Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

10.01.2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05 жовтня 1991 року сторони перебувають у шлюбі, від шлюбу мають трьох повнолітніх дітей: [PERSON] , 1992 р.н., [PERSON] , 1996 р.н. та [PERSON] , 2005 р.н., які працевлаштовані. Двоє дітей живуть за кордоном, у Європі та США. Одруження з відповідачкою виявилось невдалим. За час перебування у шлюбі з вини відповідача між сторонами постійно виникали непорозуміння та сварки, спільне життя не склалось через несхожість характерів, різні погляди на життя. Шлюб між сторонами існує формально, шлюбні відносини припинені, спільного господарство не ведеться, спору щодо поділу майна на даний час немає. За таких обставин, позивач вважав неможливим збереження сім`ї та подальше спільне життя з відповідачкою. 20.01.2025 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В. 23.01.2025 року, згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, з Єдиного держаного демографічного реєстру отримана інформація про місце реєстрації відповідачки [PERSON] , яке збігається із зазначеним в позовній заяві. 24.01.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 05.03.2025 року відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат - Балаєва Леся Анатоліївна, звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування частини квартплати та половини витрачених на навчання коштів дітей. 06.03.2025 року представник відповідача - адвокат Балаєва Леся Анатоліївна подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилаючись на норми ч. 7 ст.240 ЦПК України, просила суд: 1) відкласти розгляд справи, 2) надати строк на примирення подружжя до 5 серпня 2025 року. 06.03.2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні усного клопотання представника відповідача - адвоката Балаєвої Лесі Анатоліївни про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яке заявлене в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 06.03.2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] ухвалою [PERSON] про відшкодування частини квартплати та половини витрачених на навчання коштів дітей, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 06.03.2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Балаєвої Л.А. про відкладення розгляду справи та надання строку на примирення. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Козенко Г.О. у судовому засіданні просили позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Балаєва Л.А. у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила розірвати шлюб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, з 05 жовтня 1991 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом запису актів громадянського стану Мінського райвиконкому міста Києва 05 жовтня 1991 року (актовий запис №1893), від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved