Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] в особі адвоката Конюшко Д.Б., звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», [PERSON] , про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 30 липня 2021 року о 18 год. 50 хв., [PERSON] керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», р/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом по вул. Велика Васильківська, 120 у м. Києві, у порушення вимог п.п.2.3 (б), 10.9 ПДР України, не впевнився у безпечності руху в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Suzuki Vitaro», р/н [NUMBER] , що на праві приватної власності належить [PERSON] та знаходився під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2021 у справі № 752/20014/21 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок чого трапилась ДТП визнано [PERSON] . З метою визначення дійсного розміру заподіяного збитку, позивач замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Vitaro» у оцінювача СОД [PERSON] . Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 13.09.2021, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Suzuki Vitaro» складає 55135,64 грн. Зазначає, що автомобіль належний позивачеві був його основним засобом пересування. Пошкодження його автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 7157,84 грн, стягнути з [PERSON] різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 15892,61 грн та величину втрати товарної вартості у розмірі 18104,67 грн, а також стягнути з відповідача-2 суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідачі скористалися своїм правом та направили до суду відзиви на позовну заяву. В поданому відзиві представник відповідача - 1 зазначила, що вимога у стягненні 992,40 грн судового збору за подання позовної заяви майнового характеру та 992,40 грн судового збору за немайнову вимогу є необґрунтованою та незаконною. Також зазначає, що вважає суму 10000 грн витрат на правову допомогу не співмірною з ціною позову, складністю справи та виконання адвокатських робіт. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК«Еталон». В поданому відзиві представник відповідача - 2 зазначив, що ПрАТ «СК «Еталон» зобов`язане здійснити відшкодування шкоди в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат у зв`язку з понесенням ремонту автомобіля, але виходячи з вартістю ремонту автомобіля. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на [PERSON] суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також зазначає, що розмір страхового відшкодування було сплачено у меншій сумі не з причини перевищення розміру страхового відшкодування, а з причини недоведеності, необґрунтованості спричинених матеріальних збитків. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначає, що позивачем не надано розрахунку розміру шкоди, з яких міркувань він виходив визнаючи її та не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] . Статтею 13 ЦПК України, визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2021 року о 18 год. 50 хв., [PERSON] керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», р/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом по вул. Велика Васильківська, 120 у м. Києві, у порушення вимог п.п.2.3 (б), 10.9 ПДР України, не впевнився у безпечності руху в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Suzuki Vitaro», р/н [NUMBER] , що на праві приватної власності належить [PERSON] та знаходився під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2021 у справі № 752/20014/21 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок чого трапилась ДТП визнано [PERSON] . Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власнком автомобіля «Suzuki Vitaro», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 205580857 виданого ПрАТ «СК «Еталон» дійсного на дату дорожньо-транспортної пригоди. 17.08.2021 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаного правила є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності, в тому числі на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), яким регламентується порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Водночас відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У відповідності до пункту 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону № 1961-IV). Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Не погоджуючись із розміром отриманого страхового відшкодування, позивач замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Vitaro», державний номерний знак [NUMBER] у оцінювача СОД [PERSON] . Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. З метою встановлення розміру шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу Позивача, за заявою Відповідача була проведена експертиза про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 13.09.2021, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Suzuki Vitaro», державний номерний знак [NUMBER] складає 55135,64 грн, вартість величини втрати товарної вартості транспортного засобу внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 18104,67 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Vitaro», державний номерний знак [NUMBER] відповідно до Акту виконаних робіт № 1253701_ВН_232281 від 15.09.2021 склала 71028,25 грн, з урахуванням ПДВ 11838,04 грн. Водночас факт включення або не включення ПДВ до вартості відновлювального ремонту залежить від форм оподаткування суб`єкта господарської діяльності, який надає послуги з проведення відновлювального ремонту та/або продажу запасних частин і матеріалів. Відповідно до п. 7. 38 Наказу «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» Значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для фототехніки. Заперечення щодо неправомірних дій представника страховика під час огляду автомобіля та визначення розміру страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні. Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям. За результатами розгляду вказаної заяви страховиком було здійснено розрахунок та виплачено страхове відшкодування у розмірі 47977,80 грн, що підтверджується витягом поповнення картки від 26.11.2021. А відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача-1 на користь позивача підлягає відшкодуванню несплачена частина страхового відшкодування у розмірі 55135,64 грн (вартість матеріального збитку) - 47977,80 грн (сплачене страхове відшкодування) = 7157,84 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача-2 різниці між розміром фактиної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 15892,61 грн, суд зазначає наступне. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови. Що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі ст. 3, 5 вказаного закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» шляхом хвернення з позовом до страховика, в яукого завдавачу шкоди застрахував свою цивільно-праову відповідальність. Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17. У разі коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавала шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Таким чином обов`язок відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається саме на страховика. Суд зазначає, що ПрАТ «СК «Еталон» зобов`язане здійснити відшкодування в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат у зв`язку з понесенням ремонту автомобіля, але виходячи з вартістю ремонту автомобіля. Тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення стягнення з відповідача-2 різниці між розміром фактиної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 15892,61 грн не підлягає задоволенню, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на [PERSON] суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Щодо вимоги про стягнення з відповідача-2 моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (далі по тексту - Постанова), відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 5000,00 грн, в узагальненому вигляді моральних страждань, оскільки судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві завдано душевних страждань та останній зазнав вимущені зміни у своєму житті, що, зокрема, негативно вплинуло на його моральний стан. Доказів та розрахунків в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн позивачем не надано. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Конюшко Денисом Борисомвичем укладено договір про надання правових послуг № 32/08/21-ЮП/IL від 31.08.2021. Згідно Акту виконаних робіт № 1 від 20.10.2022 відповідно до договору № 08/11/21- ЮП/IL адвокат виконав, а замовник прийняв та оплатив юридичні послуги на суму 10000,00 грн. Суд звертає увагу, що Акт викнаних робіт № 1 від 20.10.2022 здійснено відповідно до договору № 08/11/21- ЮП/IL, однак вищезазначеного договору не надано до позовної заяви та неможливо встановити, які його умови та на підставі чого здійснювався розрахунок. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати [PERSON] коштів в розмірі 10000,00 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої строни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1984,80 грн (992,40 грн (моральна шкода) + 992,40 грн (матеріальна шкода-пропорційно задоволеним позовним вимогам), які підтверджені документально. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1641,70 грн. (12157,84 грн / 51155,12 грн х 1984,80 грн = 471,72 грн), тобто по 235,86 грн з кожного.

Outcome: partial