Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів, стягнення 3% річних, інфляційних втрат та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24.10.2023 року о 15:13 год [PERSON] з особистого банківського рахунку [NUMBER] помилково, без достатньої правової підстави, надіслав на банківський рахунок [NUMBER] , що належить [PERSON] грошові кошти у розмірі 219310 грн з призначенням платежу «переказ власних коштів». Після одержання позивачем відомостей про отримувача коштів, останній зателефонував на знайдений в мережі інтернет контактний номер телефону [NUMBER] та попросив повернути кошти, які він помилково надіслав на її картковий рахунок, однак повернути кошти [PERSON] відмовилася. Позивач зазначає, що з відповідачем особисто не знайомий, жодних правочинів з нею не укладав, а тому отримані [PERSON] грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник відповідача надіслав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що норми чинного законодавства визначають чіткий порядок здійснення банківських платежів, який унеможливлює здійснення при цьому будь-яких помилок з боку платника. Зокрема, при ініціюванні платіжної операції платник має оформити належним чином платіжну інструкцію, у якій обов`язково зазначає, зокрема, унікальний ідентифікатор отримувача або прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), РНОКПП отримувача, номер рахунку отримувача, суму та призначення платежу. При цьому відповідальність за відповідність інформації, зазначеної у платіжній інструкції покладається виключно на платника. Відповідач підтверджує, що дійсно між нею та позивачем не укладались жодні правочини, проте 24.10.2023 року о 15 год 13 хв. на її особистий банківський рахунок надійшли з банківського рахунку [PERSON] грошові кошти в сумі 219 310,00 грн, призначення платежу «переказ власних кошів». Представник відповідача звертає увагу на те, що при здійсненні платежу платником [PERSON] , платіжна інструкція P24A1862723396D9372 від 24.10.2023 року була оформлена належним чином та містила всі обов`язкові реквізити. При цьому позивачем взагалі не зазначено, яку саме помилку, на його думку, ним було допущено при перерахуванні грошових коштів. Крім того, в порушення вимог чинного законодавства, позивач не повідомив банк про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції, у тому числі з його вини. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Також зазначила, що позивач надсилав ці кошти за ремонт автомобіля та не мав намір перераховувати гроші на рахунок [PERSON] . При цьому, представник позивача підтвердила, що до банку позивач не звертався та не повідомляв про факт вчинення неналежної платіжної операції. Крім того, на питання головуючого, чи укладав позивач договір з СТО щодо ремонту автомобіля, представник позивача відповіла, що домовленість була в усній формі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, разом з тим зазначив, що відповідачу не відома мета перерахування позивачем коштів на її рахунок, оскільки їй часто надсилали кошти в якості допомоги на лікування. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до платіжної інструкції P24A1862723396D9372, 24.10.2023 року о 15:13 год [PERSON] (код платника: [NUMBER] ) з особистого банківського рахунку [NUMBER] надіслав на банківський рахунок [NUMBER] , що належить [PERSON] (код отримувача: [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 219310 грн з призначенням платежу: «переказ власних коштів». 08.11.2024 року до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява про те, що 24.10.2023 року невстановлені особи, шахрайським чином заволоділи грошовими коштами, які [PERSON] з особистого банківського рахунку [NUMBER] надіслав на банківський рахунок [NUMBER] , що належить [PERSON] на суму 5770 доларів США. Відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024100010003293, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як вбачається з відповіді Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7- 241021/43341 від 25.10.2024 року, платіжна інструкція P24A1862723396D9372 від 24.10.2023 року сформована [PERSON] через додаток Приват24, проведено Р2Р переказ. При ініціюванні платежу за номером карти отримувача, після її введення на екрані в застосунку Приват24 автоматично відображається ПІБ отримувача, ІПН, призначення платежу не вказується. Редагування даних отримувача відсутнє. Клієнт лише має можливість звірити дані одержувача. Якщо дані не відповідають, то клієнт може не підтверджувати платіж (відмовитись від виконання платіжної інструкції). Платіжна операція здійснена зі звичного пристрою клієнта, тому додаткове підтвердження могло бути відсутнє. Платіжна операція згідно платіжної інструкції P24A1862723396D9372 від 24.10.2023 року є акцептованою. Запити щодо зазначеної платіжної операції, шляхом звернення до банку від фактичного платника не надходили, запити з питань блокування та (або) повернення грошових коштів за вищезазначеною платіжною операцією, шляхом звернення до банку від фактичного платника також не надходили. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22). Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Судом встановлено, що між сторонами були відсутні будь-які зобов`язання, при цьому платіжною інструкцією P24A1862723396D9372 від 24.10.2023 року, яка містить усі обов`язкові елементи, зокрема, ПІП отримувача - [PERSON] (код отримувача: [NUMBER] ), підтверджено факт перерахування позивачем грошових коштів через застосунок Приват24. Суд зауважує на тому, що під час здійснення платіжної операції, Приват24 автоматично відображається ПІБ отримувача, а тому позивач мав можливість пересвідчитися в правильності даних щодо отримувача та відкликати платіжну операцію до її виконання. Крім того, суд враховує, що позивач не звертався до банку з жодними запитами щодо зазначеної платіжної операції та з питань блокування та (або) повернення грошових коштів, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що позивач вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відсутні. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed