Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що з 01.08.2024 неповнолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Мати дитини - [PERSON] , померла [INFO] . Відомості про батька були внесені до свідоцтва про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. 26.12.2023 було внесено відомості до актового запису про народження про визнання батьківства, а саме: громадянин [PERSON] , [INFO] записаний батьком дитини [PERSON] . Після встановлення батьківства [PERSON] дитину до себе не забрав, не почав займатися вихованням, матеріальної допомоги не надав, сина жодного разу не відвідав. Згідно висновку органу опіки та піклування в інтересах дитини доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до неповнолітнього сина, [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 13.01.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. У відзиві відповідач вказує, що позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина, [PERSON] підтримує у повному обсязі. В частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі частини від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку заперечив. Вказав що має на утриманні двох інших дітей, а також має певні проблеми зі здоров`ям, що не дозволяють йому сплачувати аліменти у розмірі частини від усіх видів доходів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Направив на адресу суду заяви від 21.01.2025 та від 24.02.2025 в яких просив розглядати справу без його участі. Третя особа підтримала позовні вимоги органу опіки та піклування у повному обсязі. В судовому засіданні також було заслухано думку дитини - [PERSON] , щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. [PERSON] вказав, що з червня 2024 року, тобто після смерті матері, живе в родині своєї тітки [PERSON] . В родині тітки йому створені всі умови для нормального розвитку та зростання. Відповідача він жодного разу не бачив, особисто не знайомий з ним, матеріальної допомоги від [PERSON] не отримував. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та надані сторонами докази, суд виходить з такого. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (повторно) від 06.07.2024, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла мати дитини - [PERSON] , Свідоцтва про смерть [NUMBER] від 20.06.2024. Згідно Наказу Управління-служба у справах дітей Новокодацького району у м. Дніпрі ради за №77 від 01.08.2024, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] поставлено на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, по категорії дітей, батьки яких ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Наказом № 20 від 21.07.2024 неповнолітнього [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано в родину його тітки [PERSON] з 31.07.2024 по 31.09.2024. Наказом № 31 від 01.10.2024 продовжено термін тимчасового влаштування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в родину тітки [PERSON] з 01.10.2024 по 01.12.2024. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав №3/9-179, складеного 07.11.2024 Органом опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, вказаний орган вважає, що [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] є батьком ще двох дітей: [PERSON] , [INFO] (повнолітній) Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 21.12.2023 (видане повторно) та [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 21.12.2023 (видане повторно). Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що передбачено ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства". Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи, можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При ухваленні рішення, суд враховує положення ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, де зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 08.07.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривень. Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні величини аліментного платежу суд має враховувати матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України згідно якої обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. З урахуванням того, що відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей, яких зобов`язаний утримувати, розмір аліментів на одну дитину розраховується таким чином: 1/3 : 2 = 1/6. Беручи до уваги, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши у судовому засіданні надані докази, враховуючи перш за все інтереси дитини, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вбачає підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав, а також стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial