Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Представником позивача адвокатом Добровольською Оленою Сергіївною в інтересах позивача, [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому представник позивача просила: «1. Позовну заяву про визнання права приватної власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами задовольнити повністю; 2. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в цілому; 3. Сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду залишити за позивачем по справі [PERSON] ». В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначила про те, що в селі Залізний Міст Новгород-Сіверського району Чернігівської області проживав дід позивача по справі [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] не розпорядився своїм майном, не склав заповіт. Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Семенівської міської ради Чернігівської області від 19 листопада 2024 за № 18-09/341 [PERSON] на день смерті проживав разом з дружиною [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] , як спадкоємиця за законом першої черги, відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, так як на день смерті спадкодавця проживала разом з ним, що є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном та відповідає вимогам ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. нормами ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України «Про власність», кожен з членів колгоспного двору мав рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, всі члени колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Про те, що [PERSON] мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. [INFO] [PERSON] померла. Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Семенівської міської ради Чернігівської області від 19 листопада 2024 року за № 18-09/339 [PERSON] на день смерті проживала разом з онукою [PERSON] (позивачем по справі), чоловіком онуки та правнучкою. Після смерті [PERSON] на спадкове майно відкрилась спадщина, яка складається з будинку садибного типу № 54 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Позивач по справі звернулась до Семенівської районної державної нотаріальної контори в Чернігівській області проте отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не вбачається можливим, оскільки будинок зареєстрований, згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, за колгоспним двором, головою якого був дід позивача по справі [PERSON] . Свідоцтво про право особистої власності на будинок видане на підставі рішення виконкому Семенівської міської ради №122 від 20 травня 1988 року, де зазначено, що домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . На підставі набуття чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Семенівської міської ради Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів баба позивача [PERSON] по справі маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння, в якому мешкала. Позивач є спадкоємцем за законом п`ятої черги. Згідно законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.128 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, позивач не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на [PERSON] померлого [INFO] , який вважається тільки головою колгоспного двору. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою судді від 31 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання 17 березня 2025 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Добровольській Олені Сергіївні. \~ \~ \~ \~У підготовче судове засідання представник позивача адвокат Добровольська Олена Сергіївна не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду подала письмову заяву, згідно даних якої просила всі судові засідання розглянути без участі представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області, завідувач Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Доля Наталія Миколаївна у підготовче судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, подала до суду письмову заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі представника Семенівської державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якої перевірити наявність спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] не вбачається можливим. Відповідно до Спадкового реєстру 14 вересня 2004 року по даній справі було видане свідоцтво серії ВВК № 639358 (номер у Спадковому реєстрі 32003840) про право на спадщину. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті або\~в окремій\~письмовій заяві.\~У разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов повністю за наступних обставин. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті або\~в окремій\~письмовій заяві.\~У разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд. У справі встановлено, що в селі Залізний Міст Новгород-Сіверського району Чернігівської області проживав дід позивача по справі [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] не розпорядився своїм майном, не склав заповіт. Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Семенівської міської ради Чернігівської області від 19 листопада 2024 за № 18-09/341 [PERSON] на день смерті проживав разом з дружиною [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] , як спадкоємиця за законом першої черги, відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, так як на день смерті спадкодавця проживала разом з ним, що є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном та відповідає вимогам ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України «Про власність», кожен з членів колгоспного двору мав рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, всі члени колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Про те, що [PERSON] мала право на майно, яке належало колгоспному двору, роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зокрема, підпунктом а) пункту 6 вказаної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. [INFO] [PERSON] померла. Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Семенівської міської ради Чернігівської області від 19 листопада 2024 року за № 18-09/339 [PERSON] на день смерті проживала разом з онукою [PERSON] (позивачем по справі), чоловіком онуки та правнучкою. Після смерті [PERSON] на спадкове майно відкрилась спадщина, яка складається з будинку садибного типу № 54 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Позивач по справі звернулась до Семенівської районної державної нотаріальної контори в Чернігівській області проте отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не вбачається можливим, оскільки будинок зареєстрований, згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, за колгоспним двором, головою якого був дід позивача по справі [PERSON] . Свідоцтво про право особистої власності на будинок видане на підставі рішення виконкому Семенівської міської ради №122 від 20 травня 1988 року, де зазначено, що домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . На підставі набуття чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування і з цього часу вважається, що будинок розташований не на землях колгоспу, а на землях Семенівської міської ради Чернігівської області. Після ліквідації колгоспних дворів баба позивача [PERSON] по справі маючи законні підстави, але будучи юридично не обізнаною, не оформила право власності на домоволодіння, в якому мешкала. Позивач є спадкоємцем за законом п`ятої черги. Згідно законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.128 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, позивач не може, так як право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а не на [PERSON] померлого [INFO] , який вважається тільки головою колгоспного двору. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Згідно законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надійшло, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку щодо можливості винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved