Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

У лютому 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позову посилався на те, що він працював на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» (раніше - ВАТ «Кривбасзалізрудком»), шахта «Гвардійська», у період з 15.12.1998 року по 20.08.2010 рік. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримано професійне захворювання: радикулопатія С5,С6,C7 зліва та L5,S1 справа з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., деформуючого артрозу ліктьових суглобі ПФ: зліва першого-другого ст., справа першого ст.; - хронічний бронхіт. ЛН першого ст. Довідкою МСЕК серії 10АAА №002852 від 28.07.2010 року позивачу було встановлено 50% (40% - радикулопатія, 10% - хронічний бронхіт) втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності первинно. Довідкою МСЕК серії 10АAА №083870 від 17.07.2012 року позивачу було встановлено 40% (25% - радикулопатія, 15% - хронічний бронхіт) втрати професійної працездатності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 280 000,00 грн, без утримання податків та зборів. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 04.03.2025 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзиву на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Обов`язок створити безпечні умови праці не є абсолютним. У відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки робота в умовах перевищення встановлених нормативів законодавчо дозволяється. Також розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, не відповідає принципу справедливості, співмірності та розумності, та є значно завищеним. Також розмір моральної шкоди стягується з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків та зборів. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» (до перейменування ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком»), а саме: - з 15.12.1998 року по 01.07.2006 рік машиністом бурової установки на дільниці №24 шахти «Гвардійська» з розряду з повним робочим днем у підземних умовах; - з 01.07.2006 року по 20.08.2010 рік - машиністом бурової установки на дільниці №24 шахти «Гвардійська» 5 розряду з повним робочим днем у підземних умовах. 20.08.2010 року був звільнений за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією Трудової книжки позивача, що міститься в матеріалах справи. (а.с. 12-14) Відповідно до копії Акта №16 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01.07.2010 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: радикулопатія С5,С6,C7 зліва та L5,S1 справа з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., деформуючого артрозу ліктьових суглобі ПФ: зліва першого-другого ст., справа першого ст.; - хронічний бронхіт. ЛН першого ст. (п. 14 Акта). Стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 26 років 06 місяців (п. 12 Акта), у цьому цеху 11 років 06 місяців. В пункту 16 Акта вказано, що хронічне професійне захворювання (отруєння) у позивача виникло за таких обставин: Працюючи протягом 1 років 6 місяців підземним машиністом бурової установки на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудкол», [PERSON] виконував роботи в підземних умовах, які внаслідок недосконалості робочого місця та обмеження робочого простору, перешкоджаючого застосування засобів малої механізації, характеризувалися важкою фізичною працею, а внаслідок мавших місце випадків неефективного провітрювання робочих місць, незастосування засобів знепилення запиленістю повітря робочої зони, параметри якої перевищували ГДК. Працюючи раніше підземним електрослюсарем з ремонту устаткування (9 років 06 місяців) шахт «Об?єднана» та «Першотравнева-2» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», підземним кріпильником (6 років 6 міс.) шахт «Першотравнева-2» та «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», [PERSON] виконував роботи, які згідно санітарно-гігієнічної характеристики його умов праці, підготовленої Тернівською райСЕС №2.2-386 від 12.02.2009 року, також характеризувались важкою фізичною працею та запиленістю повітря робочої зони. У п. 17 Акта зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: Робота впродовж 25 років 6 міс. в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони що перебільшує ГДК: рівень фізичного перевантаження: -фізичне динамічне навантаження при регіональному навантаженні з переважною участю м?язів рук та плечового поясу 46.8-101.0 Вт при нормативному показнику 23-45 Вт; маса вантажу, який піднімається і переміщується вручну 50 кг при допустимій до 30 кг; - робоча поза з нахилом тулуба до 30 градусів /більше 30 градусів - 76.4% / 13.1%- за зміну при допустимій - до 25% / - ; - нахили корпусу (вимушені, більше 30 градусів) - 174 разів за зміну при нормі до 100. Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості. запиленість повітря робочої зони: - пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10% до 70% в концентраціях від 2.1 мг/м до 10.8 мг/м3 при ГДК - 2.0 мг/м3. В п. 19 Акта зазначені відомості щодо осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме: Адміністрація шахт: «Об?єднана» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», «Першотравнева-2», «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» за період роботи [PERSON] на цих підприємствах не виконала вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодоутворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів. (а.с. 10-11) Позивачу було встановлено 28.07.2010 року ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50% (40% - радикулопатія, 10% - хронічний бронхіт), який при повторному переогляді від 17.07.2012 року був встановлений у розмірі 40% (25% - радикулопатія, 15% - хронічний бронхіт) безстроково. (а.с. 8-9) На підтвердження позовних вимог позивач надав до суду копію направлення на огляд у МСЕК від 08.07.2010 року, копії виписок-епікризів із медичної карти стаціонарного хворого про проходження лікування внаслідок отриманого професійного захворювання, копії виписок з історії хвороби. (а.с. 15-20) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акта №16 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01.07.2010 року, що міститься в матеріалах справи. (а.с. 10-11) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по\~відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Так, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як\~порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. Суд відхиляє доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, в частині не підтвердження наявності шкідливих умов праці, як недоведені. Обов`язок доведення обставин справи належними доказами не повинен перекладатись на суд, а суд не повинен самостійно відшукувати ці підстави, якщо сторона у справі неспроможна їх навести. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає що матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу моральної шкоди в результаті ушкодження здоров`я. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 40%, встановлених безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 11 років 06 місяців, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 160 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає, що позивача згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1600,00 грн.

Outcome: partial