Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У листопаді 2024 з позовом до суду звернулася [PERSON] , яка просила стягнути щомісячно з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж половина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Мотивувала заявлені вимоги тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання сина не надає, тому змушена звертатися до суду з позовом. Ухвалою суду від 20.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, представник надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи здійснити у його відсутність, проти заочного порядку вирішення спору не заперечував. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачки не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зареєстрований та спільно проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] . У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, далі - СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 180 СК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючись щодо розміру аліментів на утримання дитини враховано, що син проживає та фактично перебуває на утриманні матері, батько фінансово не допомагає, звичайні потреби дитини, рівність обов`язку батьків в утриманні дитини, відсутності обставин за яких слід було би зменшити розмір аліментів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача у розпорядження позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України за вимогу про стягнення аліментів з відповідача на користь держави належить стягнути 1211,20 грн судового збору, так як позивачка була звільнена від його сплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved