Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

27.01.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Начальника відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів офісу Генерального прокурора України Стойко Вікторії про стягнення моральної шкоди заподіяної особі незаконними рішеннями прокуратури. Свої позовні вимоги в доповненій редакції позовної заяви від 03.03.2025 року, яка прийнята судом, обгрунтовує тим, що вважає дії Відповідача незаконними щодо звернень Позивача, а саме те, що Відповідач вимагає підписати електронні звернення; також відповідь до вимог ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» громадянину на його звернення підписує керівник органу, а це Генеральний прокурор; він має право отримати відповідь по суті його звернення від особи до якої він звернувся, вважає, що Відповідач присвоїла повноваження чужої особи. Усі звернення Позивача Відповідач повертає, тому що вони без підпису, у деяких відповідях відсутня дата його звернень. Відповідач у своїх відповідях пише, що після усунення недоліків можливе повторне звернення, повторне подання цього звернення, однак Позивач вважає, що конкретні недоліки у відповіді відповідачем не вказані, а усі вимоги ст.40 КУ та ст.5 ЗУ «Про звернення» він виконав. Щодо нанесення йому марольної шкоди, то вважає, що порушені норми діючого законодавства щодо нього та просить врахувати наступне: моральну шкоду сприймає беззахисний інвалід армії 2 групи більш болюче ніж людина, яка не має інвалідності; від беззаконня відповідача страждає не тільки він, а й його родина. Вважає, що його моральна шкода виявляється у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з інвалідністю; душевних стражданнях, приниження його честі та гідності. Також просить суд врахувати у рішенні суду - характер та обсяг заподіяних моральних і фізичних страждань; стан здоров`я потрепілого; істотність у його житті. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути моральну шкоду з Відповідача 30 000 грн. за кожне його звернення, а їх п`ять, тобто всього 150 000 грн. Протколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 28.01.2025 року позовну заяву залишено без руху. 28.01.2025 року на електронну адресу суду надійшли пояснення [PERSON] на ухвалу суду від 28.01.2025 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.01.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 29.01.2025 та 30.01.2025 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення та доповнення. 04.02.2025 року супровідним листом на звернення Позивача було надано відповідь. 05.02.2025 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення [PERSON] по справі. 17.02.2025 на електронну адресу суду надійшли письмові доповнення [PERSON] 18.02.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі з огляду на таке. Позов є безпідставним оскільки, в позовній заяві [PERSON] не зазначено реквізитів звернень, які на його думку, не були розглянуті в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян». Поряд з цим, додаток до позовної заяви містить п`ять звернень [PERSON] , адресованих Офісу Генерального прокурора, які не містили його підпису, у зв`язку з чим були залишені без розгляду і повернуті йому відповідними супровідними листами на підставі ст. 5 Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Таким чином, безпідставними є твердження позивача про порушення начальником відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора України Стойко В.В. вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки, як було зазначено вище, звернення має містити підпис заявника. Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Аналогічні за змістом положення містяться і у п. 7.16 гл. 7 Регламенту. [PERSON] не належить до категорі громадян, наведених у вказаних нормах. За таких обставин безпідставними є доводи позивача, про те, що його звернення підлягали розгляду безпосередньо Генеральним прокурором. Варто додати, що на електронну адресу Офісу Генерального прокурора масово надходять звернення [PERSON] з яких неможливо визначити суть порушеного питання, які містять образи та без підпису. Лише протягом 2024 року надійшло близько 700 звернень заявника. В переважній більшості вказані звернення, повертаються з відповідними роз`ясненнями, які заявник ігнорує. Це стосується і звернень, копії (відповідей) листів Офісу Генерального прокурора та які заявник доклав до позовної заяви. Таким чином, начальник відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора України Стойко В.В. під час повернення без розгляду п`яти звернень позивача здійснено відповідно до Законів України «Про звернення громадян», «Про прокуратуру», Регламенту та Інструкції. Враховуючи викладене, безпідставними є доводи позивача про порушення положень Закону України «Про звернення громадян» у звязку з нерозглядом його звернень. Щодо стягнення моральної шкоди, то як було зазначено вище, звернення [PERSON] не відповідали вимогам ЗУ «Про звернення громадян», у зв`язку з чим були повернуті позивачу без розгляду. Таким чином, доводи [PERSON] щодо завдання йому моральної шкоди, викладені у позовній заяві, не підтверджено належними та допустими доказами, які б свідчили про протиправні дії або бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо розгляду його звернень. Крім того, слід зазначити, що на момент подання [PERSON] позовної заяви про відшкодування моральної шкоди відсутній факт встановлення протиправності дій Офісу Генерального прокурора, щодо повернення позивачу звернень без розгляду у зв`язку з відсутністю у них підпису заявника. 28.02.2025 року через електронну адресу суду від позивача [PERSON] надійшли письмові доповнення до позовної заяви. 03.03.2025 року (вх.№ ЕП - 1922 о 09 год. 59 хв.) через електронну адресу суду від позивача [PERSON] надійшли доповнення до позовної заяви в яких збільшено розмір позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.03.2025 року доповнення до позовної заяви позивача [PERSON] - повернуто без розгляду. 03.03.2025 (вх.№ ЕП - 1966 о 17 год. 49 хв.) через електронну адресу суду від позивача [PERSON] надійшли виправлені доповнення до позовної заяви відповідно до ухвали суду від 03.03.2025 року в яких просив збільшити розмір позовних вимог, а саме 30 000.00 грн. за кожну вимогу, яких всього п`ять, тобто в загальному розмірі 150 000 грн. Дані доповнення прийняті судом до розгляду. 12.03.2025 через електронну адресу суду від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Так, позивачем подано до Офісу Генрального прокурора на електронну адресу п`ять звернень, які датуються: 30.01.2024 року; 08.02.2024 року; 08.02.2024 року; 13.02.2024 року та 14.02.2024 року. На вищезазначені звернення Позивача начальником відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора Вікторією Стойко було надано відповіді від 02.02.2024 №27/2-16ВИХ-24, від 02.02.2024 №27/2-16ВИХ-24, від 09.02.2024 №27/2-176ВМХ-24, від 15.02.2024 №27/2-242ВИХ-24, від 15.02.2024 №27/2-243ВИХ-24 в яких зазначено, що скарги [PERSON] надійшли до Офісу Генерального прокурора електронною поштою, оформлені без дотримання вимог статтей 5,7 ЗУ «Про звернення громадян» ( не підписані автором, не вказано дати, місця проживання ) та не викладено суті порушеного питання і не наведено достатніх даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення, повертає їх без розгляду. Розгляд звернень громадян в органах прокуратури здійснюється відповідно до положень Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про прокуратуру», Регламенту Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 22.02.2022 № 35 та Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора, зі змінами № 153 від 25.06.2024 , та яка діяла на момент розгляду звернення заявника. Так, згідно із п. 10 розділу III Інструкції усі звернення підлягають попередньому розгляду, який передбачає ознайомлення з його змістом, перевірку правильності оформлення та належності порушених питань до компетенції прокуратури, за результатами якого щодо кожного звернення приймається одне з визначених рішень, у тому числі і повернення заявнику з наданням відповідних роз`яснень. До звернення, надісланого з використанням мережі інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення) застосовуються вимоги, визначені ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», а саме: у зверненні має бути зазначено прізвище, ім' я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозици, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. 3 урахуванням викладеного, у зверненні повинна бути викладена суть порушеного питання, а звернення, надіслане електронною поштою, має бути підписане. Підпис громадянина в електронному зверненні може бути відсканованим, сфотографованим тощо. В позовній заяві [PERSON] не зазначено реквізитів звернень, які на його думку, не були розглянуті в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Таким чином, безпідставними є твердження позивача про порушення начальником відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора України Стойко В.В. вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки, як було зазначено вище, звернення має містити підпис заявника. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, та підприємств, установ, організацій особисто. Аналогічні за змістом положення містяться і у п. 7.16 гл. 7 Регламенту. Позивач [PERSON] не належить до категорії громадян, наведених у вказаних нормах. За таких обставин безпідставними є доводи позивача, про те, що його звернення підлягали розгляду безпосередньо Генеральним прокурором. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17. Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, у якій зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Реалізація такого механізму, як оскарження дій (бездіяльності) службових осіб не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 211/7655/15-1 дійшов висновку, що, розглядаючи справи щодо стягнення шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю органів державної влади, у конкретних правовідносинах суду необхідно встановити неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а довести наявність цих умов має позивач. 3 рахуванням положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) посадовими особами, відшкодовується державою лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування та визнання дій чи бездіяльності таких органів чи (та осіб) незаконними. Аналогічної правової позиції додержувався Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 13.03.2019 у справі № 338/12193/16-ц, у якій з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. ст. 23, 1174, 1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана зазначеними органами чи (та) посадовими особами, відшкодовується державою лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Верховний Суд зазначив, що для відшкодування шкоди відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України. Касаційним цивільним судом Верховного Суду від 22.12.2020 у постанові у справі № 686/24223/17 також зазначено, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Додана позивачем до позовної заяви медична документація не містить доказів взаємозв`язку з діями чи бездіяльністю Офісу Генерального прокурора його посадових чи службових осіб зі станом його здоров`я. У той же час будь-яких доказів, на обґрунтування своїх вимог в частині стягнення моральної шкоди [PERSON] не надано, а саме не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин у задоволенні позову відмовляється за недоведеністю і безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 3. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору (пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 01.03.2018 довічно, як особа, якій визначено 2 групу інвалідності, інвалід армії).

Outcome: dismissed