Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

У січня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 22038000533375 від 17.09.2021 в розмірі 69130 грн 77 коп., а також судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.09.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22038000533375. Відповідно до Кредитного договору, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний Кредитний договір, Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку. Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 28.03.2024 згідно умов Договору факторингу № 28/03/24, АТ «Банк Кредит Дніпро» (ЄДРПОУ 14352406) відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22038000533375 від 17.09.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», а відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Цикл Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 69130,77 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту: 35092,10 грн, заборгованість по відсотках: 0,67 грн, заборгованість по комісії: 34038 грн. Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором на дату звернення, ТОВ «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення загального боргу за кредитним договором, який становить 69130,77 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 січня 2025 року, для розгляду даної справи було визначено головуючого суддю Будзан Л.Д. 08 січня 2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково. Вказала, що вимоги банку у частині стягнення заборгованості за Кредитним договором № 22038000533375 від 17.09.2021 року за комісією за обслуговування кредиту у сумі 34038 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 35092 грн 77 коп., що складається з: заборгованості по сумі кредиту - 35092,10 грн та заборгованості по процентам - 0,67 грн визнала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.09.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22038000533375, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором (пункт 1.1. Кредитного договору). Відповідно до пункту 1.2. договору сторони погодили умови кредитування: сума кредиту - 37200 грн; строк кредитування - 24 місяці; кінцева дата повернення кредиту - 17 вересня 2023 року; цільове призначення - на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 17.09.2021 по 16.04.2022 - 7% від суми кредиту, з 17.04.2022 по 16.10.2022 - 5,5% від суми кредиту, з 17.10.2022 по 16.04.2023 - 4% від суми кредиту, з 17.04.2023 по 17.09.2023 - 2,25% від суми кредиту. У разі не повернення суми кредиту в терміни, клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання в розмірі 56% процентів річних від простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості. Згідно пункту 1.3. договору, кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро». У пункті 3.1. договору зазначено, що платежі щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів, далі - обов`язковий платіж. Дати погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору. Отже, уклавши даний кредитний договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір оформлений сторонами у письмовій формі. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, за Кредитним договором від 17 вересня 2021 року № 22038000533375 станом на 27.03.2024 загальна сума заборгованості відповідача становить 69130,75 грн, з яких: 35092,10 грн - залишок простроченого кредиту, 0,65 грн - залишок прострочених відсотків, 34038 грн - залишок прострочених комісій. На підтвердження виконання АТ «Банк Кредит Дніпро» зобов`язання з перерахування відповідачу кредитних коштів за Кредитним договором від 17 вересня 2021 року № 22038000533375, надано копію виписки по особистому рахунку відповідача за період з 17 вересня 2021 року по 27 березня 2024 року, з якої вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» перераховано кредитні кошти на особистий рахунок [PERSON] , як це передбачено умовами кредитного договору. 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №28/03/24, відповідно до якого фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до акту приймання-передачі прав вимоги за вказаним Договором факторингу від 28 березня 2024 року № 28/03/24, АТ «Банк Кредит Дніпро» передав, а ТОВ «Цикл Фінанс» прийняв права грошових вимог станом на дату підписання сторонами договору згідно з реєстром боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу від 28 березня 2024 року № 28/03/24, що є Додатком № 1 до договору, сума загальної заборгованості боржника [PERSON] за Кредитним договором від 17 вересня 2021 року № 22038000533375 становить 69130,77 грн та складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 35092,10 грн, простроченої заборгованості по відсоткам - 0,67 грн, простроченої заборгованості по комісії - 34038 грн. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог». Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 ЦК України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Судом достовірно встановлено, що фінансова установа свої зобов`язання за кредитним договором виконала у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов договору, суму заборгованості не сплачує. У ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним договором, боржником за якими є відповідач. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач взяті не себе зобов`язання не виконала у передбачений у кредитному договорі строк, грошові кошти та нараховані проценти за користування кредитом не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 35092,10 грн та простроченої заборгованість за відсотками - 0,67 грн. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту у розмірі 35092,10 грн, простроченої заборгованості по відсотках у розмірі 0,67 грн підлягають задоволенню, що у загальному розмірі становить 35092,77 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 34038 грн суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Разом з тим, відповідно до ч. 1-2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, в пункті 1.2 Кредитного договору № 22038000533375 щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 17.09.2021 по 16.04.2022 - 7% від суми кредиту, з 17.04.2022 по 16.10.2022 - 5,5% від суми кредиту, з 17.10.2022 по 16.04.2023 - 4% від суми кредиту, з 17.04.2023 по 17.09.2023 - 2,25% від суми кредиту. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 7 графіку). Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 17 вересня 2021 року по 17 вересня 2023 року сукупно складає 41850 грн. Встановивши у Кредитному договорі № 22038000533375 від 17 вересня 2021 року сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 41850 грн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. У преамбулі Кредитного договору № 22038000533375 від 17 вересня 2021 року визначено, що інші умови, які не визначені в договорі, зазначені в Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у ПАТ «Банк Кредит Дніпро», які розміщені на сайті: www.creditdnepr.com.ua. Разом з тим, стороною позивача не надано до суду для дослідження зазначений у договорі Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у ПАТ «Банк Кредит Дніпро», з якого можливо було б встановити зміст та перелік зазначених послуг (сплати комісії за надання кредиту). Отже, розмір комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Таким чином, встановивши, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто положення пункту 1.2. кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада2023 року в справі № 204/224/21. Відповідно до положень ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за № 22038000533375 від 17 вересня 2021 року за комісією за обслуговування кредиту у сумі 34038 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також нею не було спростовано вищезазначених обставин, на які позивач посилається як на підставу позову, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №8193 від 26 грудня 2024 року про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 1229,68 грн виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 35092,77 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1229,68 грн (35092,77 грн Х 100 % : 69130,77 грн х 2422,40 грн). В частині вирішення питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial