Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач Виконком Довгинцівської районної в місті ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на злісне ухилення відповідачки від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] , рішенням суду від 04 жовтня 2023 року дитина відібрана від матері без позбавлення її батьківських прав. На теперішній час неповнолітній [PERSON] на підставі рішення виконкому від 17.01.2024 № 23 влаштований в прийомну сім`ю, у якій має окрему кімнату, окреме ліжко, шафу, місце для навчання та відпочинку, психологічна обстановка в сім`ї стійка, відносини між прийомними батьками та дитиною доброзичливі, дитина приходить до шкоди завжди охайна та доглянута. У провадженні суду наразі перебуває цивільна справа про виселення [PERSON] з квартири без надавання іншого житлового приміщення, за повідомленням сусідів у квартирі відповідачки зловживають алкоголем та гучно сваряться кожного дня. Тому враховуючи, що протягом року після ухвалення рішенням суду від 04 жовтня 2023 року про відібрання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] остання життям та здоров`ям дитини не цікавилась, не виявляла наміру та бажання повернути дитину на виховання, виконком просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради як органу опіки та піклування Маркова С.А. на вимогах наполягала з підстав, викладених в тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Довгинцівському районної у місті ради Безверха О.Г. вимоги позову підтримала з підстав, викладених у заяві, наполягала на їх задоволенні. Представник третьої особи Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Аламаха І.М. у поданій до суду заяві вимоги позову підтримала. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року відібрано малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] ,до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, на користь опікуна, або державного закладу, в якому буде перебувати дитина, починаючи стягнення з 14 березня 2023 року. На підставі рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 23 від 17.01.2024, влаштовано з 22 січня 2024 року на спільне проживання та виховання у прийомну сім`ю дитину, позбавлену батьківського піклування, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який перебуває в Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1» Криворізької міської ради. За повідомленням Відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області від 08.10.2024, місце проживання [PERSON] не вдалося встановити, оскільки за місцем реєстрації по [ADDRESS] вона не проживає, сусідам її фактичне місце проживання не відоме, зв`язок з нею відсутній. За останній відомим фактичним місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] , виявити відповідачку не вдалося, за повідомленням Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 10.10.2024, двері ніхто не відчинив, на залишені повідомлення з проханням звернутися до КМЦСС ніхто не відгукнувся. Сусіди з під`їзду повідомили, що за вказаною адресою проживає жінка, до якої приходить чоловік, вони зловживають алкоголем, гучно сваряться кожного дня.За висновком Виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 21.11.2024 № 8/28-525 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . [INFO] , Виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки протягом року після відібрання дитини від матері, остання життям дитини не цікавилась, не виявила наміру повернути дитину на виховання. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, визначено, що якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено судом, зверненню з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав передувало відібрання дитини за рішенням суду з підстав ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина. Протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дітей [PERSON] не усунула причини, які перешкоджали належному вихованню сина [PERSON] , не вжила заходів щодо зміни способу життя, не створила належних умов для проживання та виховання дитини у житловому приміщенні. Фактично син не отримує від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку, перебування дитини поряд з матір`ю шкодитиме його ментальному здоров`ю та наразі деструктивно впливає на його світосприйняття, соціалізацію, з огляду на безвідповідальне ставлення матері до своїх обов`язків щодо виховання дитини, а отже, позбавлення її батьківських прав повністю відповідає інтересам самої дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору [PERSON] . Після ухвалення 04 жовтня 2023 року судового рішення про відібрання дитини, [PERSON] з позовом про повернення дитини не звернулась, життям дитини не цікавилась, у соціальному закладі перебування сина з грудня 2022 року по січень 2024 року не відвідувала. Суд також належно дослідив зміст судового рішення від 04 жовтня 2023 року у справі № 211/1579/23, письмові та усні пояснення представника третьої особи, письмові докази, що стосуються відповідачки [PERSON] , оцінивши їх належним чином у сукупності з іншими доказами у справі, та дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачкою не надано доказів про неможливість виконання батьківських обов`язків з не залежних від неї причин або про належне їх виконання. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). Поряд з цим, суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Пунктом 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Тому з відповідача відповідно до положень статті 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

Outcome: approved