Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 22 вересня 2021 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Оленою Василівною № 55505 від 11.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37\~050,74 грн.; здійснити розподіл судових витрат. Позивач вважає, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було порушено процедуру та порядок вчинення виконавчого напису, зокрема, останній вчинений не на оригіналі кредитного договору і не містить його як додатку, та на підставі Розрахунку заборгованості, що свідчить про недодержання нотаріусом під час вчинення виконавчого напису вимог, ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». В той час , як умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Крім того, у виконавчому написі нотаріус, як на правову підставу його вчинення посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який був затверджений постановою КМУ від 29 червня 1999 р. №1172, в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». В первісній редакції цього Переліку не було передбачено право вчинення виконавчих написів за кредитними договорами. Право вчинення виконавчого напису за кредитним договором виникло після прийняття КМУ Постанови №662 від 26.11.2014, якою внесено зміни до постанови Кабміну від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 по справі №826/20084/ 14 Постанова КМУ № 662 була визнана незаконною та нечинною. Тобто, на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, положення , передбачені п.2 Переліку, на які він посилається, як на правову підставу своїх дій, були визнані судом незаконними і нечинними, що додатково свідчить про незаконність вчиненого нотаріусом виконавчого напису. Оскільки виконавчий напис №55505 вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог, що встановлені Законом та Порядком, він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. ІІ. Виклад позиції відповідача. 05.01.2022 року представник відповідача директор Товариства Володимир Довгаль подав відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на наступні обставини. 03.07.2020 року, між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про надання споживчого кредиту №2607871. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору позивачем щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними та виконання інших зобов`язань передбачених умовами договору, у останнього станом на 22.03.2021 року виникла перед товариством заборгованість у розмірі 36\~250,74 грн. У зв`язку із тим, що позивачем належним чином не виконано умови договору, Товариством останньому направлено письмову вимогу про усунення порушень від 22.03.2021 року та повідомлено, що у разі невиконання письмової вимоги про усунення порушень, Товариство буде розпочато дії, щодо примусового стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. З заявою про вчинення виконавчого напису, яку було направлено приватному нотаріусу Грисюк О.В., Товариством було надано документи, які підтверджують безспірність заборгованості згідно Переліку, а саме: заяву про вчинення виконавчого напису від 07.06.2021 року; кредитний договір №2607871 від 03.07.2020 року; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунок суми заборгованості, копія довіреності представника. Таким чином, Товариством було надано всі необхідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису, що встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а приватним нотаріусом Грисюк О.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було порушено вимог чинного законодавства. Твердження позивача, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки нотаріусом було порушено порядок вчинення виконавчого напису є припущенням і не має під собою належного правового обґрунтування. З приводу стягнення витрат на правничу допомогу вказав, що їх сума не є обґрунтованою та співмірною із ціною позову та вчиненими діями представником, а тому не підлягає задоволенню. Окремо поданим клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від 22.01.2025 року представник відповідача просив у разі задоволення заяви зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката до 2000,00 грн. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) осіб. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню №66499920 від 12.08.2021 року. 05.01.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. На підставі розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 року, цивільна справа передана 27.09.2024 року на розгляд судді Булах Є.М. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.09.2024 року цивільну справу прийнято до провадження, постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання. 20.01.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про приєднання доказів. 20.01.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. 22.01.2025 року від представника відповідача Довгаль В.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. У якій представник відповідача підтримав раніше висловлену позицію викладену у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у позові, зменшити розмір витрат на правову допомогу до 2000,00 грн. Справу просив вирішити без участі сторони відповідача. Таким чином встановлено, що позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, у раніше поданій заяві просили про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити з підстав викладених у позові. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, представник відповідача не з`явився, у раніше поданій заяві просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві, у разі задоволення заяви просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2\~000, 00 грн., здійснити розгляд справи у його відсутність. Інші учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком їх місцезнаходженням, направлення СМС-повідомлення, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, враховуючи згоду позивача та його представника про розгляд справи у їх відсутності, наявності в матеріалах справи відзиву відповідача, які останній просив врахувати у якості своєї правової позиції, та неявки у судове засідання інших учасників судового провадження, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані учасниками справи докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 07.06.2021 року ТОВ «Авентус Україна» звернулося до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення у примусовому порядку з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2607871 від 03.07.2020 року у розмірі 36\~250,74 грн. 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №55505, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором №2607871 від 03.07.2020 року, заборгованості за період з 06 грудня 2020 року по 24 березня 2021 року, яка виникла за Кредитним договором №2607871 від 03 липня 2020 року у розмірі 36\~250,74 грн., та складається з: суми заборгованості за кредитом 0,00 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом 0,00 грн.; суми заборгованості за комісіями 0, 00 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 11\~052,00 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 25\~198,74 грн.; суми заборгованості за штрафами і пенями 0,00 грн.; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 800, 00 грн. Загальна суми що підлягає стягненню становить 37\~050,74 грн. Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. від 12.08.2021 року відкрито ВП №66499920 з виконання виконавчого напису №55505, виданого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. від 18.08.2021 року у ВП №66499920 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які законом заборонено, та належать боржнику, в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 41\~255,81 грн. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. На підставі наявних в матеріалах справи доказів та повідомлених у заявах по суті справи обставин суд встановив, що на момент вчинення виконавчого напису 11.06.2021 року діяла редакція Постанови КМУ №1172, котра не передбачала можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів з підстав, що випливають з Кредитних договорів, а тому відповідач безпідставно звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус без правових підстав такий напис видав. Крім того, з письмових доказів, наданих ТОВ «Авентус Україна» встановлено, що 22.03.2021 року позивачу було направлено повідомлення, тобто письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Проте, доказів того, що таке повідомлення про погашення заборгованості було отримано [PERSON] , та як наслідок, за спливом 30 днів з дня його отримання позивачем не було погашено заборгованості, матеріали справи не містять, що свідчить про невиконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За вказаних обставин, суд не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві щодо дотримання порядку вчинення оскаржуваного виконавчого напису, як і безспірності відповідної заборгованості. Крім того, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте відповідачем на підтвердження безспірності заборгованості, вказаної у оскаржуваному виконавчому написі виписки з особового рахунку позивача не надано. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. з порушенням приписів діючого законодавства, суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача та обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №55505, вчиненого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37\~050,74 грн., до набрання законної сили рішенням суду у справі. За змістом ч. ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Квитанцією №84716 від 15.09.2021 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із позовом сплатив суму судового збору у розмірі 908, 00 грн., у зв`язку із чим сума 908, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved