Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі із 29 липня 2014 року. В шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Останніми роками стосунки з відповідачем розладились, в них наявні різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, свідками яких інколи ставали діти, що також впливає на психічний та емоційний стан сім`ї. Відповідач не розуміє сутності проблем які виникають, відсутня нормальна моральна атмосфера. Кожен із них живе окремим життям та своїми інтересами. Вважає подальше спільне життя неможливе, збереження шлюбу недоцільним. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, вона змушена повністю нести тягар щодо їх утримання. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, фізично здоровий чоловік, інших осіб на утриманні немає. Зважаючи на наведене, позивач змушена звернутися до суду з вимогою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей: в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, вказала, що з 2014 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей син [PERSON] та дочка [PERSON] . Відповідач часто вживає спиртні напої, вчиняє сімейні сварки в присутності дітей, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Просила позовні вимоги задоволити повністю, розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказавши, що згідний на розірвання шлюбу та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, допитавши позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №43. (а.с.7) В шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , в свідоцтвах про народження яких, сторони вказані батьками. (а.с.11, 12) Судом встановлено, що сторони припинили сімейні і подружні стосунки та не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене\~ст.56 Сімейного кодексу України,\~право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно з\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.2 ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115\~Сімейного\~кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей, то суд виходить з наступного. У\~ст. 150 СК України\~визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. У відповідності до ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і батька дитини. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У відповідності до положень\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене вище, суд вбачає наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей\~в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви в суд до досягнення дітьми повноліття. Стаття 191 СК України\~передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. [PERSON] позов про стягнення аліментів на утримання дітей поданий до суду 13.02.2025 року, то відповідно аліменти на їх утримання необхідно стягувати із вказаної дати. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір понесений останнім за пред`явлення позову у розмірі 1211, 20 грн. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів, судовий збір в розмірі 1211, 20 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved