Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

18 листопада 2024 року до Московського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшли матеріали цивільної справи № 635/9475/24 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, військова частина [NUMBER] , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2024 року про передачу цієї справи на розгляд за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Так, представник [PERSON] - адвокат Кайдашов В. С. у заяві просить: - встановити факт проживання однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який зник безвісті 24.06.2024 поблизу н. п. Глибоке Харківського району Харківської області під час виконання бойового завдання, у період часу з 28.02.2006 по 24.06.2024. Вимоги обґрунтовані тим, що у 2004 році між заявником та [PERSON] було укладено шлюб, який надалі було розірвано у 2006 році. Незважаючи на те, що шлюб було розірвано, вони надалі проживали разом без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, фактично виконували права і обов`язки подружжя, виховували дітей. Подружжя спільно мешкало за місцем реєстрації Заявника. Під час спільного проживання (шлюбного та позашлюбного), у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Після введення воєнного стану на території України чоловік заявника - [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Міністерства оборони України. 02.07.2024 на ім`я заявника надійшло сповіщення сім`ї № 0501/8/471 про те, що [PERSON] зник безвісти 24.06.2024 поблизу н. п. Глибоке Харківського району Харківської області під час виконання бойового завдання, при виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації виконуючи бойове завдання в складі підрозділу Збройних Сил України. 03.07.2024 заявник звернулась до Харківського РУП № 2 із заявою з вищевказаною інформацією, у зв`язку з чим співробітниками поліції внесені відомості до ЄРДР за фактом зникнення [PERSON] . Метою звернення є отримання відповідних виплат, пов`язаних зі зникненням [PERSON] безвісти. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 19 грудня 2024 року до суду надійшли пояснення представника заінтересованої особи Міністерства оборони України - Лисенка В. Ю. в яких представник просить суд залишити без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У поясненнях зазначено, що заява [PERSON] не може бути розглянута в порядку окремого провадження, та має бути залишена без розгляду, враховуючи наступне. Зазначає, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи. визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Таким чином, від встановлення факту визнання заявниці членом сім`ї померлого військовослужбовця залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому, даний факт повністю заперечується заінтересованою особою Міністерством оборони України. Таким чином, у заявниці фактично виник спір, зокрема, з органом, який призначає та виплачує відповідну допомогу, і який заперечує проти такого факту, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження. Представник заінтересованої особи зазначає, що оскільки між сторонами існує спір про право, суд не вправі продовжувати розгляд даних вимог в порядку окремого провадження, а така підлягає залишенню без розгляду. Таким чином, представник Міноборони вважає, що оскільки наявний спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження, то заяву [PERSON] слід залишити без розгляду, зазначив, що заявниця не позбавлена права звернутися з аналогічними вимогами в порядку позовного провадження. Крім того, просить розгляд справи здійснити без представника Міноборони. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залишення без розгляду заяви [PERSON] , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, військова частина [NUMBER] , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 06 березня 2025 року представники заінтересованих осіб військова частина [NUMBER] та Міністерство оборони України у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав викладених у ній. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши заявника, представника заявника, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ст. 76 - 79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У 2004 році між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який надалі було розірвано у 2006 році (свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] ). У шлюбі народився [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ), який помер [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Незважаючи на те, що шлюб було розірвано, [PERSON] та [PERSON] надалі проживали разом без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, фактично виконували права і обов`язки подружжя, виховували дітей та спільно мешкали за місцем реєстрації Заявника. Зокрема, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.06.2016 [PERSON] , народився [INFO] . Батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00016915213 відомості про батька записано на підставі зазначеної статті. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.03.2020 [PERSON] , народилася [INFO] . Батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00037986823 відомості про батька записано на підставі зазначеної статті. Відповідно до довідки № 6343-5002215510 від 07.10.2022 [PERSON] взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою [ADDRESS] . Також, згідно довідок № 6343-5002212116 від 06.10.2022, № 6343-5002215554 від 07.10.2022 та № 6343-5002215622 від 07.10.2022 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи за адресою [ADDRESS] . Після введення воєнного стану на території України [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . 02.07.2024 на [PERSON] надійшло сповіщення сім`ї № 0501/8/471 про те, що [PERSON] зник безвісти 24.06.2024 поблизу н. п. Глибоке Харківського району Харківської області під час виконання бойового завдання, при виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації виконуючи бойове завдання в складі підрозділу Збройних Сил України. 03.07.2024 Заявник звернулась до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області із заявою про те, що [PERSON] зник безвісті за обставин вказаних у сповіщенні сім`ї. 04.07.2024 за вказаною заявою внесено відомості до ЄРДР № 12024221170002299 за фактом зникнення [PERSON] . Відповідно до листа КЗ «Харківська гімназія № 67 Харківської міської ради» від 2708.2024 № 01-26/100/24 [PERSON] був зарахований до 1-А класу у 2022 році та продовжує своє навчання на дистанційній формі по теперішній час. Батько дитини, [PERSON] , цікавиться навчанням своєї дитини, підтримує зв`язок з класним керівником та відвідує батьківські збори. Згідно письмових пояснень від 08.08.2024 [PERSON] , наданих адвокату Віталію Кайдашову, представнику [PERSON] , яка працювала на посаді завідувача КЗ «Лук`янцівський заклад дошкільної освіти (дитячий садок) «Надія» Липецької сільської ради Харківського району Харківської області» слідує, що з 01.09.2022 діяльність закладу призупинена через його руйнування, у зв`язку з військовими діями, та всі документи, які велися згідно затвердженої номенклатури справ знищені, що унеможливлює документально підтвердити факт відвідування закладу дітьми: [PERSON] 2004 р. н., [PERSON] 2016 р. н. та [PERSON] 2020 р. н. Також у вказаних поясненнях зазначено, що [PERSON] часто приводив та забирав [PERSON] з дитячого садка, відвідував свята, які проводилися в закладі, приймав активну участь під час ремонтних робіт, здійснював оплату харчування дитини в садочку. [PERSON] не відвідувала садочок, бо не досягла відповідного віку. [PERSON] неодноразово приходив до дитячого садку за [PERSON] разом з [PERSON], при цьому діти зверталися до нього «тато». Згідно Довіреності, засвідченої 29.04.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвою В. О. та зареєстрованої за № 1012 слідує, що [PERSON] уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] бути його представником перед третіми особами з питань, пов`язаних з експлуатацією, тощо автомобіля М. 2140Д, 1983 року випуску. Згідно інформації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.12.2024, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, за результатами проведеного пошуку за обліковими даними архіву відділу виявлено актовий запис про шлюб № 10 від 26.06.2004 складений Виконавчим комітетом Липецької сільської ради Харківського району Харківської області на [PERSON] , [INFO] з громадянкою [PERSON] , [INFO] . При цьому, в актовому записі про шлюб є відмітка про розірвання шлюбу від 28.02.2006. З інформації Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області від 16.12.2024 наданої суду слідує, що [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми, зі слів сусідів, після їх переїзду до м. Харків, проживали разом як одна сім`я. На підтвердження цього, ДОП Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області відібрано пояснення у сусідів заявниці, а саме у громадянки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім цього, з банківської виписки по витратам [PERSON] слідує, що [PERSON] здійснювалась оплата за комунальні послуги. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] навіть після розлучення у 2006 році, вони були справжньою родиною, піклувалися один про одного, всі речі купують за спільні кошти. Вони були подружжям, оскільки вели спільне господарство, спільно купували необхідні для життя вжиткові речі. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в порядку окремого провадження. Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року № 2947-III). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 вказала на те, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Судом встановив, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу 28 лютого 2006 року продовжили перебувати у фактичних шлюбних відносинах, вони спільно проживали разом з березня 2006 року, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права й обов`язки, піклувались один про одного. За таких обставин зава підлягає задоволенню.

Outcome: partial