Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

16.10.2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів , в якому просить усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, яке належить їй на праві власності - житловим будинком з господарським та побутовим спорудами за адресою [ADDRESS] шляхом скасування заборони (архівного запису), яку внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження :заборона (архівний запис) , реєстраційний номер обтяження : 3486614, зареєстровано 20.07.2006 року реєстратром Перша миколаївська державна нотаріальна контора; підстава обияження : лист б/н 04.07.1978, Дорожньо-ремонтбуд управління№ 34 об`єкт обтяження будинок [ADDRESS] : ціле, стан: добудоване, статус : жиле, власник [PERSON] ; а також виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що їй та її чоловікові [PERSON] , належав на праві власності спільної часткової спірний житловий будинок на підставі догововру купівлі-продажу від 14.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П. Після смерті чоловіка 08.12.2023 року вона не змогла оформити спадщину, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва в зв`язку з наявністю оспорюваної заборони відчуження. Проте власником будинку, на яке накладено заборону, значиться [PERSON] ,, отже ця заборона немає жодного відношення до неї та її чоловіка, крім того, вони придбавали будинок у інших власників. Також належний їм будинок станом на 1978 рік мав інший номер № [NUMBER] , і лише в 1991 році вдібулася зміна адрес та йому присвоєно номер 104. За вказаних обставин вона позбавлена можливості оформити право власності в порядку спадкування на майно за законом, а тому змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.10.2024 року позовну заяву залишено без руху. В листопаді на адресу суду від представника [PERSON] , адвоката Малиновської Н.С. надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.11.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 28.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача надала заява до суду про розгляд справи за її відсутності та позивача , просить задвольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином,. Треті особи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися судом належним чином. Згідно з ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі Договору купівлі-продажу житлвого будинку від 14.07.1990 року , посвідченого нотаріально, [PERSON] , тап [PERSON] , купили в рівних долях у [PERSON] житловий будинок з відповідними службовими та господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Тернівської селищної Ради народних депутатів 17.10.1991 року. До цього [PERSON] придбала вказане домоволодіння на підставі договру купівлі-продажу від 05.10.1979 року, за адресою [ADDRESS] . Як підтверджується матеріалами справи, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами був збудований [PERSON] на підставі відповідних дозволів виконкому Тернівської сселищної ради народних депутатів від 23.12.1983 - від 28.04.1989 року. Право власнсоті позивача зареєстровано було в КП ММБТІ в установленому на той час законом порядку. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав , 05.08.2024 року запис про право власності [PERSON] на 1/ 2частину вказаного домовлодіння внесено до Державного реєстру. Інший співвласник вказаного будинку, чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського МНО Душейко О.М, від 10.09.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка на спадкове майно 1/2 частину житлового будинку з відповідними службовими та господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться в [ADDRESS] . Підставою відмови є наявність запису про накладення заборони (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3486614, зареєстрований 20.07.2006 року . Згідно відповіді від 20.04.2024 року Першої миколаївської ДНК , нотаріальна контора була тільки реєстратором накладеної заборони, підстава обтяження6 лист б.н Дорожньо-ремонтбуд управління № 3 від 04.07.1978 року .Документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речвих прав - знищені за закінченням строку зберігання. Згідно відповіді від 22.02.2024 року Державного нотарільного архіву Миколаївської області [PERSON] , відмовлено у видачі запитуваних документів щодо вчинення нотаріальної дії. Враховуючи, що постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту на нерухомому майні, то остання набула право на звернення до суду з позовом, як спадкоємиць померлого власника арештованого майна. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.391 ЦК України передбачене право особи вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). На сьогодні позивач має намір оформити свої спадкові права на майно, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а саме позбавлений можливості оформити спадкові права на вказаний житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної безпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатись не любим, а цілком конкретним способам захисту свого права. Відповідно до статті 3 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, зі змінами (чинного на час виникнення спірних обтяжень - 01.01.1990 та 01.01.0992) встановлено, що для вчинення нотаріальних дій в Українській РСР організуються державні нотаріальні контори. Нотаріальні дії в державних нотаріальних конторах вчиняють державні нотаріуси (старші державні нотаріуси, заступники старших державних нотаріусів, державні нотаріуси). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, всі нотаріальні дії, вчинені державними нотаріусами і службовими особами виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Накладення заборони відчуження станом на дату виникнення спірних обтяжень, регламентовано главою VI Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 (далі - Інструкція №45/5, яка втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту N 18/5 від 14.06.94). Згідно з пунктом 150 Інструкції № 45/5 накладення заборони провадилося шляхом напису про це за встановленою формою на повідомленні установи банку, госпрозрахункового підприємства або організації про видачу позички. Примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про накладення заборони надсилається виконавчому комітету відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори, примірник - у відповідну установу банку, госпрозрахункове підприємство чи установу, що видали позичку, і примірник повідомлення залишається в державній нотаріальній конторі. Пунктом 151 Інструкції № 45/5 було визначено, що накладення заборони реєструється в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на жилий будинок. Про накладення заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон і арештів. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Як установлено судом, обтяження № 3486614 виникло в 1978 році за відповідними повідомленнями. Підстави виникнення обтяження документами не встановлені. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV (далі - Закон 1952-IV). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно із п. 4 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державній реєстрації підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, зокрема, заборона відчуження та/або користування, арешт. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 10 Закону 1952-IV нотаріус - є державним реєстратором. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі - Закон №3425-XII) визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Пункт 9 частини 1 статті 34 Закону №3425-XII передбачено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації. Внесення відомостей до Державного реєстру прав врегульовано статтею 26 Закону України №1952-ІV. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Вчинення нотаріальної дії «зняття заборони» регулюється статтею 74 Закону №3425- XII, главою 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації», Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 (далі - Правила). Стаття 74 Закону України "Про нотаріат" встановлює порядок зняття заборони: Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна. Даних чи відомостей на підтвердження необхідності існування на даний час арешту спадкового майна, вказаного в позовній заяві, наявні матеріали справи не містять, стороною відповідача суду надано не було. Підстав для продовження існування обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту з майна. За такого, вимоги позову є обгрунтованими та підлягають до задволення . Разом з тим , встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Відповідно до правової позиція Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19), визначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача. З огляду на те, що позивачем пред`явлено вимогу про зняття заборони відчуження майна до особи, яка не є належним відповідчаем по справі - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - в задоволенні позовних вимог, заявлених до цього відповідача слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: partial