Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовує тим, що він з 2006 року знайомий з [PERSON] та між ними тривалий час були інтимні стосунки. Відповідач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , громадянином Азербайджану, з 19 серпня 2008 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2010 шлюб між ними розірвано. [INFO] народилась дочка [PERSON] . Оскільки дитина була зачата під час офіційного перебування [PERSON] у шлюбі, відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України, батьком дитини записаний [PERSON] . Три місяці тому відповідач [PERSON] повідомила йому після його одруження з [PERSON] , що він є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки шлюб між нею та [PERSON] Замігом носив більше фіктивний характер, між ними не було інтимних відносин. Тому просить визнати його батьківство відносно дитини [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису №2 від 26.05.2015 про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини [PERSON] ; внести зміни до актового запису №2 від 26.05.2015, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області про народження [PERSON] та вказати в графі «батько» відомості про батька дитини - [PERSON] , громадянин України; змінити прізвище з « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові з « [PERSON] » на « [INFO] », ім`я, місце та дату народження залишити без змін. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 24.06.2024 позовну заяву [PERSON] залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків. 02.07.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Сичук С.М. подала до суду заяву про усунення недоліків. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 05.07.2024 відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 17.10.2024 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. В судове засідання 03.03.2025 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Сичук С.М. попередньо подала до суду заяву, у якій просить уточнити анкетні дані відповідача, зазначивши його прізвище, ім`я та по батькові як « [PERSON] », провести судове засідання за відсутності позивача та його представника, судові витрати залишити за сторонами. Відповідач [PERSON] попередньо подала до суду заяву, у якій просить судовий розгляд провести за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник третьої особи Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Прилуцька Т. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), при розгляді справи покладаються на розсуд суду. В частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 03.03.2025 повторно не з`явився без поважних причин, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 03.03.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна, особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 26.05.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією такого свідоцтва (а.с. 161). Ленінський районний суд міста Вінниці заочним рішенням від 29.09.2010 «розірвав шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 19.08.2008 в відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1882» (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.11.2023, [PERSON] та [PERSON] 21.11.2023 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 15). Згідно з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 26.06.2024 №43219 Медико-генетичного центру «Мама Папа», ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999% (а.с. 153-173). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно зі ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Визнання батьківства за рішенням суду визначено у статті 128 СК України. Відповідно до положень ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 (справа № 202/5601/18) зазначив, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, спір про визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Згідно з ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Сімейний кодекс України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом, визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 (справа № 591/6441/14-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Згідно з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 26.06.2024 №43219 Медико-генетичного центру «Мама Папа», ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%. Висновок експертизи з питання походження дитини є одним із основних доказів, який має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 (справа № 444/526/18), від 08.03.2023 (справа № 205/5698/21). Європейський суд з прав людини зауважує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. З огляду на викладене, висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 26.06.2024 №43219 має виключне значення для правильного вирішення справи про визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства. У даному випадку відсутні сумніви у правильності висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 26.06.2024 №43219. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, мотивів та доказів на спростовування генетичної спорідненості між [PERSON] , як батьком, і [PERSON] , як дитиною, не надав. Матір дитини [PERSON] - відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, тобто погоджується, що батьком дитини є [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає, що висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 26.06.2024 №43219 є належною та достатньою правовою підставою для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання його батьком [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.06.2024 (справа № 359/6678/19). Визнання позивача [PERSON] батьком дитини [PERSON] не створює для дитини негативних наслідків. Суд звертає увагу на право дитини знати свого батька, а також бере за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості). У рішенні від 19.03.2019 Європейський суд з прав людини у справі «M.T. v. UKRAINE» вказав, що питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись із життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадках, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини, та не проігнорували при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Доказів матеріальної і процесуальної заінтересованості відповідача [PERSON] матеріали справи не містять, навпаки спростовуються тим, що відповідач під час розгляду справи жодного разу не з`явився у судові засідання. Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 (далі - Правила), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4 Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно з ч. 1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на викладене, суд вважає за можливе виключити з актового запису про народження дитини [PERSON] відомості про [PERSON] як батька дитини та внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові - із « [PERSON] » на « [INFO] ».

Outcome: approved