Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

02.11.2021 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 04.02.2022 року уточнила (т.1., а.с. 146) та просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю її зі спадкодавцем [PERSON] , не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини на день смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; усунути від права на спадкування за законом [PERSON] ; визнати за нею право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0377 га, розташовану за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0721 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , за життя заповіт він не залишив, після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0377 га, розташовану за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0721 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала із спадкодавцем з 6 років, майже 36 років. Позивач має прізвище та по батькові спадкодавця, називала померлого батьком, проживала разом з ним однією сім`єю, він приймав безпосередню участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. При спільному проживанні у них був загальний бюджет, вони вели спільне господарство. Коли позивачка стала дорослою, вона вийшла заміж, стала жити з чоловіком за адресою: [ADDRESS] , але спільний побут зі спадкодавцем втрачено не було, вона продовжувала допомагати йому грошима, продуктами, медичними ліками, прибирала в житловому будинку, прала його особисті речі, готувала їжу, сплачувала комунальні платежі, робила ремонт в будинку. Останнім часом спадкодавєць, який був вже людиною похилого віку, постійно хворів, лікувався в лікарні, помер від серцево-легеневої недостатності та цирозу печінки. Всі витрати на поховання спадкодавця позивач сплатила особисто. Таким чином, вона є спадкоємцем четвертої черги. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , яка довготривалий час не проживала з батьком, з яким у неї з дитинства були погані відносини. Вона при отриманні паспорту своїм особистим рішенням змінила своє побатькові з [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] весь цей час не спілкувалась з батьком, до дому не приїжджала, матеріальної допомоги йому не надавала, взагалі не цікавилась його життям, станом здоров`я та навіть не приїхала на його поховання. Спадкодавець перебував у безпорадному стані і [PERSON] ухилялась від надання йому допомоги. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, при цьому 10.01.2024 року в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з травня 2003 року проживала за адресою: [ADDRESS] до травня 2015 року і після смерті матері, почала знову проживати з батьком по [ADDRESS] , де проживала до смерті спадкодавця. Спадкодавець хворів серцем і мав цироз печінки, він пересувався сам, але тяжко, лежачим він не був. Спадкодавець помер вдома. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду відзив на позовну заяву (т.1., ас. 182), яким просила відмовити в задоволенні позову мотивуючи тим, що згідно до листа нотаріуса Гнесько В.Г., яка відкрила спадкову справу, 01.10.2021 року до нотаріуса звернулась кредитор її батька [PERSON] з вимогою до спадкоємців про погашення боргу її батька перед [PERSON] в розмірі 350000 грн. за розпискою, однак, 15.10.2021 року позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті її батька маючи співзвучне з ініціалами її батька прізвище. Спадкодавець не зареєстрував у своїх будинках позивача та її матір, що свідчить про недовіру спадкодавця до позивача та її матері. [PERSON] спілкувалась з батьком не рідше одного разу на тиждень телефоном, приїжджала до нього, рівно як і до своєї матері, в [ADDRESS] кілька разів за півріччя, адже вона має малолітню дитину, роботу в Києві, у зв`язку з цим приїжджати частіше не мала можливості з врахуванням наведених обставин. Батько не потребував матеріальної допомоги, вона привозила йому речі, харчі та передавала кошти, не беручи жодних розписок. Спадкоємець помер раптово від гострої серцево - судинної недостатності, а цироз печінки виявили патологоанатоми при проведенні розтину. Отже, ці два діагнози не є каліцтвом або безпорадним станом, який потребував би її постійної присутності та постійного проживання з батьком або перевезення його до Києва. Після смерті матері позивача, спадкодавець втрете одружився на громадянці [PERSON] з якою прожив в шлюбі до 10.01.2017 року разом з її дитиною інвалідом в будинку за адресою: [ADDRESS] , отже позивач не проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, з мотивів викладених у відзиві на позов. Представник Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько Віта Григорівна в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знала померлого [PERSON] , він проживав по [ADDRESS] разом зі своєю дружиною та її донькою [PERSON] . Після смерті дружини за [PERSON] доглядала [PERSON] . [PERSON] вважав її своєю донькою та виховував її з дитинства. Про іншу доньку він ніколи нічого не згадував. [PERSON] через поганий стан здоров`я [PERSON] проживала з ним з 2015 року та до дня його смерті, також вона займалась його похованням. Спадкодавець був фізично міцною людиною, але перед смертю він став хворіти. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знає цю родину 40 років. [PERSON] з 2014 або 2015 року та до дня смерті [PERSON] проживала з ним по [ADDRESS] . Після смерті дружини [PERSON] почав хворіти та зловживати алкогольними напоями, за ним доглядала [PERSON] . [PERSON] вважав її своєю донькою та виховував з її дитинства. Від померлого ніколи не чула про іншу доньку. Лариса займалась похованням [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що з 2015 року після смерті матері, [PERSON] проживала з [PERSON] до дня його смерті по [ADDRESS] . [PERSON] захворів, за ним доглядала [PERSON] , жили як одна родина, вона прибирала, прала, готувала їжу. [PERSON] хворів з 2019 року, у нього було хворе серце, печінка. [PERSON] пересувався сам, коли [PERSON] була на роботі від прибирав подвір`я, годував собак. Лариса займалась похованням [PERSON] про [PERSON] свідок дізнавалась лише після смерті [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що знає [PERSON] . З 4-5 років вони жили в квартирі. Дружина [PERSON] померла у 2015 році, він дуже турбувався через це та захворів, весь час за ним доглядала [PERSON] , вони жили як одна родина, [PERSON] готувала їжу, прала, викликала лікарів. З 2015 року після смерті матері [PERSON] проживала з [PERSON] до дня його смерті. У [PERSON] були хворі серце та печінка, однак, він пересувався сам. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що за місяць або за два до смерті [PERSON] вона часто бачила його на ринку. Він не скаржився на погане самопочуття. [PERSON] казав, що у нього є донька [PERSON] . До самої смерті він їздив на велосипеді. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що бачилась з [PERSON] декілька разів та він жалівся, що до нього приходила [PERSON] та влаштовувала сварки. [PERSON] , що [PERSON] іноді передавала гроші. Після 2015-2017 року свідок від [PERSON] передавала [PERSON] гроші. Після смерті другої дружини [PERSON] та [PERSON] почали спілкуватися, вона 2-3 рази на рік приїздила до батька. [PERSON] хворів, але нічого важкого, як всі люди. [PERSON] їздив на велосипеді. [PERSON] на вул. Цегельній жив один після смерті другої дружини і до смерті. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що знає родину багато років. [PERSON] проживав по [ADDRESS] , після смерті другої дружини він проживав сам, потім незначний час проживав з іншою дружиною. [PERSON] після свого одруження не проживала по [ADDRESS] . [PERSON] не спілкував з [PERSON] , але після смерті своєї дружини він почав з нею спілкуватися та вони зустрічались та спілкувались, кілька разів на рік. [PERSON] не проживала з [PERSON] , вона як вийшла заміж, так і з`їхала з того будинку. [PERSON] розповідав, що [PERSON] влаштовує сварки. В зв`язку з тим, що клопотання про допит свідка [PERSON] не було заявлено у підготовчому судовому засіданні, суд відмовив у допиті цього свідка. Вислухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.04.2021 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] (т.1., а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0377 га, розташовану за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0721 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищезазначене майно підтверджується наступними документами: свідоцтвом про спадщину за заповітом на будинок по [ADDRESS] (т.2., а.с. 66); витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі на житловий будинок по [ADDRESS] (т.2., а.с. 67); витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0007918952021 від 25.10.2021 на земельну ділянку площею 0, 0377 га. за адресою: [ADDRESS] (т. 2., а.с. 162); свідоцтвом про право на спадщину на будинок по [ADDRESS] (т.2., а.с. 68); свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку Грибоєдова, 9 (т.2., а.с. 70). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , заява надійшла до нотаріуса 18.05.2021 року (т.2., а.с. 26). [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про пред`явлення вимог до спадкоємців [PERSON] на суму 350000 грн., заява надійшла до нотаріуса 01.10.2021 року (т.2., а.с. 29). Таким чином, [PERSON] вважала себе кредитором померлого [PERSON] . В подальшому, [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємцем за законом, який проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, заява надійшла до нотаріуса 12.10.2021 року (т.2., а.с. 31). Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64769229 від 18.05.2021 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня (т.2, а.с. 97). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 19.04.2000 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, відповідно якому батьком зазначений [PERSON] ; рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області № 1048 від 19.12.1994 року, відповідно якому [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] , виданим 19.04.2000 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, відповідно якому [PERSON] перемінила прізвище, ім`я, по батькові на [PERSON] (т.2, а.с 57 59). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00030790709 від 18.05.2021 року вбачається, що 25.10.1986 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) (т.2., а.с. 125). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00030790758 від 18.05.2021 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (т.2., а.с. 127). При цьому місце проживання померлої зазначена адреса: [ADDRESS] , а згідно довідки виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 20.05.2021 року (т.2., а.с. 95), [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00030790692 від 18.05.2021 року вбачається, що 09.08.2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), шлюб було розірвано 10.01.2017 року (т.2., а.с. 128). Таким чином, суд критично відноситься до твердження позивача, що саме в період з 09.08.2016 року по 10.01.2017 року, позивач могла проживати зі спадкодавцем однією сім`єю, в період коли він перебував у шлюбі з [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] , посилаючись на положення ст. 1264 ЦК України, вважаючи себе особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, вважає, що має право на спадкування за законом у четверту чергу. Втім, суд звертає увагу, що відповідно до приписів ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Статтею 3 СК України\~передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом норми\~статті 1268 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Суд зазначає, що покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] носять загальний характер і не підтверджують, що відносини між позивачем та спадкодавцем носили характеру сімейних, що вони були пов`язані спільним веденням господарства, спільним бюджетом, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. \~ \~ \~ \~Крім цього, з показів свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що після смерті другої дружини [PERSON] - [PERSON] , спадкодавець та позивач не мешкали разом. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання, показання свідків не можуть бути єдиною підставою. Суд звертає увагу, що надані позивачем 5 фотографій (т.3., а.с. 29-31), довідка від 17.04.2021 року про сплату витрат на поховання (т.1., а.с. 19), замовлення № 1172 від 27.09.2018 року, квитанції про оплату від 22.03.2021 року (т.1., а.с. 22) підтверджують разові події і не є належним доказом підтвердження факту спільного проживання спадкодавця та позивача, їх спільного побуту та взаємних прав і обов`язків тривалістю не менше п`яти років до смерті спадкодавця. Таким чином, посилаючись на викладені обставини та норми закону, суд вважає, що позивачем не було доведено тих фактів, на які він посилається, хоча, відповідно до ст.\~12, ч. 2 ст.\~78, ч.ч. 1,6 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такі докази позивачем представлені не були, а тому суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини на день смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вказане свідчить про те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , яка відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України у строки звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Частиною п`ятою\~статті 1224 ЦК\~України\~передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21, від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21, від 26 червня 2023 року у справі № 466/6613/20. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16). Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що надані позивачем медичні документи виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1276 (т.1., а.с. 16), довідка про причини смерті від 16.04.2021 року (т.1., а.с. 18), медична картка спадкодавця (т.3., а.с. 18) вказують лише про наявність хвороб у померлого та не підтверджують факту, що [PERSON] через наявну хворобу не міг самостійно забезпечити умови свого життя чи потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, з матеріалів справи слідує, що спадкодавець був особою похилого віку, мав захворювання, проте доказів того, що він потребував сторонньої допомоги матеріали справи не містять. Спадкоємця може бути усунено від права на спадкування лише у разі\~сукупності таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Однак позивачка не довела належними та допустимим доказами настання наведених обставин. В зв`язку з тим, що судом було встановлено, що [PERSON] не є спадкоємцем четвертої черги, суд вважає, що вона не може заявляти вимогу про усунення від права на спадкування за законом [PERSON] . За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом [PERSON] ; визнання за [PERSON] права власності на: житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0377 га, розташовану за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0721 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed