Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. За змістом позовних вимог встановлено, що 13.10.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір споживчого кредиту №501371195, за умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 163\~000,00 грн. зі строком повернення кредиту 13.04.2026р. та фіксованою процентною ставкою 40,00 %. Загальними зборами акціонеров АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022р. затверджено рішення про зміну найменування на АТ «Сенс Банк». Відповідно до умов кредитного договору, позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором, що утворилась станом на 06.09.2023р., у розмірі: 217\~685,15 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 149\~584,74 грн. та суми заборгованості за відсотками 68\~100,41 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2612,22 грн. Ухвалою суду від 22.05.2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача АТ «Сенс Банк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просив про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги у повному обсягу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, неодноразово направляв заяви про відкладення розгляду справи як для отримання правової допомоги, так й у зв`язку з іншими причинами, які було визнано судом поважними та задоволено. Відповідач направив до суд відзив, у якому висловив незгоду із розміром заборгованості за кредитом, просив суд витребувати докази у Банку та відкласти розгляд справи для надання можливості прийти до згоди з Банком щодо можливої реструктуризації суми боргу. Разом із відзивом, відповідачем було направлено до суду клопотання про витребування доказів у Банку. Враховуючи, що до клопотання не було долучено доказів неможливості їх самостійного отримання відповідачем, а до відзиву не було долучено доказів їх направлення стороні позивача судом вони залишаються без розгляду та не приймаються до уваги. В останні призначені судом судові засідання 07.02.205р. та 06.03.2025р. відповідач, будучи сповіщеним належним чином, не з`явився, направив до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою. При цьому, належних та допустимих доказів зазначених ним причин неявки відповідач не долучив. Враховуючи письмову згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутність, та неявку відповідача без поважних причин, суд проводить розгляд справи за відсутності сторін та фіксування судового засідання у відповідності з вимогами ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст.79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1\~ст.\~629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 13.10.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір споживчого кредиту №501371195, за умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 163\~000,00 грн. зі строком повернення кредиту 13.04.2026р. та фіксованою процентною ставкою 40,00 %. Відповідно до умов кредитного договору, позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Заборгованість за вищевказаним кредитним договором, що утворилась станом на 06.09.2023р., у розмірі: 217\~685,15 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 149\~584,74 грн. та суми заборгованості за відсотками 68\~100,41 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2612,22 грн. Таким чином, встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» щодо відшкодування вартості суми кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідач, заперечуючи проти розрахунку заборгованості, не надав свого контррозрахунку, який би спростував розмір заборгованості, тому суд вважає це заперечення припущенням, яке нічим не мотивоване та не підтверджене належними доказами. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц (провадження № 61-25248св18), від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано: «Суди попередніх інстанцій встановили, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання» Згідно з умовами Кредитного договору, факт укладення якого не заперечується відповідачем, фіксована процентна ставка - 40,00 %, що на переконання суду є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 р.№ 7-рп/2013). З огляду на наведене, суд, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру 50 % від суми заборгованості по кредиту, а саме: 68100,41 грн. : 50% = 34\~050,20 грн. Отже, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 149\~584,74 грн. та заборгованість за відсотками 34050,20 грн., а всього 183\~634,94 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1741,48 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial