Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

12.12.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що в період з 08.02.2018 року по 21.08.2024 року [PERSON] (далі Позивач) та [PERSON] (далі Відповідач) перебували в зареєстрованому шлюбі Під час шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Останнім часом стосунки з Відповідачкою погіршились, так як вона стала зловживати спиртними напоями. В червні 2024 року Відповідачка звільнилася з роботи та не попередивши забрала доньку і переїхала жити до своєї матері в Одеську область, а саме в будинок який належить співмешканцю її матері. За цей час донька постійно телефонувала йому та просила забрати до себе, оскільки мама п`є і не приділяє їй належної уваги. Тому 02.09.2024 року він змушений був поїхати та забрати свою доньку додому за місцем її реєстрації, а саме в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Колишня дружина постійно погрожує йому тим, шо забере до себе доньку і він нічого з цим не зможе зробити. За цей час він повністю опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям. На даний час він влаштував доньку до 1 класу Первомайської гімназії № 4 імені Якова Лобова . [PERSON] дуже любить малювати, тому відвідує заняття з малювання. Він офіційно працевлаштований, а саме працює в ТЦ «Епіцентр», де отримує стабільну заробітну плату, окрім цього отримує пенсію по інвалідності, тому в змозі задовольнити всі нагальні потреби доньки. Він повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє її розвитку. Ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За обставин, які склалися, ним створені найкращі умови для доньки, в неї є своя кімната, де обладнаний куток для навчання та приготування уроків. Донька забезпечена гаджетами, іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів доньки, вважає за доцільне залишити її на його утриманні та вихованні за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що любить свою доньку та має змогу забезпечити її всім необхідним, так як працює і має постійний стабільний заробіток, постійно слідкує за станом здоров`я доньки, піклується про її розвиток, у нього з донькою дуже сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. В його відсутність їй завжди буде приділена увага його батьками, які проживають поряд та обожнюють свою онучку. Таким чином, проживання доньки разом з ним відповідає її інтересам. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування Відповідача з донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб вона через розлучення батьків не була позбавлені піклування матері Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відзив на позов не надала. Представник третьої особи в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, просила прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що 08 лютого 2018 року позивач уклав шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований у малиновському районному у м. Одесі відділі ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №184 та розірваний на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.08.2024р. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що ними не досягнуто згоди щодо місця проживання доньки біля нього. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд отримав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 1214/3.1-25 від 28.02.2025, який вважає, що визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому, жодної із вказаних обставин, які б унеможливлювали передачу дитини позивачу та визначення місця проживання останньої разом з ним, судом встановлено не було. З огляду на викладені норми права та обставини розгляду справи, суд переконаний, що місцем проживання малолітньої [PERSON] слід обрати місце проживання батька, а тому позов підлягає задоволенню. Таке рішення, на думку суду, жодним чином не обмежить мати у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дитиною. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дитиною, мати не позбавлена права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку.

Outcome: approved