Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивач АК «УкрСиббанк» 01.10.2024 \~звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Позовна заява обґрунтована тим, що між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] 03.07.2008 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11364791000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 20000 доларів США. Позивач вказував, що в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним договором з [PERSON] було укладено договір поруки від 03.07.2008 № 215358. У зв`язку з тривалим невиконанням позичальником зобов`язань з повернення кредиту рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26.05.2010 у справі № 2-110/10 позов банку задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 165346,10 грн. Позивач вказував, що виконання судового рішення тривало довгий час, було виконано лише в липні 2023 року. Вважає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити 3 % річних та індекс інфляції. В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 % річних в сумі 27033 грн, інфляційні втрати в розмірі 91932,86 грн, всього 118965 грн 86 коп. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16.10.2024 відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою АТ «УкрСиббанк» з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника позивача. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. Суд, заслухавши представників відповідачів, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 03.07.2008 між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11364791000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 20000 доларів США строком повернення не пізніше 02.07.2015. Також встановлено, що в забезпечення виконання зазначеного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] 03.07.2008 укладено договір поруки № 215358. Зазначені обставини не заперечуються відповідачами. Встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повертала. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26.05.2010 в справі № 2-110/10, яке набрало законної сили, позов АТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11364791000 від 03.07.2008 в розмірі 165346,10 грн. З ухваленого судом рішення вбачається, що банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та вимагав повернення достроково заборгованості в повному обсязі, в тому числі частини дострокового повернення частини позики, що залишилась. При цьому скористався своїм правом та визначив суму заборгованості в національній валюті України за офіційним курсом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як встановлено судом, позивач АТ «УкрСиббанк» в 2010 році звертався в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11364791000 від 03.07.2008, який було судом задоволено. Відповідно до\~норм ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.\~ Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Для покладення на відповідача обов`язку зі сплати 3 % річних обов`язковою умовою є визначення суми заборгованості, на яку їх нараховано. Базою нарахування 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Судом встановлено те не заперечується відповідачами, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 26.05.2010 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11364791000 від 03.07.2008 в розмірі 165346,10 грн. було виконано в липні 2023 року. Періодом затримки є період з часу набрання рішенням законної сили до повного його виконання, тобто, до липня 2023 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 01.10.2024 та просить стягнути 3 % річних та інфляційні страти за період з 02.07.2027 по 23.02.2022, тобто, в межах строків позовної давності. Твердження відповідачів про пропуск позивачем строків позовної давності судом оцінюється критично. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання в 2023 році.\~ Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто\~позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.\~\~ Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином\~\~\~\~\~\~\~ (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 (справа № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19). Аналогічні висновки викладені в рішеннях Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України)\~установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30\~березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,\~продовжуються на строк дії такого карантину». Окрім того, Указом Президента України від\~24 лютого 2022 року № 64/2022\~у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05\~години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30\~діб,\~який продовжується. Позивачем заявлено вимоги про стягнення розміру 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, тобто, в межах строків позовної давності. З огляду на викладене твердження відповідачів про сплив позовної давності є помилковим. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає стягненню в солідарному порядку, як з солідарних боржників 3 % річних в сумі 27033 грн, інфляційні втрати в розмірі 91932,86 грн, всього 118965 грн 86 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 3028 грн в рівних часктах з кожного.

Outcome: approved