Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в обґрунтування якого посилався на ту обставину, що позивач та відповідач з 10.06.2011 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис №110. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, ускладнилися взаємовідносини та втратились почуття любові та поваги один до одного, зникло взаєморозуміння через суттєві розбіжності у поглядах на життя та несумісності характерів, а відтак подальше збереження шлюбу та примирення неможливе. На підставі чого в сім`ї почали виникати часті непорозуміння, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Станом на сьогодні сторони не проживають однією сім`єю з січня 2022 року, спільний побут відсутній, спільне домашнє господарство не ведуть. Жодних відносин не підтримують один з одним спілкування відсутнє. Позивач проживає з старшим сином [PERSON] , [INFO] , відповідач проживає з меншим сином [PERSON] , [INFO] . Сторони в телефонному режимі дійшли спільної згоди щодо матеріального забезпечення дітей та щодо подальшого їхнього місця проживання, а саме: старший син [PERSON] залишається проживати разом з батьком, менший син [PERSON] залишається проживати разом з матір`ю. Враховуючи зазначені обставини, позивач просив розірвати шлюб між сторонами та визначити місце проживання дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з батьком [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилися, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, остання надала клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов наступного висновку. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Так, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис №110, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненського районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11.06.2024. Від шлюбу у сторін є двоє спільних неповнолітніх дітей син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданим 21.10.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горностаївського районного управління юстиції у Херсонській області, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданим 30.05.2017 Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стан Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, ураховуючи, що надії на збереження сім`ї немає, причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу обґрунтовані, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відсутні підстави для надання подружжю строку для примирення, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Вказані норми та встановлені обставини вказують на те, що між сторонами не існувало та на даний час не існує спору щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі змісту позову, та встановлено судом і визнається сторонами, останні дійшли спільної згоди щодо визначення їхнього місця проживання, а саме: [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з батьком [PERSON] , а [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] , для чого жодних перешкод не наведено та в судовому засіданні не встановлено, права сторін, дітей в цій частині не порушені. Висновок суду. З урахуванням встановлених обставин, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про визначення місця проживання дітей заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей слід відмовити. На підставі ст. 105, 112, 114, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved