Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Костянтинівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини У позові посилався на те, що 18 грудня 2014 року між позивачем та [PERSON] , [INFO] , було укладено та зареєстровано шлюб. Від спільного проживання та шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . 30 вересня 2019 року на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/31218/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розлучення, спільна дитина - постійно проживав і на сьогоднішній день постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . 05 листопада 2021 року позивач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб. Позивач [PERSON] має роботу, а саме є фізичною особою- підприємцем, надає посередницькі послуги за КВЕД 10.51, за 2023 рік задекларував 320000,00 грн. доходу, з яких сплачена відповідна сума податків, тобто має стабільний самостійний дохід, матеріально забезпечений, має постійне місце проживання. Крім того, позивач не має шкідливих звичок, за місцем проживання з дитиною характеризується позитивно, добре ставиться до сина, сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, оскільки син - це сенс життя позивача. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Проте, відповідач як мати дитини - взагалі не бере будь- якої участі у житті сина, не намагається налагодити контакт з сином, батьківські обов`язки не виконує протягом тривалого часу. Спільний син позивача та відповідача - [PERSON] - наразі навчається дистанційно (онлайн) у закладі загальної середньої освіти І-ПІ ступенів - Миколаївському ліцеї № 51 Миколаївської міської ради Миколаївської області, а саме є учнем 3-В класу. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, як фізичному, так і моральному, створює сприятливі умови для всебічного розвитку дитини. Відповідач як мати дитини - не приходить до сина, не бере його гуляти та взагалі не займається вихованням. Тобто, будь-яких дій, які б свідчили про намагання відповідача виховувати сина, приділяти йому увагу, надавати допомогу (в тому числі матеріальну) - відповідачем добровільно взагалі не вчиняється, що свідчить про відсутність зацікавленості відповідача у тому, як живе її рідний син. Крім того, відповідач своїми діями навпаки створює перепони у нормальному розвиткові дитини, в тому числі можливості в оздоровлені дитини за кордоном. Відповідач ніде не працює, не має самостійного доходу і взагалі не займається вихованням сина. За таких умов, [PERSON] переконаний, що малолітньому сину буде краще із позивачем - [PERSON] . Посилаючись на вищевикладене позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] - разом з його рідним батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації або проживання. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, але представник позивача надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, відзив на позов не подала, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК. Від представника третьої особи Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Крім того третьою особою було подано до суду висновок про щодо розв`язання спору. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив на ступне. 18 грудня 2014 року між позивачем та [PERSON] , [INFO] , було укладено та зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області 18.12.2014 року). Від спільного проживання та шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області 15.07.2015 року, актовий запис № 70 від 15.07.2015 року). 30 вересня 2019 року на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/31218/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу між сторонами, спільна дитина [PERSON] [INFO] - постійно проживав і на сьогоднішній день постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Як видно із Акту обстеження умов проживання № 28 від 27.05.2024 року, складеного Службою у справах дітей Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, було обстежено умови проживання дитини - [PERSON] , а саме житло за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що умови проживання дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам, а також те, що для виховання, розвитку, навчання і відпочинку дитини створені всі умови проживання. Довідкою № 58 від 27.05.2024 року, виданою Костянтинівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області також підтверджується інформація щодо проживання позивача, [PERSON] за вказаною адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , [INFO] і дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 05 жовтня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О М. за реєстровим № 3323. [PERSON] працевлаштований, має стабільний дохід, матеріально забезпечений, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ № 431841, податковою декларацією платника , єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік, випискою з банківського рахунку в АТ «Райффайзен Банк», з якої вбачається сплата податків ФОП [PERSON] . [PERSON] - наразі навчається дистанційно (онлайн) у закладі загальної середньої освіти І-ПІ ступенів - Миколаївському ліцеї № 51 Миколаївської міської ради Миколаївської області, а саме є учнем 3-В класу . Як видно із довідки №323 від 11.06.2024 року вищевказаного навчального закладу на зв`язок із ліцеєм та класним керівником виходить лише його батько [PERSON] . Дитина перебуває на повному матеріальному утриманні батька який сумлінно виконує свої батьківські обов`язки , турбується про його навчання та розвиток. Вищевказані обставини підтверджуються також висновком органу опіки та піклування затвердженим рішенням виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради №176 від 20.06.2024 року, яким визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] біля батька [PERSON] , [INFO] , саме за адресою проживання позивача: [ADDRESS] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Положеннями ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодекс України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращі інтереси дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Суд враховує соціальні зв`язки дитини, які із огляду на вік дитини сформовані його найближчим оточенням, рідними і близькими людьми - членами родини з якими він проживає у теперішній час. Надаючи оцінку обставинам, що стосуються забезпечення відповідних умов для життя, виховання, навчання, розвитку, а у теперішніх реаліях і безпеки дитини, суд виходить з того, що письмовими доказами які було надано суду підтверджується, що за адресою проживання батька дитини, об`єктивно створено хороші і безпечні умови для малолітньої дитини. Разом з тим, надаючи оцінку усім вищевказаним обставинам, суд звертає увагу що визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, які полягають у тому щоб жити разом зі своїми батьками, виховуватися ними, маючи належні і безпечні умови для проживання, навчання, розвитку, отримання медичної допомоги тощо. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти, готування її до самостійного життя. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтереси дитини», їх місце у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Враховуючи зібрані докази у справі з приводу визначення місця проживання дитини в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню. За клопотання позивача суд відносить судові витрати на його рахунок. За таких обставин,

Outcome: approved