Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Тарасова Ю.П., приватний нотаріус КМНО Панченко А.П., про визнання недійсним договору довічного утримання і договору про зміну набувача за договором довічного утримання та визнання заповіту недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] , у віці 78 років. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та її сестра [PERSON] (інвалід ІІ групи безстроково, непрацездатна, утримується у Білоцерківському психоневрологічному інтернаті), яка має право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України. За життя [PERSON] на праві власності, отриманої внаслідок приватизації, належала частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Інша частка цієї квартири належить на праві власності сестрі позивача [PERSON] 09 листопада 2020 року приватним нотаріусом КМНО Панченко А.П. була відкрита спадкова справа №66718188 за заявою [PERSON] . Згодом позивачу стало відомо, що свідоцтво про право на спадщину видати нотаріус не може, оскільки 02 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим номером №483, згідно з яким він, як відчужувач, передав, а [PERSON] , як набувач, отримала у власність частку квартири за адресою: [ADDRESS] . 25 серпня 2020 року батьком укладено договір про зміну набувача за договором довічного утримання від 02 липня 2020 року, згідно умов якого право набувача перейшло до [PERSON] , який зареєстрував право власності на вказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 2113459780000 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53744956 від 25.08.2020 року, винесеного державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. Крім того, 26 червня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П., за реєстровим №444, було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , згідно умов якого він заповів все належне йому майно на користь [PERSON] . Позивач вказує, що батько не потребував щомісячного фінансового утримання у розмірі 3 000,00 грн., оскільки мав на депозиті грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн., догляд та утримання надавалися його дочками, з 1971 року [PERSON] разом зі своєю родиною проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент укладення спірних правочинів [PERSON] не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, оскільки є особою похилого віку, хворів на психічні розлади, у зв`язку із чим перебував на диспансерному обліку у психіатра. У 2013 році протягом декількох місяців [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Клінічна лікарня «психіатрія». У 2017 році після смерті дружини у [PERSON] погіршився психічний стан, спостерігались приступи агресії і провали в пам`яті. Під час загострення неврологічного захворювання [PERSON] потребував сторонньої допомоги, погано пересувався, спостерігалась сонливість. Таким чином позивач вказує на те, що під час укладення договору довічного утримання та змін до нього [PERSON] не усвідомлював своїх дій та не міг ними керувати. Також позивач вказує на відсутність підстав та будь-яких причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь інших осіб, у [PERSON] було відсутнє волевиявлення на вчинення такого правочину, а тому на підставі статей 203, 215, 255, 1257 ЦК України заповіт, як односторонній правочин, необхідно визнати недійсним, оскільки на момент його вчинення [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. З урахування зазначеного позивач просить суд: визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 02 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. та зареєстрований за номером №483; визнати недійсним договір від 25 серпня 2020 року про зміну набувача за договором довічного утримання від 02 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим номером №653; скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №2113459780000, внесений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. як державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53744956 від 25 серпня 2020 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору від 25 серпня 2020 року про зміну набувача за договором довічного утримання від 02 липня 2020 року; визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. від 26 червня 2020 року за реєстровим №444. Разом із позовною заявою [PERSON] подала заяву про забезпечення позову, у які просить суд накласти арешт та встановити заборону відчуження на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 51,28 кв.м, яка належить на праві власності [PERSON] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] ; заборонити всім суб`єктам державної реєстрації вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо наступного об`єкта нерухомого майна частки квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 51,28 кв.м, яка належить на праві власності [PERSON] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] ; заборонити приватному нотаріусу КМНО Панченко А.П. вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підставі заповіту [PERSON] від 26.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим №444. Одночасно з позовом, [PERSON] подала заяву про забезпечення доказів, у якій просить суд витребувати докази для повного розгляду справи, оскільки такі докази самостійно отримати у позивача не має можливості, а саме витребувати: у приватного нотаріуса КМНО Панченко А.