Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 96170,25 грн. та 3028 грн. судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 17.07.2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено генеральний кредитний договір № ГКД-825052.1. Згідно з кредитним договором його сторони погодили, що банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах котрої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки, що передбачені договором та діючими тарифами банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання банку щодо надання траншів в рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого траншу, який надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п. 1.2. кредитного договору). У відповідності до п. 1.4. кредитного договору за користування траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу банку (15%), що на момент підписання кредитного договору становить 19,5% річних, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни, визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. 07.10.2021 року в рамках кредитного договору було видано транш за номером №G02.10701.008788066 у розмірі 82398 грн., підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів. Одночасно з видачею траншу відповідачу було надіслано графік щомісячних платежів за траншем. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, видавши відповідачу 07.10.2021 року в рамках кредитного договору транш за номером №G02.10701.008788066 у розмірі 82398 грн. Проте, відповідач не повернув отриманий транш у встановлений кредитним договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 07.01.2024 року. Сума боргу відповідача за траншем №G02.10701.008788066 від 07.10.2021 року, виданим у рамках кредитного договору, станом на 10.12.2024 року становить 96170,25 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 10.12.2024 року. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 08.10.2024 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно з даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 05.02.2025 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача у відзиві зазначає, що нарахована банком плата за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 25061,53 грн. є нікчемною умовою кредитування по кредитному договору та не може підлягати до стягнення. Також вказує, що позичальником було сплачено на транзитний рахунок по траншу 99756,28 грн., з яких 49096,67 грн. банк зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно зазначає, що вказані кошти у сумі 49096,67 грн. банку слід зарахувати на погашення іншої заборгованості по кредиту. Просить суд задовольнити позовні вимоги частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача лише 4091,31 грн. Крім того, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 17.02.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає про необґрунтованість доводів відповідача про недійсність умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Додатково було надано детальний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором із перерахунком заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахування сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 20710,69 грн. Крім того, зазначає про відсутність правових підстав для стягнення з позивача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 26.02.2025 року до суду подано заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими представник відповідача зазначає про помилковість перерахунку заборгованості по кредиту та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4091,31 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив такі задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив задовольнити такі частково. Також стягнути витрати на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.07.2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено генеральний кредитний договір № ГКД-825052.1. Згідно з кредитним договором його сторони погодили, що банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах котрої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки, що передбачені договором та діючими тарифами банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання банку щодо надання траншів в рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого траншу, який надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п. 1.2. кредитного договору). У відповідності до п. 1.4. кредитного договору за користування траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу банку (15%), що на момент підписання кредитного договору становить 19,5% річних, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни, визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. 07.10.2021 року в рамках кредитного договору було видано транш за номером №G02.10701.008788066 у розмірі 82398 грн., підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів. Одночасно з видачею траншу відповідачу було надіслано графік щомісячних платежів за траншем. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 08.10.2024 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно з даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості у відповідача станом на 10.12.2024 року виникла заборгованість у сумі 96170,25 грн., що складається з 5857,27 грн. простроченого боргу; 12538,45 грн. прострочених процентів; 25061,53 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме: нарахована плата за обслуговування кредиту у розмірі 25061,53 грн. не підлягають стягненню з відповідача. Тому суд погоджується з доводами представника відповідача про нікчемність умов кредитного договору щодо стягнення з відповідача плати за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № ГКД-825052.1 від 17.07.2020 року. Як вбачається з доводів представника відповідача, [PERSON] сплатила у рахунок погашення заборгованості по кредиту загальну суму в розмірі 99756,28 грн., з яких 49096,67 грн. зараховано банком в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. З наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості по кредитному договору № ГКД-825052.1 від 17.07.2020 року вбачається, що сума простроченої заборгованості по кредиту становить 20710,69 грн. Згідно з детальним розрахунком заборгованості по договору № ГКД-825052.1 від 17.07.2020 року станом на 10.12.2024 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 20710,69 грн., яка складається з простроченого основного боргу - 20687,97 грн. та прострочених процентів - 22,72 грн. Таким чином, відповідно до наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості відповідачу не нарахована прострочена плата за обслуговування кредиту та здійснено перерахунок заборгованості відповідача за кредитним договором № ГКД-825052.1 від 17.07.2020 року. Відповідно до п. 1.12 кредитного договору сторони домовилися, що Позичальник повертає Транш разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в щомісячних внесках включно до дня/числа кожного місяця, визначеного як дата погашення згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів за Траншем. Погашення платежів здійснюється у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості за Договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за Договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені); 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення за кредитом). Щомісячний платіж, внесений у непередбачений Графіком термін щомісячних платежів, та/або в більшій сумі, зараховується в оплату щомісячних платежів у термін, визначений таким Графіком, тобто кошти зберігаються на транзитному рахунку Банку та зараховуються в оплату щомісячних платежів згідно з Графіком та в черговості погашення заборгованості, визначеній у Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі ДКБОФО). У випадку часткового дострокового погашення кредиту Банк здійснює відповідні коригування кредитних зобов`язань у бік їх зменшення за умови відповідної письмової заяви Позичальника. Пунктом 9.10 ДКБОФО передбачено, що погашення простроченої заборгованості за Договором кредиту (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання Банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості в день надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості, визначені Графіком. Щомісячний платіж, внесений не в термін. передбачений Графіком, та/або в більшій сумі зараховується в оплату щомісячних платежів в термін, визначений таким Графіком, тобто кошти зберігаються на транзитному рахунку Банку та зараховуються в оплату щомісячних платежів згідно Графіку та в черговості погашення заборгованості, визначеній в Графіку. За умови отримання відповідної письмової заяви від Позичальника про часткове дострокове погашения кредиту Банк дійснює відповідне коригування кредитних зобов`язань у бік їх зменшения та на вимогу Позичальника надає новий Графік згідно діючих Тарифів Банку. Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Зазначена вимога закону не вказує на те, що при платежі по Кредитному договору у розмірі більшому ніж щомісячний платіж має бути змінена періодичність внесення платежів визначених графіком платежів, наявність якого обов`язкова згідно із ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а кошти зараховуватись у погашення заборгованості по Кредитному договору в день такого платежу. З урахуванням наведеного, суд вважає, що черговість погашення по Кредитному договору, яка визначена умовами п. 1.12 Кредитного договору, п. 9.10 ДКБОФО, узгоджується із ст. ст. 12, 19 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно зарахування коштів у погашення заборгованості по Кредитному договору в день сплати відповідачем коштів на транзитний рахунок буде суперечити ст. ст. 12, 19 Закону України «Про споживче кредитування», умовам Кредитного договору, ДКБОФО. Таким чином, суд бере до уваги детальний розрахунок, який наданий АТ «Ідея Банк» та здійснений відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», умовам Кредитного договору, ДКБОФО, та вважає його належним та допустимим доказом на підтвердження розміру кредитної заборгованості відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 20710,69 грн. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин відповідно до ст. 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину. Відтак кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання за кредитним договором мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору (ст. 526 ЦК України). Відтак, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.ст.525, 526, 530ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до приписів п.13 ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до положення ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). У постанові Верховного суду від 02.12.2021 року у справі 280/5176/20 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20)". До матеріалів справи долучено договір про надання правової (правничої) допомоги, ордер про надання правничої допомоги, остаточний розрахунок сум судових витрат та детальний опис виконаних адвокатом робіт, квитанцію про оплату відповідачем наданих юридичних послуг. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи те, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк» підлягають до часткового задоволення, беручи до уваги складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд приходить до висновку про те, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 652,10 грн. (20710,69/96170,25*3028=652,10).

Outcome: partial