Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

ТзОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2024 року між ТзОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 3298630324. Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТзОВ «Іннова Фінанс» надав відповідачу суму позики у вигляді кредиту у розмірі 5000 грн., строком - 360 днів; знижена процентна ставка 1,5 % на день; стандартна процентна ставка - 2,2 % на день. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 23.12.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 30190 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 25 190 грн. - заборгованість за відсотками. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики № 3298630324 від 06.03.2024 року в сумі 30190 грн., та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06.03.2024 року між ТзОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 3298630324. Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 9-21). Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, на умовах, встановлених договором, Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Пунктом 2.3. Договору визначено, що сума кредиту складає 5000 грн. Згідно п. 2.5 зазначеного Договору, строк кредиту (строк дії договору) становить: 360 днів. Згідно п. 2.6.1 та п. 2.6.2 вказаного Договору, знижена процентна ставка становить - 1,5 % на день; стандартна процентна ставка - 2,2 % на день. Також, під час укладення вищевказаного договору позики, відповідачем 06.03.2024 року підписано електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів, Додаток №1 до Договору № 3298630324 від 06.03.2024 року, яким є Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику (а.с.20-21,29-32). Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Іннова Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 19788-1354-92258215 від 06.03.2024 року про перерахування коштів 06.03.2024 року о 22 год. 22 хв. у розмірі 5000 грн. на банківський рахунок [PERSON] (а.с. 27). Отже, судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Однак, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТзОВ «Іннова Фінанс» у розмірі 30190 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 25 190 грн. - заборгованість за відсотками. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Іннова Фінанс» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як вбачається з позовної заяви, ТОВ «Іннова Фінанс» стверджує, що відповідач [PERSON] має заборгованість за відсотками за Договором надання грошових коштів у позику № 3298630324 від 06.03.2024 року, в розмір 25 190 грн. Разом з тим, проведений позивачем розрахунок заборгованості за відсотками не надано, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійснених нарахувань. Судом встановлено, що згідно договору позики № 3298630324 від 06.03.2024 року, відповідач отримала суму позики у вигляді кредиту в розмірі 5000 грн., строк позики - 360 днів, з відсотковою ставкою 1,5 %, - знижена процентна ставка, яка нараховується до 05.04.2024 року та 2,2 % за один день стандартна процентна ставка. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023 року. Передбачений п.17 Прикінцевих і\~перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою : 120 днів\~2,5 %, 120 днів\~1,5 %, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч.2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону\~України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 06.03.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, позивач не мав права визначати стандартну проценту ставку у розмірі 2,2 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості по відсотках [PERSON] за процентною ставкою 1 % за період з 06.03.2024 року по 23.12.2024 року (дата звернення позивача до суду з позовом) : 5000 грн. (сума боргу) х 1 % : 100 % = 50 грн. х 293 днів (строк кредитування) = 14650 грн. Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5000 грн. за період з 06.03.2024 року по 23.12.2024 року, який підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача становить 14650 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором позики № 3298630324 від 06.03.2024 року в розмірі 19650 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5000,00 грн., заборгованості за відсотками 14 650 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1576 грн. 49 коп. пропорційно частині задоволених вимог (65,08 %).

Outcome: partial