П. копію спадкової справи № 66718188 від 09.11.2020 року, після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого від 10.10.2020 року; у приватного нотаріуса КМНО Тарасової ІО. П. - копію нотаріальної справи по вчиненню договору довічного утримання, між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим номером № 483 від 02.07.2020 року та договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 року на [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. від 25.08.2020 року за реєстровим номером № 653; копію нотаріальної справи по вчинення заповіту [PERSON] , [INFO] від 26.06.2020 року, посвідченого за реєстровим № 444 (бланк НОН 653722); у КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 4» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відомості про перебуванні на диспансерному обліку у лікаря - психіатра в зв`язку з захворюванням на психічні розлади: [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] та наявну медичну документацію на [PERSON] , [INFO] ; у КНП «КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ «ПСИХІАТРІЯ»» виконавчого органу Київ міської ради (Київської міської державної адміністрації), історію хвороби стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , заведену у квітні 2013 року; у КНП «БРОВАРСЬКА БКЛ» БРР БМР, медичну документацію на амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] , в тому числі відомості про звернення за медичною допомогою до лікаря-психіатра та перебування на диспансерному обліку. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 28 квітня 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення доказів задоволено. Забезпечено докази по справі у спосіб їх витребування. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначити у справі підготовче судове засідання. 31.05.2021 року на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаріуса КМНО Тарасової Ю. П., на адресу суду надішли такі документи: копія договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим номером № 483 від 02.07.2020 року; копія договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 року на [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. від 25.08.2020 року за реєстровим номером № 653; копія заповіту від імені [PERSON] , [INFO] , від 26.06.2020 року посвідченого за реєстровим №444 з копіями матеріалів, що стосуються цього заповіту. 31.05.2021 року на виконання вимог ухвали суду від КНП «КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ «ПСИХІАТРІЯ»» виконавчого органу Київ міської ради (Київської міської державної адміністрації), надійшла медична карта №2421 [PERSON] , [INFO] . 01.06.2021 року на виконання вимог ухвали суду від КНП «БРОВАРСЬКА БКЛ» БРР БМР на адресу суду надійшов лист, у якому адміністрація закладу повідомила, що [PERSON] , [INFO] , на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, про що складено відповідну довідку. 03.06.2021 року на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаріуса КМНО Панченко А.П., на адресу суду надійшла копія спадкової справи №66718188 від 09.11.2020 року, після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого від 10.10.2020 року. Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року про відмову у забезпеченні позову скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 51,28 кв.м, яка належить на праві власності [PERSON] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] . У задоволенні іншої частини заяви відмовлено. 15.07.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через канцелярію суду подали зустрічну позовну заяву до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Панченко А.П., треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова Ю.П., [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконною бездіяльності та невидачі письмової постанови про відшкодування у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язання видати свідоцтво про право спадщину. 27.07.2021 року [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про виклик свідків та клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 14.12.2021 року у судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , лікар-психіатр КНП «Броварська БКЛ», пояснив, що [PERSON] був оглянутий 13.04.2013 року у приймальному відділенні Броварської лікарні та був направлений до лікарні ім. Павлова. До Броварської лікарні [PERSON] був доставлений каретою швидкої допомоги в супроводі з поліції, він перебував у стані психозу, йому було встановлено діагноз: судинний психоз; виписка з психіатричної лікарні до кабінету психіатра Броварської ЦРЛ не надходила, зазвичай надсилають за місцем реєстрації. На уточнюючі питання свідок пояснив, що, можливо, і раніше були такі стани, а можливо, в 2013 році це було вперше. Додав, що ця хвороба «нікуди не дівається», в 98,5% є невиліковною. Не виключає, що був вплив токсичного вживання алкоголю, така хвороба має прогресуючий характер. На момент огляду в 2013 року [PERSON] не міг усвідомлювати свої дії, був стан психозу. Стосовно того, чи могла хвороба пройти на 2020 року, свідок відповів, що швидше усього ні, мало місце органічне ураження головного мозку в 2013 року, отже воно було і в 2020 році. Свідок [PERSON] , секретар Калинівської селищної ради, у показаннях повідомила, що сім`ю [PERSON] вона знає з 2016 року. Після смерті дружини у 2017 році [PERSON] поводився дивно, чіплявся до людей на вулиці, особливо до жінок, пропонував кожній одружитися, пропонував кожному перехожому скласти заповіт, навіть працівникам селищної ради. У 2019 році одружився із жінкою, молодшою на 10-15 років. Через короткий час прийшов розлучатися, часто приходив до селищної ради просто поспілкуватися, його дії часто були незрозумілі, нездоровими. Розповідав, що йому потрібна дружина. Поведінка була дивною. На уточнююче питання про зловживання алкоголем, свідок відповіла, що не звертала уваги, але в хаті завжди було охайно. Часто приходив до селищної ради укладати заповіти, то складав заповіти, то скасовував їх. Свідок посвідчувала не менше п`яти заповітів з 2018 по 2020 роки. Для неї поведінка [PERSON] була дивною, він міг одне й те саме розповідати навіть чужим людям, міг написати заповіт, вийти, повернутися та сказати, що вже передумав. Коли прийшов з бажанням розлучитися, вона відмовила та направила до юриста. Розповідав про все - батьків, як служив в армії, якою була дружина тощо. Свідок [PERSON] , падчерка [PERSON] , суду повідомила, що [PERSON] був цікавою людиною. Його здоров`я похитнулося після того, як захворіла його дружина. За характером він був важкуватою людино, не мав друзів, радів дітям. Коли захворіла донька [PERSON] , він занепав духом, та коли захворіла дружина, теж був занепалим, йому довелося обслуговувати дружину; став агресивним, говорив сам до себе. У селі почав чіплятися до людей, до жінок, хотів одружитися, чіпав жінок за руки. У 2013 році лікувався в психіатричній лікарні, потім були випадки, необхідні для госпіталізації, але він не надавав згоду. Поводив себе неадекватно з 2011 року після захворювання дружини. Були випадки, коли свідок викликала поліцію у зв`язку з неадекватністю та агресивністю [PERSON] , поліція проводила бесіду. Багато говорив сам до себе з 2011року, зловживав спиртними напоями, напивався, міг пиячити тиждень сам, лежав попри відповідальність за хвору дружину. У нього в паспорті та в кишенях завжди були записки з ім`ям та адресою, він боявся, що щось станеться, проявляв агресію до оточуючих, селяни скаржилися. На уточнюючі питання про стан [PERSON] у червені - липні 2020 року свідок повідомила, що він став замкненим, незрозумілим, кудись все їздив, був збуджений, пригнічений, стурбований. Хотів одружитися з молодою дружиною, але ніхто не хотів, бо він неадекватний. Дружина у 2019 році втекла, спочатку він склав на неї заповіт, а потім переписав на доньку [PERSON] . Коли переписував на [PERSON] , був нормальним, казав, що хоче все залишити доньці. До лікаря йти не хотів, запевняв що здоровий. Зовні він завжди виглядав підтягнутим. Свідок [PERSON] , чоловік позивача, суду повідомив, що знав [PERSON] з 2011 року. Його поведінка була дивною. Коли свідок приїжджав до [PERSON] в село, той «ходив хвостом, багато всього розповідав, про щось своє», «частіше, міг не відреагувати на свої слова». У 2013 р. зателефонувала сестра дружини і сказала, що з батьком щось не те, «мало не кидався нас всіх, агресував, погрожував санітарам». На уточнюючі питання свідок додав, що такі стани бували частенько, бив дружину, в неї була розбита губа, синець. Це було ще до того, як потрапив до психлікарні, і декілька разів потім. Свідок не бачив, щоб [PERSON] зловживав спиртними напоями. Якщо йому не відповісти на його прохання, вибухового реагував, бігав, кричав: «ви у мене дочекаєтесь»; говорив незв`язно, говорив речі, яких в реальності не було - про якесь море, де він ніколи не бував. У 2020 році навесні не впустив свідка у двір, свідок намагався не спілкуватися з [PERSON] , щоб не було реакції в його сторону. Після смерті дружини у [PERSON] були випадки агресії, був не радий присутності свідка та доньки. Свідок [PERSON] , свекруха позивача, пояснила суду, що в 2016 році на прохання невістки доглядала її маму протягом тижня, це було восени. Допомагала [PERSON] викопувати моркву - він виніс ніж, казав: «я будь-кого можу чикнути по горлу». Розповідав про свою молодість, як знаходився в лікарні - «у мене щось трапилося з головою». Він був якийсь дивний, «розмови про ніщо, не привітається, йде, наче мене немає». Дружина [PERSON] казала їй, що «на старості з ним щось трапилося». Він був відсторонений, сам до себе щось бурмотів, розмовляв як ненормальна людина, ні з ким в селі не спілкувався. 08.02.2022 року у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , сусідку [PERSON] , яка пояснила, що позивач є племінницею її чоловіка. [PERSON] приблизно у 1970-х роках приїхав працювати водієм у Калинівку, друзів не мав, одружився, мав трьох дітей. Після хвороби дочки став себе дивно поводити, а після смерті дружини пропонував жінкам одружуватися, мав хворобу серця, деякий час перебував у лікарні та інколи агресивно себе поводив. Вказала, що їй відомо, що належне померлому майно він ніби розділив між дітьми. Похоронами [PERSON] займалася позивач. Після хвороби його дружини став якимсь збудженим. Не спілкувався з родичами, якщо не подобалося щось у розмові висловлювався нецензурно. Почав проявляти інтерес до жінок. Після повторного інсульту у дружини пропонував жінкам з села одружитися. Після повернення з психіатричної лікарні поводився дивно: в холодну пору року не топив у хаті, заявляв не буду, грошей нема. Неможливо було його переконати у зворотному, було дуже вогко, холодно, там знаходилася хвора дружина. Після смерті дружини «приставав до всіх бабів». Проживав з однією жінкою, а коли вона від нього пішла, почав забуватися, лаявся, бігав туди-сюди. Донька доглядала за ним, приїжджала по вихідних, їсти в нього було що. У 2020 році замкнувся, став задумливий, підійшов до сусіда, без причини плюнув, міг без причини виматюкати. Коли одружився у 2019 р., майно переписав на дружину, розійшовся і забрав заповіт, сам розповідав про це свідку. Свідок показала, що бачила машину, яка до нього приїжджала. До нього весь час приїжджала дочка [PERSON] , він не мав потреби в коштах, мав гроші, продукти харчування, сам теж щось купував (щодня ходив в магазин, купував щось). Бувало , кудись йшов, коли свідок питала, він відмахувався, казав у справах. На уточнюючі питання свідок додала, на [PERSON] не мала зла, бо він людина хвора. Останній час перед смертю проживав сам, до нього приходили дочки, прали, прибирали. [PERSON] приходила через два дні, вдома було чисто, сам ходив завжди охайний. Ще коли була жива дружина, викликали поліцію, через те, що він забороняв топити в хаті. Свідок додала, що в останній рік життя матеріальної допомоги не потребував, мав гроші, продав машину. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання [PERSON] та приєднано до матеріалів справи копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2021 року по справі №357/5299/21 про визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановлення над нею опіки призначення опікуном [PERSON] , [INFO] . Строк дії рішення два роки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] , який помер [INFO] , проведення якої доручено Державній установі «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України», на вирішення поставлено питання: - Чи страждав за життя [PERSON] , який помер [INFO] , на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? - Чи усвідомлював [PERSON] , [INFO] , значення своїх дій та чи міг керувати ними під час укладання заповіту від 26.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Юлією Петрівною, реєстровий номер 444? - Чи усвідомлював [PERSON] , [INFO] , значення своїх дій та чи міг керувати ними під час підписання договору довічного утримання від 02.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Юлією Петрівною, реєстровий номер 483? - Чи усвідомлював [PERSON] , [INFO] , значення своїх дій та чи міг керувати ними на час підписання від 25.08.2020 року договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Юлією Петрівною, реєстровий номер 653? Надано в розпорядження експертів: медичні документи з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» (оригінал декларації про вільний вибір лікаря; оригінал медичної картки амбулаторного хворого форма № 025/о; копія журналу обліку померлих форма 151/о); копія лікарського свідоцтва про смерть № 140 та матеріали цивільної справи. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача, роз`яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі. Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року поновлено провадження у цивільній справі № 759/7934/21 у зв`язку із надходженням клопотання від в.о. директора Державної установи «Інституту психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» Ревенок О. про надання додаткових матеріалів. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Федірко С.А. про витребування доказів у справі. Витребувано з КНП «Київська міська клінічна наркологічна лікарня «Соціотерапія» відомості про перебуванні на диспансерному обліку у лікаря - нарколога: [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , наявну медичну документацію на [PERSON] , [INFO] . Витребувано з КНП «Броварська БКЛ «БРР БМР» відомості про перебуванні на диспансерному обліку у лікаря - нарколога: [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] та наявну медичну документацію на [PERSON] , [INFO] . Витребувано з Броварського міськрайонного суду Київської області завірену копію цивільної справи № 361/7120/2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 15.12.2022 року на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2022 року від КНП «Київська міська клінічна наркологічна лікарня «Соціотерапія» надійшов лист, у якому зазначено, що згідно з даними первинної облікової документації [PERSON] , [INFO] , під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у КНП «Київська міська клінічна наркологічна лікарня «Соціотерапія» не перебував. 20.12.2022 року на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2022 року від Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла завірена копія цивільної справи № 361/7120/2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу з рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2020 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.08.2019 року Виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис №12. 06.01.2023 року на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2022 року від КНП «Броварська БКЛ «БРР БМР» надійшов лист, у якому вказано, що [PERSON] , [INFO] , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за допомогою не звертався. Додано довідку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2023 року, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача - адвоката Федірко С.А. та приєднано до матеріалів справи копію витягу із спадкового реєстру за №70899152 від 13.12.2022 року, приєднано до матеріалів справи додаткові пояснення позивача щодо поставлених у клопотанні експерта питань, викликано у судове засідання приватного нотаріуса КМНО Тарасову Ю.П. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року визнано обов`язковою явку приватного нотаріуса КМНО Тарасової Юлії Петрівни. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2023 року, внесеною до протоколу судового засідання, викликано у судове засідання у якості свідків [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює реабілітологом Броварської лікарні. У 2014-2016 роках відвідувала хвору дружину [PERSON] , робила їй масаж та вправи. [PERSON] поводився неадекватно, зачинявся у себе в кімнаті, бігав туди-сюди, скаржився на головний біль, відмовлявся від медичної допомоги свідка (поміряти прийняти пігулку), боявся, що його отруять. Після смерті дружини чіплявся до людей в селі, особливо до жінок, хапав за руки, за ноги, чіплявся з розмовою. Дуже любив гроші. За життя дружини вона ним керувала, а після її смерті [PERSON] почав ходити в люди. Розмовляв так, що нічого не було зрозуміло. Пропонував заміж кожній жінці, яку зустрічав. Періодично не впізнавав її, хоча вони проживають по сусідству. На її пряме питання «чи Ви пам`ятаєте?», дивився боком, відповідав: «ні». Вдома закривався на всі замки. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона дуже любила батька, про його інколи неадекватну поведінку було відомо. Після примусової госпіталізації у 2013 році її сестри до спеціалізованого закладу, прийняла рішення залишити батька у спокої та надати превагу за доглядом сестри. Також їй було відомо про укладення у 2019 році батьком шлюбу з іншою жінкою, про що він сам її повідомив з телефона сестри. Дружину батька вона не бачила, з нею знайома не була, не спілкувалася, що б не заважати. Після смерті батька знайшла документи на не могла повірити, що батько так міг розпорядитися своїм майном. Згідно наданих у судовому засіданні приватним нотаріусом КМНО Тарасовю Ю.П. пояснень вбачається, що при посвідченні договору довічного утримання [PERSON] був особисто присутнім, та незважаючи на вік почував себе добре, був у хорошій фізичній формі, спілкувався особисто та ставив багато запитань щодо правочину, який укладав, йому усе роз`яснювалося, він усвідомлював свої дії. Також був присутнім працівник Фонду, який пояснював, що не вистачає коштів на лікування, харчування, сплати комунальних послуг. Щодо посвідчення заповіту та договору про зміну набувача конкретних обставин згадати вже може, оскільки минуло понад три роки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року повернуто цивільну справу для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , який помер [INFO] , яку доручено експертам Державній установі «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України». Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта. 15.12.2023 року на адресу суду ДП «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України» повернуто матеріали цивільної справи №759/7934/21 із висновком судово-психіатричного експерта від 09.10.2023 року №1259 відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку визначити психічний стан [PERSON] та вирішити питання щодо його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення заповіту 26.06.2020 року, договору довічного утримання 02.07.2020 року, договору про заміну набувача за договором довічного утримання 25.08.2020 року не є можливим. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року поновлено провадження у цивільній справі, продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Ліщук О.В. про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи по цивільній справі. Призначено по справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на розгляд якої поставити питання: - Чи страждав за життя [PERSON] , померлий [INFO] , на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? - Чи усвідомлював [PERSON] , [INFO] , значення своїх дій та міг керувати ними на час підписання заповіту від 26.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тарасовою Юлією Петрівною від за реєстровим № 444? - Чи усвідомлював [PERSON] , [INFO] , значення своїх дій та міг керувати ними на час підписання договору довічного утримання від 02.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Юлією Петрівною та зареєстрований в реєстрі за № 483? - Чи усвідомлював [PERSON] , [INFO] , значення своїх дій та міг керувати ними на час підписання від 25.08.2020 року договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тарасовою Юлією Петрівною за реєстровим номером № 653? Виконання експертизи доручено експертам КНП Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне об`єднання». Провадження по справі зупинено до одержання висновків експерта. 10 жовтня 2024 року на адресу суду повернулись матеріали цивільної справи з висновком експерта за результатами проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , який помер [INFO] , № 1427 від 08 жовтня 2024 року. Згідно вказаного висновку, [PERSON] протягом багатьох років, а також в період підписання заповіту, під час укладання заповіту від 26.06.2020 р., під час підписання договору довічного утримання 02.07.2020 р., на підписання від 25.08.2020 р. договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2021, згідно даних медичної документації та показам свідків, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдної, безперервний перебіг на фоні розладів особистості та поведінки, обумовлений органічним ураженням головного мозку змішаного (судинно-інтоксикаційного) генезу. Психічні розлади у нього були виражені значно, покращень за цей період не описано, підтримуючого лікування він не приймав. Ступінь виразності психічних розладів позбавляло підекспертного критичних здібностей, а отже і здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, за своїм психічним станом під час укладання заповіту від 26.06.2020 р., під час підписання договору довічного утримання 02.07.2020 р., на час підписання 25.08.2020 р. договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 р., він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповіді на кожне поставлене питання (зазначені у пункті 17): 1. [PERSON] , [INFO] , протягом багатьох років, а також в період підписання заповіту 26.06.2020 р., під час підписання договору довічного утримання 02.07.2020 р., на час підписання від 25.08.2020 р. договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 р., страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдної, безперервний перебіг на фоні розладів особистості та поведінки, обумовлених органічним ураженням головного мозку змішаного (судинно-інтоксикаційного генезу, (МКХ-10 F20.00/F 07.8). 2. [PERSON] , [INFO] , в період підписання заповіту від 26.06.2020 р., за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 3. [PERSON] , [INFO] , під час підписання договору довічного утримання 02.07.2020 року за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 4. [PERSON] , [INFO] , на час підписання від 25.08.2020 р. договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 р., за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.02.2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Бабікової О.С. про долучення до матеріалів справи відповіді ДП «Інститут судової психіатрії Міністретсва охорони здоров`я України» від 07.02.2025 №01/10/151 на адвокатський запит, згідно якої експерти [PERSON]. та [PERSON] не є судовими експертами та не мають законних підстав проводити судово-психіатричні експертизи. Згідно листа Міністерства охорони здоров`я від 13.02.2025 року №16-01/17/684/ЗПІ-25/916 термін дії свідоцтва експерта [PERSON]. 11.05.2023, термін дії свідоцтва [PERSON] 18.02.2024 року, термін дії свідоцтва експерта Каніщева А.В. 08.05.2028 року, термін дії свідоцтва експерта [PERSON] 08.05.2028 року. Представники позивача під час судового розгляду позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бабікова О.С. заперечувала щодо задоволення позовної заяви, вважає вимоги необґрунтованими. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином у відповідності для вимог закону, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань від них на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки від 21.10.2020 року причиною смерті [PERSON] є гнилісні зміни. 09 листопада 2020 року приватним нотаріусом КМНО Панченко А.П. була відкрита спадкова справа №66718188. Спадкоємцями за законом є [PERSON] (позивач) та [PERSON] (третя особа). [PERSON] є інвалідом ІІ групи безстроково, непрацездатна, утримується у Білоцерківському психоневрологічному інтернаті. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2021 року по справі №357/5299/21 визнано [PERSON] , [INFO] недієздатною, встановлено над нею опіку, призначено опікуном [PERSON] , [INFO] . Строк дії рішення два роки. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2020 року в справі № 361/7120/2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.08.2019 року Виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис №12. За життя, [PERSON] на праві власності належала частка квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що 26 червня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим №444 було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , згідно умов якого він заповів все належне йому майно на користь [PERSON] 02 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим номером №483, згідно з яким він, як відчужував, передав, а [PERSON] , як набувач, отримала у власність 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . 25 серпня 2020 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про зміну набувача за договором довічного утримання від 02 липня 2020 року, згідно умов якого право набувача перейшло до [PERSON] . У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №2113459780000, внесено приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. як державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53744956 від 25 серпня 2020 року, запис щодо реєстрації за [PERSON] права власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору від 25 серпня 2020 року про зміну набувача за Договором довічного утримання від 02 липня 2020 року. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказувала на те, що її батько [PERSON] під час укладення спірних договору довічного утримання від 02 липня 2020 року та договору від 25 серпня 2020 року про зміну набувача за договором довічного утримання від 02 липня 2020 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а під час вчинення та посвідчення заповіту від 26 червня 2020 року волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Як вбачається з тексту заповіту він до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] та власноручно ним підписаний. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту. Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). У матеріалах справи відсутні докази того, що при складенні [PERSON] оспорюваного позивачем заповіту, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Крім того, відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 754 ЦК України). Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи (стаття 746 ЦК України). Згідно зі статтею 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України). Відповідно до статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. До спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанову Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2021 року в справі № 307/3040/19 (провадження № 61-13473св20)). Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення (постанову Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)). Правила статті 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до стаття 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] , який помер [INFO] рокує Згідно із висновком судово-психіатричного експерта ДП «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України» від 09.10.2023 року №1259, складеного відносно [PERSON] , [INFO] , визначити психічний стан [PERSON] та вирішити питання щодо його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення заповіту 26.06.2020 року, договору довічного утримання 02.07.2020 року, договору про заміну набувача за договором довічного утримання 25.08.2020 року не є можливим. Вказаний висновок складений експертами ДП «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України» Канішевим А.В. та [PERSON] , які є діючими судовими експертами та мають законні підстави проводити судово-психіатричні експертизи. Термін дії свідоцтв експертів Каніщева А.В. та [PERSON] - 08.05.2028 року. Разом з тим, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року у справі було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу по цивільній справі, за результатами проведення якої експертами [PERSON] та [PERSON] складено висновок № 1427 від 08 жовтня 2024 року. Згідно вказаного висновку, [PERSON] протягом багатьох років, а також в період підписання заповіту під час укладання заповіту від 26.06.2020 року, під час підписання договору довічного утримання 02.07.2020 року, на час підписання від 25.08.2020 року договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2021, згідно даних медичної документації та показам свідків, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдної, безперервний перебіг на фоні розладів особистості та поведінки, обумовлений органічним ураженням головного мозку змішаного (судинно-інтоксикаційного) генезу. Психічні розлади у нього були виражені значно, покращень за цей період не описано, підтримуючого лікування він не приймав. Ступінь виразності психічних розладів позбавляло підекспертного критичних здібностей, а отже і здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, за своїм психічним станом під час укладання заповіту від 26.06.2020 року, під час підписання договору довічного утримання 02.07.2020 року, на час підписання 25.08.2020 року договору про зміну набувача за договором довічного утримання від 02.07.2020 року, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказаний висновок судом не береться до уваги як доказ, оскільки він складений з порушенням вимог закону. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не є судовими експертами та не мають законних підстав проводити судово-психіатричні експертизи. Згідно листа Міністерства охорони здоров`я від 13.02.2025 року №16-01/17/684/ЗПІ-25/916 термін дії свідоцтва експерта [PERSON] 11.05.2023, термін дії свідоцтва [PERSON] 18.02.2024 року. Отже, вказаними експертами було проведено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу 08 жовтня 2024 року, тобто у той час, коли у експертів закінчився термін дії свідоцтв, які поновлено не було. Крім того судом встановлю, що наявна у матеріалах справи медична документація [PERSON] , не надає можливості встановити його дійсний психічний стан на момент укладення оспорюваних позивачем правочинів, як і не можливо однозначно встановити наявність ознак будь-якого тяжкого психічного розладу [PERSON] під час укладення цих спірних правочинів. Доказів того, що [PERSON] на час укладення оспорюваних договорів мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивач суду не надала, що є її процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України. Будь-яких інших доказів, які б могли підтвердити обставини викладені позивачем у поданій позовній заяві, позивачем у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не подано. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У статті 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відтак, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] на час укладення оспорюваних договорів мав неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, зокрема відсутності у нього волевиявлення при складенні заповіту. Зокрема позивач не довела, що її батько в момент вчинення оспорюваних правочинів мав тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо, вчинив їх під впливом такого стану, коли не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, та не доведено аргументи недійсності оспорюваних правочинів, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду необхідно покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed