Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що у липні 2012 року він познайомився з відповідачем. Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час їх відносин [INFO] народилася [PERSON] . Після окупації АР Крим та початку спроб окупувати Донецьку область, їх погляди на життя виявилися різними, а тому їх стосунки остаточно були припинені. Він не міг залишатися на окупованій території, а відповідач не виїжджала на територію підконтрольну Україні. Між ними було досягнуто згоди, що дочка буде проживати як з відповідачем, так і з ним. Він повністю утримував не тільки потреби дитини, а й відповідача, оскільки остання не працювала. З часом ставлення відповідача до дочки почало погіршуватися, вона неохоче займалася розвитком дитини, почала залишати її одну на ніч вдома без нагляду дорослих. 27.02.2020 він зареєстрував шлюб зі [PERSON] , яка у червні 2023 року поїхала до Тбілісі та призвела [PERSON] до України. З того часу вони проживають разом: він, [PERSON] , [PERSON] та дочка [PERSON] . Відповідач майже одразу після приїзду дочки до України втратила інтерес до дитини, рідше телефонувала та цікавилася її життям, згодом взагалі перестала телефонувати, і у будь який інший спосіб підтримувати стосунки з [PERSON] . Відповідач самоусунулася від виховання доньки, піклування про неї та її утримання, якого вона дитині не надавала ніколи, оскільки все завжди оплачував він. Тривалий час, щовечора, перед тим як лягти спати, [PERSON] охоплював страх та паніка, що вона може залишитися одна в ночі, часом це переростало в істерику, її могло трусити, вона говорила, що боїться засинати. Кожного вечора вони з дружиною заспокоювали [PERSON] та запевняли, що не залишать її вночі одну, що вона може спокійно засинати і нічого не боятися. Для того, щоб допомогти дитині подолати цей страх, він звернувся по допомогу до психолога. [PERSON] відвідувала психолога і спільними зусиллями їм вдалося подолати цей страх, який з`явився у дитини через безвідповідальне ставлення відповідача. Він займається вихованням доньки, її фізичним та духовним розвитком, оплачує необхідне лікування, гуртки тощо, у догляді за донькою йому допомагає його дружина, їх доньки знайшли спільну мову і підтримку одна в одній. [PERSON] знаходиться повністю на його утриманні. Вона відвідує школу, заняття з гімнастики та тенісу. Йому невідомо де наразі знаходиться відповідач. Отже, оскільки на даний час встановити місцезнаходження матері дитини не виявляється можливим, він є єдиною рідною людиною для доньки, яка знаходиться в Україні. Просив позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Донецьк, батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . 06.06.2024 постановлено ухвалу про роз`єднання у самостійні провадження вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. 12.06.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 15.10.204 постановлено ухвалу про витребування доказів. 26.11.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалась. 26.06.2024 [PERSON] подала письмову заяву, в якій зазначила, що погоджується з рішенням батька про позбавлення батьківських прав матері. Позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що мета позбавлення відповідача банківських прав полягає у тому, щоб забезпечити правильний і всебічний розвиток дитини, а також для того, щоб у нього були самостійні важелі вирішувати всі питання, що пов`язанні з донькою. Представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача - це чоловік її подруги. Він гарний батько для [PERSON] . Про матір [PERSON] вона нічого не знає, ніколи її не бачила. Батько займається здоров`ям дитини. Коли дитина приїхала з Донецьку, вона жодного разу не була у ортодонта, також були проблеми з зором. Влітку цього року відпочивали всі разом у Греції. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача - це чоловік її подруги. Він гарний батько та гарна людина. Про матір [PERSON] нічого не знає. Коли вони були у Греції взимку 2024 року, [PERSON] телефонувала мама, проте дитина не захотіла спілкуватися з нею. З [PERSON] познайомилися влітку 2023 року, взимку та влітку 2024 разом їздили на відпочинок до Греції. Вона не знає про стосунки [PERSON] з матір`ю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 27.11.2020 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №3933. Відповідно до відповіді Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві [PERSON] уродженка м. Донецьк, значиться за адресою: [ADDRESS] . Контактні телефони відсутні, нерухоме майно відсутнє. Перевірити [PERSON] за місце мешкання не представляється, оскільки у зв`язку із збройною агресією російської федерації м. Донецьк є тимчасово окупованою територією. Також [PERSON] перевірено за обліками морга м. Києва, по довідковій швидкій медичній допомозі, психоневрологічних лікарень у м. Києві. В ході перевірки остання за обліками не проходить, схожих з нею не виявлено. Відповідно до довідки Годилівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 01.05.2024 №162 [PERSON] , [INFO] , навчається в 4-А класі даного закладу з 01.09.2023. Зарахована на підставі поданої заяви батька [PERSON] . Батько, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню дочки. Дитина доглянута, охайна, завжди має при собі необхідне навчальне приладдя. [PERSON] щодня приводить дівчинку до навчального закладу та забирає по закінченню уроків. Батько регулярно відвідує класні батьківські збори, спілкується з класним керівником про успіхи та поведінку [PERSON] , приймає активну участь у шкільних заходах (благодійні ярмарки, екскурсії). Мати [PERSON] успіхами дитини не цікавиться, з класним керівником не спілкується. Відповідно до довідки КНП «Міська дитяча поліклініка» від 30.04.2024 №49 [PERSON] , проживає за адресою [ADDRESS] та знаходиться під спостереженням в КНП «Міська дитяча поліклініка» з 31.07.2023. На прийом до лікаря педіатра, в разі захворювання дитини, за медичною допомогою з неповнолітньою дитиною звертається батько [PERSON] . Мати дитини під спостереження лікаря педіатра за медичною допомогою з неповнолітньою дитиною не зверталася. Відповідно до листа «Студії повітряної гімнастики [PERSON]» від 29.04.2024 [PERSON] займалася у «Студії повітряної гімнастики [PERSON] » в період з 30.08.2023 по 18.12.2023. За час навчання у Студії , привозив на заняття та забирав дитину з занять батько - [PERSON] , заняття у студії оплачувалися батьком дитини. [PERSON] їй відома як матір [PERSON] лише зі слів батька дитини. За час занять [PERSON] у «Студії повітряної гімнастики [PERSON] » [PERSON] жодного разу не з`явилася до Студії , успіхами доньки у навчанні не цікавилася, послуги з навчання не оплачувала. Відповідно до довідки ТОВ «Центр відновлення зору «Візіум» від 26.04.2024 [PERSON] супроводжував свою доньку [PERSON] під час її візитів до медичного центру ТОВ ««Центр відновлення зору «Візіум», підписував за неї медичні виписки та здійснював оплату медичних послуг на загальну суму 4220 грн. Відповідно до листа Стоматологічної клініки «Шередега Клінік» [PERSON] , [INFO] , з грудня 2023 року відвідувала лікаря ортодонта у супроводі одного з батьків - [PERSON] та отримувала стоматологічна послуги, оплату яких здійснював батько дитини. Відповідно до листа від 03.05.2024 Тенісного клуба «Кактус» від 03.05.2024 [PERSON] , [INFO] , відвідує заняття у Тенісному клубі «Кактус» з 01.04.2024 по теперішній час за заявою батька дитини, [PERSON] . Заняття оплачуються батьком дитини, також батько забезпечує дитині наявність необхідного для навчання приладдя. За час навчання, мати дитини, [PERSON] , до тенісного клубу не зверталася, заняття дитини не відвідувала та не оплачувала, успіхами доньки у навчанні грі в теніс не цікавилася. [PERSON] на навчання у клуб супроводжує лише батько [PERSON] . Відповідно до довідки ТОВ «Будінвест торг компані» від 16.05.2023 [PERSON] працює у компанії з 01.08.2022. На даний момент займає посаду Директора. Дохід за період з 01.05.2023 по 30.04.2024 склав 27921, 32 грн. Відповідно до довідки ТОВ «Будінвест торг компані» від 16.05.2024 [PERSON] працює у компанії з 22.05.2015, на даний момент займає посаду директора. Дохід за період з 01.11.2023 по 30.04.2024 склав 110800 грн. Також [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, дохід з 01.01.2023 по 31.07.2023 склав 5673304,5 грн. 20.07.2023 [PERSON] отримала паспорт Російської Федерації. Також відповідач документована паспортом громадянина України [NUMBER] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11.09.2024 у справі №752/13146/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 4000 грн щомісячно, починаючи з 29.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 15.10.2024 за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями [PERSON] , [INFO] , в період з 01.06.2023 по 07.11.2024 в Базі даних не виявлено. Відповідно до акту обтяження умов проживання [PERSON] , [INFO] , від 26.06.2024 умови для проживання та виховання дитини створені належним чином. На момент проведення обстеження умов проживання [PERSON] була вдома. У квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком та донькою проживає дружина батька [PERSON] та її донька [PERSON] . В квартирі сучасний ремонт, чисто та охайно, наявна побутова техніка та меблі. Створено належні умови для ведення домашнього господарства. Для малолітньої [PERSON] виділено окрему кімнату, в якій є стіл для навчання, ліжко, шафа. Наявні дитячі речі. Відповідно до листа Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб Голосіївської районної в міста Києві державної адміністрації від 13.08.2024 фізичний та психічний розвиток малолітньої дитини відповідає віковим нормам. Дитина розсудлива, в контакт із дорослими вступає легко, але обережно надає інформацію про себе. Відчуває себе комфортно у різноманітних соціальних групах, добре захищає свої кордони, має достатньо високу самооцінку, впевнена у своїх силах. Загалом дитина емоційно врівноважена, високий рівень саморегуляції та контролю, діяльність повністю цілеспрямована та активна. Рівень розвитку емоційного інтелекту відповідає віковим нормам. У дитини сформовані орієнтири, дитина високо цінує щирість, турботливість, відповідальність та любов до сім?ї. Усі базові та психологічні потреби дитини задоволені. Також дитина демонструє високий рівень автономності та асертивності, що вказує на адекватний та збалансований стиль сімейного виховання. [PERSON] , [INFO] , про батька, завжди говорить добре та спостерігається надійний тип прив`язаності. Стосунки із батьком засновані на повазі, турботі та любові. Про матір дитина пам`ятає, наразі надає перевагу проживанню з батьком. Батька і матір дитина не сприймає як подружжя або пару, роздільне проживання батьків сприймає спокійно, без негативної емоційної напруги. Наразі у [PERSON] , [INFO] , емоційний зв`язок сильніше сформований із батьком [PERSON] , ніж з матір`ю [PERSON] . Відповідно до висновку Голосіївської районної в міста Києві державної адміністрації від 25.11.2024 №100-16436 Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК Україниє усталеною. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно з п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд враховує, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10.05.2001 та «A. проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю та тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачем не доведено обставин свідомого ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідність застосування крайнього заходу втручання в права дитини на зростання в сім`ї, та підтримання зв`язків з матір`ю, неможливість застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів, які беззаперечно підтверджували винну поведінку відповідачки та свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Наявність у відповідачки паспорту громадянина Російської Федерації, на думку суду, не є свідченням свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Зі свідчень свідка [PERSON] встановлено, що під час відпочинку у Греції взимку 2024 року [PERSON] телефонувала мама, проте дитина не захотіла спілкуватися. Суд також враховує, що відповідач має зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території України в м. Донецьк, що з огляду на триваючу понад три роки військову агресію також ускладнює переміщення осіб на територію, яка контролюється органами влади України. Також враховуючи, що метою позбавлення батьківських прав позивач зазначив необхідність забезпечити правильний і всебічний розвиток дитини, а також можливість самостійно вирішувати всі питання, пов`язанні з донькою, суд вважає, що розрив родинних зв`язків між дитиною та матір`ю жодним чином не виправдовує такої мети. Суд зауважує, що дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Позбавлення батьківських прав відносно дитини та освідомлення цього самою дитиною несе в собі негативний вплив на її свідомість. При цьому батько жодним чином не позбавлений можливості забезпечити правильний і всебічний розвиток дитини, а вирішення питання про позбавлення батьківських прав матері дитини жодним чином такі можливості не збільшить. Також позивач не позбавлений можливості самостійні вирішувати всі питання, пов`язанні з донькою, в інший спосіб, не пов`язаний з позбавленням матері батьківських прав. Жодних доказів, які б спростовували зазначений висновок суду позивачем та його представником не надано. Щодо висновку Голосіївської районної в міста Києві державної адміністрації від 25.11.2024 №100-16436 Орган опіки та піклування, суд зазначає наступне. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Слід зазначити, що висновок органу опіки та піклування, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього дочки, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Аналіз висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав свідчить про те, що він не є переконливим та об`єктивним, оскільки не ґрунтується на достатній доказовій базі та зроблений на підставі відомостей наданих тільки позивачем. Отже, органом опіки та піклування не встановлено дійсних причин ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а тому суд не погоджується з наданим висновком. Враховуючи наведене, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи як з найкращих інтересів дитини, які превалюють над інтересами її батька, суд приходить до висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, що має наслідком залишення позовних вимог без задоволення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

Outcome: dismissed