витрат , процентів річних , пені у період з 24.02.2022 по 30.06.2022 заборонено на підставі Постанови КМУ № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в редакції від 5 березня 2022 р.». Акцентував увагу Суду на розрахунку 3% річних зі сторони АТ КТЦ арифметично розрахований невірно на підставі того, що сума основної заборгованості в розрахунок 3% річних не співпадає із сумою детального розрахунку заборгованості по місяцях, які надано зі сторони позивача. На підставі переліченого просив суд зобов`язати Акціонерне товариство Криворізька теплоцентральздійснити по квартирі за адресом: [ADDRESS] власником якої є [PERSON] РНОКПП [NUMBER] перерахунок суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 30.06.2024. Ухвалою суду від 04.11.2024 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Здійснено перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 20.11.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про подання доказів по справі від [PERSON] , а саме долучення копії рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06.04.2020 по справі № 212/6317/19, відповідь від Держенергофективності, а також відповідь на адвокатський запит від АТ КТЦ ,щодо наявності вузла. 20.11.2024 року Електронний суд подана заява [PERSON] про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. 22 листопада 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких вона просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що з позиціями [PERSON] викладеними у відзиві та зустрічній позовній заяві Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь 3% річних від простроченої суми в сумі 1584,60 грн., інфляційних втрат в сумі 4496,90 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Дані суми нараховано за період до набрання чинності Постановою КМУ від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 р. №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» (далі Постанова №1405) скасовано мораторій на нарахування пені й штрафів за заборгованість з оплати житлового-комунальних послуг населенню. Відповідно до вищезазначеної постанови, такий мораторій зберігається лише для територій, де ведуться бойові дії згідно з переліком Мінреінтеграції. Пунктом 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. У Позивача із Відповідачами виникли правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, відтак на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України на підставі якої було правомірно нараховано з Відповідачам інфляційні втрати та 3% річних за період з листопада 2020 по серпень 2024, оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, які виражені в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням. Також, надала визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення будинку [ADDRESS] та розподіл спожитої теплової енергії за період листопад 2020 березень 2024. Зазначила, що у відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, по справі 212/1701/21 Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року з урахуванням Постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.05.2023 року стягнено заборгованість з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року за адресою: [ADDRESS] . Звернула увагу Суду, що в детальний розрахунок доданий до первісного позову містить технічну описку в колонці «перерахунки», вказано суму «-34\~238,36», замість правильної «-237», в зв`язку з чим підприємтвом надано детальний розгорнутий розрахунок заборгованості за адресою: [ADDRESS] 25.11.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника Ющенко В.В. в Саксаганському районному суді міста Кривого Рогу. 12.01.2025 року через Електронний суд подана заява [PERSON] про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та зазначено про відсутність повноважень представництва у цивільній справі № 212/10195/24 у представника позивача АТ КТЦ Ющенко Вікторії Вікторівни. 15.01.2025 року через Електронний суд подана заява представника позивача щодо розгляду справи, зустрічної позовної заяви та поданих додаткових пояснень, клопотання за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала та просила задовольнити в повному обсязі. 15.01.2025 через Електронний суд подано клопотання від представника позивача щодо долучення до матеріалів справи посадової інструкції юрисконсульта ІІ категорії відділу по роботі з проблемними заборгованостями. Ухвалою суду від 16.01.2025 року заяву адвоката Яковлєва Івана Олеговича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою захищеного відеоконференцзв`язку з судом ВКЗ задоволено. 06.02.2025 року через Електронний суд подана заява представника позивача щодо розгляду справи, зустрічної позовної заяви та поданих додаткових пояснень, клопотання за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала та просила задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 07.02.2025 року закрито\~підготовче провадження\~у цивільній\~справі за\~позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії та зустрічним позовом [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ»; третя особа: [PERSON] про зобов`язання здійснити перерахунок суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії. 07.02.2025 через Електронний суд подана заява про розгляд справи за відсутності позивача по зустрічному позову від [PERSON] . Просив Суд: «1.Здійснити розгляд справи № 212/10195/24 за відсутності позивача по зустрічному позову - [PERSON] . 2. Задовольнити зустрічний позов по справі № 212/10195/24 в повному обсязі.3. Відмовити в первісному позові АТ КТЦ до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. 4. Клопотання про подання доказів по справі від 20.11.2024 задовольнити в повному обсязі. 5. Відзив від [PERSON] долучити до матеріалів справи. 6. Відзив від [PERSON] долучити до матеріалів справи». 07.03.2025 через Електронний суд подана заява представника АТ «Криворізька теплоцентраль», про розгляд справи за відсутності позивача підтримуючи вимоги за первісним позовом повністю та заперечуючи проти задоволення зустрічного позову [PERSON] . Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого АТ «Криворізька теплоцентраль» позову та необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] , виходячи з наступного вмотивування. Правилами ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдиціальність дає привілей стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У наведених правових нормах мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність (від лат. praejudicio предрешение) у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19). Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14). Преюдиційні обставини обов`язкові для суду навіть якщо він вважає, що вони були встановлені неправильно. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). Статус сторін, в якому вони брали участь у іншій справі, не впливає на преюдиційність обставин. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17). Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судовго рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19,постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18). Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17). Межі преюдиції, умови за наявності яких преюдиційні обставини не потребують доказування. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: 1) обставина встановлена судовим рішення; 2) судове рішення набрало законної сили; 3) у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17). Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17). Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18). В лютому 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою, відповідач внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту послугу мають заборгованість за період з жовтня 2013 року по лютий 2021 року у розмірі 45476,46 грн, яку просить стягнути відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути суму інфляційних витрат у розмірі 9104,96 грн, 3% річних у розмірі 3153,41 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.05.2023 року по справі 212/1701/21 скаргу [PERSON] , в інтересах якого діє Яковлєв Іван Олегович, задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року залишено без змін, зазначено до стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року заборгованості за централізоване опалення в сумі 36000,37 грн, інфляційні втрати в сумі 9100,46 грн, 3% річних в сумі 3146,19 грн, всього 48246 (сорок вісім тисяч двісті сорок шість) грн 02 коп. Суд, вивчивши матеріали справи, зазначає, що юрисконсультом юридичного відділу АТ «Криворізька теплоцентраль», Ющенко В.В., на підставі довіреності представляти права позивача було подано первісний позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Так на підставі ст. 60 ЦПК за загальним правилом представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. При цьому за ч. 4 ст. 62 ЦПК повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу". Згідно із ст. 64 ЦПК представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Натомість, суд зазначає, що за ч. 3 ст. 58 ЦПК юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Також за матеріалами справи було встановлено, що відповідно до посадової інструкції юрисконсульта юридичного відділу АТ «Криворізька теплоцентраль» від 26 вересня 2024 року така посадова особа наділена повноваженнями на здійснення представництва АТ «Криворізька теплоцентраль», зокрема, в місцевих загальних судах з правом подання позовних заяв до суду про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, з правом участі в судових засіданнях та подачі заяв по даних справах, а також право представляти позивача. Суд вказує, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2020 року по справі № 9901/39/20. Також в ухвалі від 8 червня 2022 року по справі № 303/4297/20 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом), що може підтверджуватися положеннями цієї особи або умовами трудового договору, зокрема, посадовою інструкцією. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в ухвалі від 13.02.2023 року по справі № 465/8471/21. Таким чином за матеріалами справи було підтверджено, що Ющенко В. В., як юрисконсультом АТ «Криворізька теплоцентраль», відповідно до вимог процесуального законодавства в порядку самопредставництва було подано первісний позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, внаслідок чого суд відхиляє посилання представника відповідача, Яковлєва Івана Олеговича, на відсутність підтвердження повноважень Ющенко В. В., яка безпосередньо на підставі довіреності та посадової інструкції в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль» подала такий позов. Судом встановлено, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Відділу реєстрації та проживання громадян Виконкому Покровської районної у місті ради, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витяглм з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та не заперечувалось самим відповідачем у наданих заявах по суті. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене вмотивування, суд зазначає, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , будучи зареєстрованими по [ADDRESS] та користуючись житлово-комунальними послугами з постачання централізованого опалення, несуть відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати, тому повинні відповідати за пред`явленим АТ «Криворізька теплоцентраль» до них позовом. АТ «Криворізька теплоцентраль» є постачальником послуг теплової енергії для потреб опалення у період виникнення заборгованості за адресою: [ADDRESS] на який відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Згідно статті 67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.\~67,\~68,\~162\~Житлового Кодексу\~України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Наданими представником позивача актами підтверджується, факт подання та припинення подання теплоносія в будівлю житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у період з листопада 2020 року по червень 2024 року. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» . Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що розмір несплачених відповідачами послуг з теплової енергії підтверджено відповідними тарифами та розрахунком позивача по [ADDRESS] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] за послуги з опалення гарячого водопостачання, заборгованість станом на 30 червня 2024 року складає 54\~965 гривень 40 копійок. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано. Нормою частини третьої\~статті 267 ЦК України\~встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. До суду заяв про застосування позовної давності не надходило. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Згідно із частиною 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Таким чином, згідно з розрахунку доданого до позову, з відповідачів підлягають стягненню в солідарному порядку заборгованість по оплаті за централізоване опалення в розмірі 54965,40 грн., суми індексу інфляції у розмірі 4496,90 грн., 3% річних у розмірі 1584,60 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 497,48 грн., пеню у розмірі 922,20 грн., всього на загальну суму 62\~466,58 гривень. Приписами\~ст.\~141\~ЦПК України визначено, що зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачів в рівних частинах підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 гривень, тобто по 1 514 гривень 00 копійок з кожного. Вирішуючи по суті заявлені зустрічні позовні вимоги, суд зазначає, що тлумачення ст.\~14,\~16 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині здійснення нарахування заборгованості та зобов`язання вчинити дії із скасування нарахованого боргу, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування особі боргу є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права такої особи. Відповідний розрахунок боргу може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Отже, зустрічні позовні вимоги про визнання безпідставним нарахування заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення та зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» перерахування плати за спожиту теплову енергію, за абонентське обслуговування та штрафні санкції по [ADDRESS] не відповідають способу захисту, передбаченому\~ст. 16 ЦК України. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2019 року по справі № 320/8618/15-ц та від 8 квітня 2020 року по справі № 462/5889/16-ц. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Так, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року по справі №916/1415/19). У п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. А застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17). Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (п. 69 та п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №331/6927/16-ц). Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.04.2020 року у справі №462/5889/16-ц, оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Враховуючи викладене обгрунтування, а також те, що заявлені вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» були задоволені повністю в частині стягнення основної суми боргу з [PERSON] та [PERSON] , то суд дійшов до переконливого висновку про необхідність відмовити у повному обсязі в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про зобов`язання здійснити перерахунок суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії, третя особа: [PERSON] .

Outcome: approved