Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо її малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на їх утримання в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батько яких вказаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Із 30 червня 2022 року малолітні [PERSON] , [PERSON] перебували на обліку у службі у справах дітей Костопільської міської ради як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, оскільки матір ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо їх виховання та утримання. 12 жовтня 2023 року [PERSON] написала заяву про влаштування малолітніх [PERSON] та [PERSON] до державного закладу у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Із 19 жовтня 2023 року [PERSON] та з 20 жовтня 2023 року [PERSON] перебували на повному державному утриманні в КП «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради. [INFO] відповідач народила третю дитину [PERSON] . 01 травня 2024 року [PERSON] подала письмову заву у службу у справах дітей Костопільської міської ради з проханням повернути дітей. Враховуючи те, що відповідач виконала рекомендації служби у справах дітей щодо приведення житлового будинку до належного санітарного стану, забезпечення необхідними продуктами харчування та паливом, 06 травня 2024 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] було повернуто на виховання у сім`ю матері та 27 червня 2024 року на підставі висновку оцінки потреб сім`ї від 21.06.2024 року, виданого КУ «Центр надання соціальних послуг» Костопільської міської ради, малолітніх було знято з обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Разом із тим [PERSON] на шлях виправлення не стала, своє ставлення до дітей не змінила, не приймала участі у їх вихованні та утриманні, не дотримувалася правил гігієни та утримання житлового будинку, діти брудні, голодні, недоглянуті, свіжоприготовлена їжа, дитяче харчування відсутні. Відповідач неодноразово залишала дітей на кілька днів без попередження інших членів сім`ї та зникала у невідомому напрямку. Залишення дітей з матір`ю становить загрозу їх життю та здоров`ю. У грудні 2024 року дітей відібрано від матері. Малолітніх [PERSON] , [PERSON] влаштовано в КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради, малолітнього [PERSON] влаштовано в КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради. З того часу відповідач дітей не відвідувала, про них не піклувалася, доглядом та вихованням не займалася, ніякої участі в їх житті не приймала. Відповідач свідомо ухилилася від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, неодноразово піддавалася адміністративним стягнгенням за ч. 2 ст. 184 КУпАП, за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, за місцем проживання характеризується негативно. У судовому засіданні представник позивача Майданець О.М. позовні вимоги та висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала. Покликаючись на обставини, викладені у позовій заяві, просила позов задовольнити. Крім того, пояснила, що відповідач свідомо залишила малолітніх дітей без материнського догляду та піклування, не бере участі в їх утриманні та вихованні, не цікавиться їх станом здоров`я, розвитком. Проживання дітей разом з матір`ю ставить під загрозу їх життя і здоров`я. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила. При цьому вказала, що дітей з грудня 2024 року не бачила, їх не відвідувала, оскільки не мала коштів. Неодноразово залишала дітей під наглядом своєї матері, бо потребувала відпочинку та на кілька днів від`їжджала у місто до друзів. У будинку брудно, оскільки не завжди встигала прибрати. Соціальну допомогу не оформила через зайнятість іншими справами. Вважає, що підстави для позбавлення її батьківських прав щодо її малолітніх дітей відсутні. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] матір`ю вказана [PERSON] , відповідач у справі. Батько вказаний, зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 - ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Із актів обстеження умов проживання відповідача [PERSON] , що по [ADDRESS] від 25.11.2024 року, 03.12.2024 року встановлено, що у будинку не створено належних умов для проживання дітей, умови проживання незадовільні, в будинку брудно, діти недоглянуті, матір залишила їх без нагляду та піклування, продукти харчування у достатній кількості відсутні, відповідач належним чином не виконує своїх обов`язків щодо виховання дітей. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Костопільської міської ради № 48 від 05.12.2024 року малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування. Малолітніх [PERSON] , [PERSON] влаштовано в КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради, малолітнього [PERSON] влаштовано в КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради, що підтверджується довідками № 01-06\\346 від 04.12.2024 р., № 588 від 06.12.2024 р., № 589 від 06.12.2024 р. Також встановлено, що із грудня 2024 року відповідач дітей не відвідувала та з ними не спілкувалася, їх станом здоров`я, навчанням, духовним розвитком не цікавилася, матеріально не забезпечувала. З інформації ВП № 2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 05.12.2024 року вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП, за місцем проживання характеризується негативно. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що відповідач [PERSON] свідомо, з власної ініціативи, самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей. Наведене також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, свідок [PERSON] , староста Золотолинського старостинського округу, у судовому засіданні показала, що сім`я відповідача перебувала під соціальним супроводом, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Вона у складі комісії неодноразово відвідувала відповідача, надавала допомогу. При цьому діти були голодні, брудні, недоглянуті, у будинку холодно, антисанітарія. На її неодноразові прохання відповідач соціальну допомогу не оформила, про дітей не піклувалася, часто залишала їх без нагляду. Після їх відібрання жодного разу не відвідувала дітей. Свідок [PERSON] , інспектор СЮП ВП № 2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, у судовому засіданні показала, що у період із 2022 року неодноразово у складі комісії відвідувала сім`ю відповідача за місцем проживання. У будинку брудно, холодно, діти недоглянуті, по кілька днів були голодні, не забезпечені найнеобхіднішими продуктами харчування та чистим одягом. Неодноразово відповідач залишала їх без нагляду. Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Костопільської мської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 306 від 23.12.2024 року вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , незважаючи на неодноразові попередження, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не цікавиться їх розвитком, станом здоров`я. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Таким чином встановлено, що відповідач свідомо систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проживання їх з матір`ю становить небезпеку для їх життя і здоров`я. Винна поведінка відповідача порушує законні права та інтереси дітей на гармонійний духовний розвиток та виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року, справа № 520/8264/19, висловлено правову позицію, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Оскільки відповідач фактично з 2022 року належним чином не виконувала свої батьківські обов`язки щодо малолітніх дітей та, незважаючи на неодноразові попередження, свою поведінку не змінила, суд вважає, що є правильним застосування до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей без поважних причин, залишивши їх без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище та стан здоров`я дітей, а також платника аліментів, зокрема те, що відповідач є здоровою, працездатною, інших утриманців не має, доказів протилежного суду не надано. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у добровільному порядку не надає, постійного місця роботи та стабільного доходу не має, суд вважає за вірне стягувати з неї аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячо, до їх повноліття, що відповідатиме інтересам дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 06 січня 2025 року. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на підставі п. 3, 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовною вимогою про стягнення аліментів та 1211 грн. 20 коп. за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, всього 2422 грн. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved