Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

15.01.2025 до Краснопільського районного суду Сумської області у порядку статті 32 Цивільного процесуального кодексу України надійшла справа № 587/4976/24 за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Бойка Владислава Олеговича до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 3\~000 доларів США та судових витрат. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 23.06.2024 між сторонами у справі був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі три тисячі доларів США на строк не пізніше ніж до 10.09.2024, що підтверджується розпискою. 10.09.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, на що відповідач повідомив про неможливість повернення коштів станом на час пред`явлення вимоги, а у подальшому відповідач взагалі перестав відповідати на дзвінки та ухиляється від виконання свого обов`язку. Враховуючи, що на момент звернення представника позивача з даним позовом до суду відповідач грошові кошти позивачеві не повернув, останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 20.01.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 17.02.2025, через першу неявку відповідача та неповідомлення ним причин неявки розгляд справи відкладався до 11.03.2025. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити, оскільки сума боргу відповідачем залишається не повернутою ним у добровільному порядку. Також представник позивача звернув увагу, що відповідач отримав грошові кошти в іноземній валюті доларах США, хоча при цьому у розписці вказана валюта долари. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, одну з яких разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позову з додатками отримав особисто, інша повернута до суду з відміткою про відсутність адресата, про що свідчать відповідні відмітки на повідомленнях про вручення поштових відправлень. Відтак згідно положень статті 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судові повістки. Позивач у судове засідання не прибув, як повідомив його представник, він проходить військову службу у складі ЗСУ, у зв`язку з чим не може бути присутнім у судових засіданнях Також представник позивача у судовому засіданні зазначив, що не заперечує за наявності підстав проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача, суд зазначає, що поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи. Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що відповідачем отримано як копію позову з додатками, так і судову кореспонденцію із зазначенням номера справи, її учасників, відомостей про дату, час і місце розгляду справи, при цьому відповідачем не вжито заходів для повідомлення причин неявки чи його позиції з предмета спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними ній матеріалами. Згідно із частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про розгляд справи, його неявку та неподання відзиву на позов, а також з урахуванням позиції представника позивача, судом на підставі статей 280-281 ЦПК України у судовому засіданні 11.03.2025 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до умов розписки, складеної та підписаної сторонами 23.06.2024, [PERSON] (відповідач у справі) отримав від [PERSON] (позивача у справі) у борг грошові кошти у розмірі три тисячі доларів США та усю вказану суму зобов`язався повернути до 10.09.2024. Наявна у справі копія розписки містить також підпис свідка отримання коштів [PERSON] . Відтак згідно з умовами розписки простроченням виконання зобов`язання є неповернення відповідачем всієї суми коштів у розмірі 3000 доларів США до 10.09.2024. Підписуючи розписку відповідач засвідчив факт отримання ним грошових коштів у вказаному у ній розмірі та на вказаний у розписці строк, а також відсутність будь-яких фактичних обставин, що впливають на його волю та волевиявлення при підписанні даної розписки та отриманні вказаної суми коштів. Враховуючи, що відповідач у строк, визначений у розписці, суму позики не повернув, позивач звернувся до нього 10.09.2024 з вимогою про необхідність повернути отримані кошти, однак відповідач кошти не повернув, чим порушив права позивача на отримання власних коштів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав, встановлених вищевказаною правовою нормою. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.0.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03.11.2021 у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21). Як встановлено судом, відповідно до змісту розписки від 23.06.2024, позивач як позикодавець передав відповідачеві як позичальникові обумовлену сторонами суму грошових коштів, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у визначений строк. Таким чином, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт отримання коштів у борг, розписка від 23.06.2024 за своєю суттю є договором позики, незалежно від найменування даного документа. Отже, судом встановлено, що 23.06.2024 між сторонами укладено договір позики. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у [PERSON] волевиявлення на укладання договору позики від 23.06.2024 останнім не надано, при цьому доказів належного виконання договірних зобов`язань останнім також не надано, правом на участь у судових засіданнях відповідач не скористався. Отже суд вважає доведеним факт укладення договору позики, на підтвердження якого була складена боргова розписка. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі\~статтею 545 ЦК України\~свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом статей 79, 80 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та у визначений у розписці строк грошові кошти позивачеві не повернув, відтак він є таким, що прострочив виконання зобов`язання, а тому вимога позивача в частині стягнення суми боргу у розмірі 3000 доларів США визнається судом правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в іноземній валюті, оскільки у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Враховуючи, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). Крім того висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Частиною першою статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи, що позов задоволений у повному обсязі, позивачеві за рахунок відповідача у відповідності до положень статті 141 УПК України підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у сумі 1252,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved