Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

11 жовтня 2024 року представниця позивача [PERSON] - адвокат Юрченко Аліна Валентинівна звернулася від імені та в інтересах позивача до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій просила суд: - визнати виконавчий напис, вчинений 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за № 4241, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» боргу у сумі 49320,21 грн, таким, що не підлягає виконанню; - витребувати від ПАТ «Перший Український міжнародний банк» інформацію про зарахування на його рахунок коштів у рахунок стягнення з [PERSON] за виконавчим провадженням № [NUMBER]; - стягнути з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на користь [PERSON] у порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових котів 12092,40 грн; - стягнути з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на користь [PERSON] судові витрати, які складаються зі судового збору у сумі 1211,20 та 605,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн; - розгляд справи проводити за відсутності позивача та представниці позивача. Разом з позовною заявою представниця позивача подала заяву про забезпечення позову, у якій просила суд у порядку забезпечення позову зупинити стягнення за оспорюваним виконавчим написом. 1.Рух справи у суді Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року задоволено заяву про забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № [NUMBER], відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса (реєстровий № 4241), вчиненого 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, до закінчення судового розгляду справи № 533/925/24. 14 жовтня 2024 року на електронну адресу суду від відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій відповідач просив суд позовні вимоги задовольнити у частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; стягнути з АТ «ПУМБ» 50 % від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення доказів. Розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами (а.с. 39-44). Ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено справу до судового розгляду на 27 листопада 2024 року. У задоволенні клопотання представниці позивача про витребування доказів відмовлено (а.с. 47-50). 26 листопада 2024 року представниця позивача подала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому прохала суд долучити до матеріалів справи довідку КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» від 05.11.2024 № 237 (а.с. 56-58). 27 листопада 2024 року представниця позивача через підсистему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.59). Протокольною ухвалою суду від 27.11.2024 клопотання представниці позивача [PERSON] - адвоката Юрченко Аліни Валентинівни про відкладення розгляду справи задоволено. Судове засідання відкладено на 09 січня 2025 року (а.с. 69-70). 08 січня 2025 року представницею позивача подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.74-82). Ухвалою суду від 09 січня 2025 року (а.с.84-86) прийнято до розгляду заяву представниці позивача про збільшення позовних вимог. Судове засідання відкладено на 12 лютого 2025 року (а.с. 84-86). 11 лютого 2025 року представниця позивача через підсистему «Електронний суд» подала заяву про зменшення позовних вимог (а.с.90-95), в якій просила суд: - зменшити розмір позовних вимог; - визнати виконавчий напис, вчинений 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за № 4241 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» боргу у сумі 49320 грн 21 коп. таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь з [PERSON] y порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів 13798 грн 53 коп.; - стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн; стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь з [PERSON] витрати на оплату судового збору у сумі 2422,40 грн та 605,60 грн; долучити до матеріалів вказаної справи адвокатський запит від 05.02.2025 та відповідь на адвокатський запит від 06.02.2025. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 12.02.2025 (а.с. 97-99) прийнято до розгляду заяву представниці позивача про зменшення позовних вимог. Судове засідання відкладено на 11 березня 2025 року. Справу розглянуто 11.03.2025 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 2.Аргументи сторін 2.1.Позиція позивача (а.с. 1-5, 74-76, 90-91) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною складено виконавчий напис № 4241 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 49320,21 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса. З виконавчим написом позивач не згоден, вважає, що він вчинений з порушенням чинного законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у зв`язку з тим, що позивач не отримував від відповідача будь-які грошові, кредитні кошти, а також не укладав кредитні та/або інші договори з відповідачем; правова природа та підстави нарахування заборгованості за договором № GP-6005446 від 07.02.2014 позивачу не відомі. Посилання на заборгованість у сумі 49320,21 гривень, яку нарахував нотаріус, не підтверджена жодними доказами. Крім того, вчинений виконавчий напис здійснений із порушенням, адже стягувачем (відповідачем) не було надіслано на адресу позивача (боржника по провадженню) вимогу про погашення простроченої заборгованості зі зазначення суми погашення; не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні. Такими діями, на думку представниці, відповідач (стягувач по провадженню) позбавив позивача можливості добровільно виконати вимогу, яку б останній міг отримати. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог представниця позивача просила суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 13798,53 грн у порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів. При нормативному обґрунтуванні позивач та його представниця посилалися на статті 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статті 28, 175 Цивільного процесуального кодексу України, статтю 24 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядок вчинення виконавчих дій, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5, п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172; п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 01 березня 2013 № 3 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» та висновки Верховного Суду у справі № 6-887цс17 (постанова від 05 липня 2017 року), у справі № 6-158цс17 (постанова від 20 травня 2015 року). 2.2. Позиція відповідача (а.с. 39-44) Відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» частково визнав пред`явлені позовні вимоги. Просив суд позовні вимоги задовольнити у частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з АТ «ПУМБ» 50 % від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення доказів. Щодо інших вимог свою позицію не висловив. 3.Фактичні обставини, встановлені судом 07.02.2014 між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № GP-6005446 (далі кредитний договір, договір) у формі пропозиції укласти договір (оферта), який містить підпис [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до умов договору: сума кредиту - 24999,83 грн (п. 2.2); строк кредиту - 48 місяців (п.2.3); розмір комісії з обслуговування кредиту - 2,70 % (п.2.4); розмір процентної ставки % річних - 15,00 (п. 2.5). Докази нотаріального посвідчення кредитного договору матеріали справи не містять, відповідачем не надано. 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4241, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № GP-6005446 від 07.02.2014, укладеним з із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», за період з 15.05.2017 по 15.05.2018 у загальному розмірі 49320.21 гривень, у тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20070,46 грн; - прострочена заборгованість за комісією - 24268,38 грн; - прострочена заборгованість за процентами - 4981,38 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у розмірі 430,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 11). Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача складає за виконавчим написом 49320,21 грн. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилався на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). 28.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною: - відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 4241, виданого 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення заборгованості в сумі 49320,21 грн з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»; - постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 4932,02,00 грн (а.с. 14). 29.05.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № [NUMBER], якою постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] , [INFO] , що отримує дохід в Об`єднаному автогосподарстві закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області (ідентифікаційний код 22548359) та здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 % (а.с.15). З інформації про виконавче провадження від 19.11.2024 (а.с. 16-17) вбачається, що виконавче провадження триває. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» від 03.09.2024 № 228 з [PERSON] згідно з ВП № [NUMBER] від 29.05.2024 здійснюються відрахування зі заробітної плати. Загальна сума відрахувань становить 9815,19 грн, в тому числі: за червень 2024 року відраховано з заробітної плати 2753,17 грн, за липень 2024 року - 4335,51 грн; за серпень 2024 року - 2906,89 грн (а.с.12). Згідно з довідкою Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» від 05.11.2024 № 05.11.2024 з [PERSON] згідно з ВП № [NUMBER] від 29.05.2024 здійснюються відрахування з заробітної плати. Загальна сума відрахувань становить 14409,93 грн, в тому числі: за червень 2024 року відраховано з заробітної плати 2753,17 грн, за липень 2024 року - 4335,51 грн; за серпень 2024 року - 2075,84 грн; за вересень 2024 року - 2277,21 грн; за жовтень 2024 року - 2968,20 грн (а.с.57). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» від 27.12.2024 № 239 з [PERSON] згідно з ВП № [NUMBER] від 29.05.2024 здійснюються відрахування з заробітної плати. Загальна сума відрахувань становить 20004,45 грн, в тому числі: за червень 2024 року відраховано з заробітної плати 2753,17 грн, за липень 2024 року - 4335,51 грн; за серпень 2024 року - 2075,84 грн; за вересень 2024 року - 2277,21 грн; за жовтень 2024 року - 2968,20 грн; за листопад 2024 року - 2268,45 грн; за грудень 2024 року - 3326,07 грн (а.с.78). Згідно з відповіддю приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 06.12.2024, наданої на адвокатський запит адвоката Юрченко А.В. від 29.11.2024, на примусовому виконанні у приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 4241 від 23.05.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 49320,21 грн. За період з червня по листопад 2024 року на користь ПАТ «ПУМБ» було перераховано 13798,53 грн (а.с.81). Відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 06.02.2025, наданої на адвокатський запит адвоката Юрченко А.В. від 05.02.2025, на примусовому виконанні у приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 4241 від 23.05.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 49320,21 грн. У межах виконавчого провадження з [PERSON] за період з грудня 2024 року по лютий 2025 року стягнуто 6131,20 грн, однак ці кошти перебувають на депозитному рахунку приватного виконавця, оскільки виконавче провадження зупинено (а.с.94). З інформації про виконавче провадження від 10.03.2025 (а.с. 102-104) вбачається, що виконавче провадження № [NUMBER] зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». 4.Норми права та висновки Верховного Суду, які застосував суд За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ч. 1 - ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)… Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п. 2 глави 12, п. 5.1, 5.2, п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 КПК України). У відповідності до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як уже зазначалось вище, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У свою чергу, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 (надалі - Перелік) (у редакції на дату вчинення спірного виконавчого напису), одним з таких документів був кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно з Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 вищевказану постанову КМУ від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказана постанова суду залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено у перегляді даної ухвали ВАСУ. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до глави 83 ЦК України визначено підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно зі ч 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 5.Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження факту існування договірних відносин (кредиту) між позивачем та АТ «БАНК РЕНЕСАНС». Доказів набуття права вимоги відповідачем до позивача матеріали справи не містять, такий доказ сторонами не надано. Отже, вимоги позивача не є безспірними. Крім того, станом на 23.05.2018 - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в електронній формі чи у простій письмовій формі, не посвідчених нотаріально, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Відповідачем не надано доказів нотаріального посвідчення договору кредиту, на якому було вчинено виконавчий напис. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року). Закон дозволяє укладати кредитні договори, договори позики у простій письмовій (електронній) формі, але не дозволяє у такому випадку кредитору та нотаріусу здійснювати вчинення виконавчих написів на підставі договорів, що нотаріально не посвідчувалися. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Відповідач позовні вимоги у частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнав. Оскільки відповідач позовні вимоги в цій частині визнав та наявні законні підстави для ухвалення рішення суду про задоволення позову, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права сторін, свободи чи інтереси інших осіб, суд висновує, що слід прийняти визнання позову відповідачем та позовні вимоги задовольнити в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 зробив такі висновки: «Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Судами встановлено, що …. виконавчий напис… визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим …до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Висновок апеляційного господарського суду про існування між сторонами договірних відносин, що виникли з договору кредиту, зазначеного не спростовує. Питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис … визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, суд касаційної інстанції погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову у цій справі. Таким чином, вимоги позивача про повернення зазначених коштів, у розмірі 442 426,24 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є обґрунтованими та правильно задоволені судом першої інстанції.» З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого напису, у порядку примусового виконання з позивача було стягнуто на користь відповідача загалом 19929,73 грн (13798,53 + 6131,20 = 19929,73) (а.с. 81 та а.с. 94), з яких 13798,53 грн перераховано стягувачу (позивачеві) у межах виконавчого провадження, а решта - 6131,20 грн зберігаються на депозитному рахунку приватного виконавця, оскільки виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали суду про забезпечення позову. Ураховуючи, що у даній справі підставою отримання відповідачем (стягнення з позивача на користь відповідача) - Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» коштів у розмірі 13798,53 гривень був виконавчий напис, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, вимога позивача про повернення (стягнення) грошових коштів у розмірі 13798,53 гривень на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є підставною, обґрунтованою та підлягає задоволенню судом також. 6.Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 3028,00 грн (1211,20 (за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) +1211,20 (за вимогу про стягнення з відповідача коштів) + 605,60 (за заяву про забезпечення позову) = 3028,00 грн), про що свідчать відповідні квитанції про сплату судового збору (а.с. 1, 34, 46, 105). Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов (одну вимогу) у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду за розгляд судом позовної вимоги, визнаної відповідачем, що складає 605,60 гривень (1211,20 х 50 % = 605,60), та стягнення решти судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 2422,40 грн (605,60 + 1211,20 + 605,60 = 2422,40) за позовні вимоги, які не були визнанні відповідачем та які суд задовольняє, а також за розгляд заяви про забезпечення позову. Крім того представниця позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надала відповідні докази. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги від 09 вересня 2024 року № 73/24, укладений між адвокатом Юрченко Аліною Валентинівною та клієнтом [PERSON] , відповідно до якого за домовленістю сторін вартість однієї години роботи адвоката становить 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, - 1342,00 грн, розмір гонорару (оплати) - 6000,00 грн (а.с. 18); 2) акт приймання-передачі правничих послуг від 02 жовтня 2024 року № 73, відповідно до якого вартість однієї години послуг складає 1342,00 грн, загальна вартість наданих послуг становить 6039,00 грн, яка складається з пів години витраченого часу на пошук, вивчення та аналіз судової практики (671,00 грн), дві години витраченого часу на підготовку позовної заяви (2684,00 грн), та 2 години участі у судових засіданнях (2684,00 грн); загальний розмір гонорару адвоката за домовленістю сторін становить 6000,00 грн (а.с. 19); 3) розрахунок витрат на правничу допомогу, відповідно до якого вартість однієї години послуг адвоката складає 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, - 1342,00 грн, кількість годин, витрачених на надання послуг становить - 4,5 години, загальна вартість наданих послуг становить 6039,00 грн, а розмір гонорару адвоката - 6000,00 грн (а.с. 20); 4) квитанцію від 09.09.2024 № 73, відповідно до якої прийнято від [PERSON] адвокатом Юрченко А.В. за надання правничої допомоги в справі за його позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, гонорар у розмірі 6000,00 гривень (а.с. 21). Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі сторони позивача надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі правничих послуг та квитанція на підтвердження фактичної сплати суми гонорару. Такі докази завчасно були направлені відповідачу. Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляв. Оцінюючи заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на оплату послуг адвоката на відповідність критерія, визначеним ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України, суд зазначає, що цивільна справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а отже судові засідання не проводилися, представниця позивача участь у судових засіданнях не брала. Вартість послуг адвоката з участі у судових засіданнях оцінена була у сумі 2684,00 грн (2684,00 грн). Отже суд уважає, що витрати позивача на правову допомогу підлягають зменшенню на суму 2684,00 грн (6000,00-2684,00 = 3316,00 грн), оскільки не підтвердженні доказами та не були необхідними у даному провадженні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3316,00 грн (6000,00 - 2684,00 = 3316,00 грн), що підтверджуються відповідними матеріалами справи. На думку суду, вказаний розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін та їх поведінку. На підставі викладеного,

Outcome: approved