Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаною позовною заявою в якій посилається на те, що 26 квітня 2019 року між ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування № Z06/00111/005195971. Згідно із умовами вказаного договору відповідачу надано кредит у розмірі 67\~200 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) на строк до 26 квітня 2022 року, із сплатою 21,99 відсотків річних від залишкової суми кредиту. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та не поверненням отриманих коштів у визначений договором строк у [PERSON] виникла заборгованість, розмір якої станом на 19 грудня 2023 року складає: 149\~638,21 грн, з яких: 60\~115,09 грн заборгованості за основним боргом; 39\~306,47 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками; 50\~216,65 грн - заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту. 19 грудня 2032 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ « Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до боржників АТ «Ідея банк» згідно реєстру. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «ФК «Профі Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023 відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором № Z06/00111/005195971. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати, розгляд справи просить проводити у відсутності представника позивача та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відзиву на позов суду не подав. Крім того, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні кредитні зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України (параграф 1) право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Судом встановлено, що 26 квітня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № Z06/00111/005195971 (а.с. 4). Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 67\~200 грн, на строк 36 місяців, до 26 квітня 2022 року, зі сплатою процентів у розмірі 21,99 % річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п. 1.5 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості за договором, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку №1. Відповідач користувався кредитом та здійснював погашення кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 8-12). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 19 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить - 149\~638,21 грн, з яких: 60\~115,09 грн заборгованості за основним боргом; 39\~306,47 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками; 50\~216,65 грн заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту. 19 грудня 2032 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ « Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до боржників АТ «Ідея банк» згідно реєстру. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «ФК «Профі Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023 відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором № Z06/00111/005195971. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не довів обставини, які заперечували б факт укладення кредитного договору або визначену позивачем суму заборгованості за кредитом, та не подав доказів на спростування позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Дослідивши позовні вимоги та письмові докази, враховуючи, що відповідач отримав кошти у кредит на умовах, визначених у кредитному договорі, але порушив вказані умови і щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів у визначеному договором розмірі та строк не погашав, позивач правомірно набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № Z06/00111/005195971 від 26 квітня 2019 року, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основним боргом та відсотками. Щодо стягнення комісії за кредитним договором № Z06/00111/005195971 від 26 квітня 2019 року, суд зазначає наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21). Враховуючи наведене, та те, що позивачем не надано доказів на обгрунтування вказаних сум, в частині стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в розмірі 50216,65 грн. слід відмовити. При зверненні до суду із позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, що підтверджується, долученою дот заяви платіжною інструкцією від 07 червня 2024 року № 11644 (а.с.52). На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2011,84 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн, суд враховує наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню на корить позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4\~650 грн, оскільки вони зумовлені порушеним правом позивача.

Outcome: partial