Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач ЖБК «Зв`язківець -3» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач забезпечує утримання будинку і прибудинкової території багатоквартирного буд. [ADDRESS] на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг. Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,00 м.кв. вищезазначеного багатоквартирного будинку. У відповідачів виникає обов`язок своєчасно сплачувати внески в рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, а також за утримання прибудинкової території. Розміри внеску на утримання будинку і прибудинкової території підтверджуються рішеннями загальних зборів ЖБК «Зв`язківець-3». Враховуючи, що відповідачі своєчасно і в повному обсязі не сплачують обов`язкові внески на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.12.2020 по 01.02.2025 утворилася заборгованість у розмірі 6435,48 грн., а також 1589,69 грн. - інфляційне нарахування та 348,81 грн. - 3% річних, загальна заборгованість складає 8373,98 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті послуг за обслуговування будинку та прибудинкової території та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення, відповідно до яких, останій позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Вказує, що є власником квартири [ADDRESS] . В червні 1995 році отримав ордер на вказану квартиру у складі 4 осіб. З липня 1998 по червень 2011 відповідач у вказаній квартирі не проживав. З липня 2011 відповідач у вказаній квартирі проживає один. Один з членів правління запропонував підвищіти тариф за оплату послуг. Рішення про зміну тарифів було прийнято із порушенням норм чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї нявки суд не повідомила. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що ЖБК «Зв`язківець-3» забезпечує утримання будинку і прибудинкової території багатоквартирного буд. [ADDRESS] , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та статутом. Відповідно до ордеру на житлове приміщення в будинку ЖБК № 106108, надано право на заняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , [PERSON] , його дружині [PERSON] , дітям [PERSON] , [PERSON] 22.03.2011 трьохкімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON] 17.05.2012 рішенням Деснянського районного суду міста Києва за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на частину квартири [ADDRESS] . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Позивач, звертаючись із позовом до відповідачів вказує, що останні зобов`язані за власні кошти утримувати зазначені будинки та прибудинкові території, шляхом сплати відповідних внесків, розмір яких затверджений рішенням загальних зборів ЖБК «Зв`язківець - 3». У зв`язку із невиконанням рішень органів управління ЖБК «Зв`язківець - 3» у відповідачів за період з 01.12.2020 по 01.02.2025 виникла заборгованість у розмірі 6435,48 грн., а також останні мають сплати в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати - 1589,69 грн. та 3 % річних - 348,81 грн. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Правовідносини зі споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 02 листопада 2020 року у справі № 753/7790/16-ц, 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17. Згідно із ст. 94 ГК України кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється Житловим кодексом УРСР, Цивільним, Земельним кодексами України, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу. Згідно із ст. 24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно; кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти до яких відносяться рішення, ухвалене загальними зборами ЖБК, яким встановлено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території та інші платежі. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Відповідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до положення ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач, у позовній заяві посилається на те, що рішенням Загальних зборів ЖБК «Зв`язківець -3» від 25.06.2020 встановлено розмір внесків та платежів за комунальні послуги у розмірі 8,31 грн./кв.м. загальної площі, який діє і на сьогоднішній день. Однак, відповідно до змісту протоколу загальних зборів ЖБК «Зв`язківець -3» від 25.06.2020 - прийнято рішення про підвищення оплати комунальних послуг на 2 грн. за 1 кв.м. житлової площі. Проте, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження встановлення розміру внесків та платежів за комунальні послуги у розмірі 8,31 грн./кв.м. загальної площі. Крім того, відповідно до протоколу загальних зборів ЖБК «Зв`язківець-3» від 26.06.2024 прийнято рішення про підвищення тарифу на оплату з 01.07.2024 на 1,50 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона позивача подала докази на підтвердження збільшення тарифів та розмірів внесків за комунальні послуги, проте письмові матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлення початкових тарифів, оскільки відсутність вказаної інформації позбавляє суд здійснити перевірку наданого розрахунку заборгованості, враховуючи те, що сторона відповідача категорично заперечує наявність такої заборгованості. Згідно протоколу загальних зборів ЖБК «Зв`язківець-3» від 02.05.2023, винесено питання на порядок денний про влаштування асфальтного покриття, капітального ремонту покрівлі, відновлення програми 95/5 на заміну ліфтів будинку та пропозицію голови правління про додатковий збір коштів на поточний ремонт будинку. За результатами розгляду, загальними зборами прийнято рішення додатково зібрати кошти з мешканців на витрати капітального ремонту покрівлі, згідно списків, які є в наявності з 2021 року, включити в квитанції на сплату за квітень 2023 для трьохкімнатних квартир -600 грн. Для вирішення питання щодо заміни ліфтів включити в квитанції за квітень 2023 для трьохкімнатних квартир - 1700 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у графі додаткові витрати на ремонт будинку (ліфт, дах, труби) вказано борг за 2021 рік у розмірі 1500, грн., за 2024 - борг 2300,00 грн. Проте, суд вказаний розрахунок до уваги не приймає, оскільки рішення загальних зборів щодо включення додаткових зборів на ремонт будинку прийнято включити у квитанції за квітень 2023 року, а не 2021 року. Натомість письмові матеріали справи, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не містять доказів прийняття загальними зборами рішення про включення додаткових витрат на будинок у 2021 році. Деталізацію суми боргу у 2024 році в сумі 2300 грн. позовна заява не містить, представник позивача в судовому засідання пояснень з цього приводу не надав. Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили з чого саме складається розмір нарахованого боргу за зазначені внески, за наслідками якого позивачем було нараховано відповідачам розмір заборгованості в сумі 6435,48 грн. Суд вважає, що сам по собі розрахунок заборгованості або ж довідка про її наявність жодним чином не свідчить про її безумовну наявність та не підтверджує обставини, викладені у позовній заяві. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] за внески до фонду позивача. Доводи сторони відповідача про незаконність рішень загальних зборів суд до уваги не приймає, оскільки законінсть вказаних рішень не є предметом позову, окремо в судовому порядку - не розглядались та не визнавались недійсними. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності заборгованості у відповідачів, відтак відсутні підстави для стягнення компенсаторних витрат в порядку ст. 625 ЦК України. У суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Отже, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тобто, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами та витребувані у передбаченому законом порядку докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач був позбавлений можливості надати всі наявні у нього докази разом з позовною заявою. ЖБК «Зв`язківець-3», розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, в ході розгляду справи не скористався своїм правом на подання доказів. З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що судом встановлено, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами доводи, викладені у позовній заяві відтак відстуні підстави для задволоення позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню відповідачами, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed