Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

02 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору про надання інформаційних послуг та стягнення коштів. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2021 року між ним як замовником та відповідачем як виконавцем укладено договір № 10/10/2021 про надання інформаційних послуг (далі по тексту рішення - Договір). Відповідно до умов Договору відповідач зобов`язався надати замовнику інформацію належної якості та в повному обсязі, зазначену в п. 1.2 цього Договору; заповнити анкету, перевірити правильність заповнення інших документів; відіслати пакет документів іноземному партнеру-координатору, а також отримати контракт від іноземного партнера та надати його замовнику. Позивач зазначає, що він 10 жовтня 2021 року підписав Договір, надав відповідачу всі необхідні документи, здійснив оплату послуг відповідача, особисто передавши ФОП [PERSON] 500 Євро. Однак, відповідач істотно порушив умови Договору, зокрема пункт 2.1.4 Договору, не надав контракт (placement/contract) від іноземного партнера, тобто не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором, що призвело до порушення його прав як споживача послуг. Позивач вказує, що він об`єктивно позбавлений можливості скористатися послами відповідача за Договором з вини відповідача. Відповідач не намагався завершити надання послуг за Договором чи повернути кошти. Також позивач додає, що він 16 жовтня 2024 року направив на адресу ФОП [PERSON] вимогу про розірвання Договору та повернення сплачених коштів. Отримавши вказаний лист 01 листопада 2024 року, відповідач жодним чином не відреагував. На підставі наведеного позивач просить розірвати укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] договір № 10/10/2021 про надання інформаційних послуг від 10 жовтня 2021 року та сягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 500 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду становить 21\~931,30 гривень. Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 05 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, заявами від 06 січня 2025 року, від 06 лютого 2025 року та від 04 березня 2025 року просить розгляд справи здійснювати без його участі. У вказаних заявах позивач також повідомляє, що він підтримує позовні вимоги, які просить задовольнити, а також надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджено, що місцезнаходження відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ЦПК України відповідачу було надіслано на адресу зареєстрованого місцезнаходження судову повістку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив, що 10 жовтня 2021 року між ФОП Михайловим (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) укладено договір № 10/10/2021 про надання інформаційних послуг. Відповідно до умов вищевказаного Договору Виконавець зобов`язався надати Замовнику послуги, зазначені в п. 1.2, а Замовник зобов`язався оплатити зазначені послуги. Пунктом 1.2 Договору визначено, що Виконавець зобов`язаний надати Замовнику такі послуги: надати інформацію про умови сільськогосподарського стажування за кордоном (Швеція); надати інформацію про заповнення анкети та первинної документації; надати інформацію про особливості отримання візи та необхідних для цього документів; здійснити інформаційну підтримку Замовника до та під час проходження стажування за кордоном. Крім того, відповідно до п. 2.1 Договору Виконавець зобов`язаний надати Замовнику інформацію належної якості та в повному обсязі, зазначену в п. 1.2 цього Договору; заповнити анкету, перевірити правильність заповнення інших документів; відіслати пакет документів іноземному партнеру-координатору, а також отримати контракт (placement/contract) від іноземного партнера та надати його Замовнику. Відповідно до п. 2.2.1 Договору Замовник зобов`язаний оплатити роботу за отримані інформаційні послуги в повному обсязі по ціні, зазначеній в п. 3 на момент підписання Договору. Вартість інформаційних послуг складає 15\~200 гривень, що станом на 10 жовтня 2021 року еквівалентно 500 Євро по курсу НБУ (п. 3 Договору). Також установлено, що в тексті Договору міститься повідомлення ФОП [PERSON] такого змісту: «10 жовтня 2021 року отримав оплату у розмірі 15\~200 (п`ятнадцять тисяч двісті) гривень, еквівалент 500 (п`ятсот) Євро по курсу НБ України.». Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч. 1 ст. 612 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або і розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З умов\~Договору,\~що укладений\~між сторонами,\~вбачається,\~що предмет\~договору полягав\~у наданні\~відповідачем позивачу\~ряду інформаційно-консультативних\~послуг з\~метою отримання\~позивачем контракту (placement/contract) від іноземного партнера щодо працевлаштування. Вищевказаним договором не визначено умови та спосіб прийому-передачі виконавцем замовнику визначених у договорі послуг. Разом з тим, суд ураховує, що [PERSON] 16 жовтня 2024 року надіслав ФОП [PERSON] вимогу про розірвання Договору та повернення сплачених за Договором коштів (500 Євро). Така вимога надіслана засобами поштового зв`язку цінним листом з лисом вкладення. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав вказаний лист 01 листопада 2024 року. Також суд ураховує, що відповідач доказів на спростування доводів позову не надав. Аналізуючи умови Договору № 10/10/2021 про надання інформаційних послуг, беручи до уваги принцип змагальності цивільного судочинства та відсутність доказів надання ФОП [PERSON] відповідних послуг позивачу, в тому числі, що стосується надання контракту (placement/contract) від іноземного партнера, суд дійшов висновку, що доводи, викладені у позовній заяві, не спростовані та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позовні вимоги в частині розірвання Договору та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів у розмірі 21\~931,30 гривень (500 Євро) є обґрунтованими. Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про задоволення позову. Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи ціну позову та висновок суду про задоволення позову, принцип пропорційності розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з ФОП [PERSON] в дохід держави 1211,20 гривень судового збору.

Outcome: approved