Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.04.2018 року, [PERSON] отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 10.11.2024 року становить 23\~867,85 грн., а саме: заборгованість за кредитом 14\~022,76 грн.; заборгованість за відсотками 9\~845,09 грн.; штраф 0,00 грн., що підтверджено розрахунком. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 27.04.2018 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Відповідно до довідки за картками [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: - № [NUMBER] , строком дії до серпня місяця 2021 року; - № [NUMBER] , строком дії до квітня місяця 2028 року; - № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року. Згідно до довідки за лімітами, з якої видно, що 27.04.2018 [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 1800,00 грн.; 21.09.2018 кредитний ліміт збільшено до 4000,00 грн.; 09.04.2019\~збільшено до 5000,00 грн.; 17.01.2022 збільшено до 18000,00 грн.; 01.03.2022 зменшено до 15384,00 грн.; 29.08.2023 зменшено до 14022,76 грн.; 23.11.2023 збільшено до 14100,00 грн., Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог також надано виписку по картковому рахунку за період з 27.04.2018 по 10.11.2024. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті\~6\~та\~627 ЦК України\~визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтею 526 ЦК України\~презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті\~610,\~611 ЦК України). За змістом\~статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги. Так, з Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписано відповідачем особисто 27.04.2018 видно, що сторони при укладені кредитного договору узгодили між собою, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, права та обов`язки сторін, відповідальність позичальника за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, тобто, підписавши анкету заяву, яка є складовою частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту [PERSON] , відповідно до статей\~3,\~627 ЦК України\~добровільно погодилась на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання. З розрахунку заборгованості видно, що Банк нараховував проценти в розмірі 46,8 річних, що складає 3,9 % в місяць, такаж ж процентна ставка встановлена для кредитних карток «Універсальна» у Паспорті споживчого кредиту (а.с.9). Суд вважає, що сукупністю наданих позивачем доказів, наведених вище доведено, що [PERSON] укладала з позивачем кредитний договір, отримала кредитні кошти і користувалася ними, здійснювала часткове погашення заборгованості, що зокрема і не заперечується відповідачем у відзиві на позов, а відтак Банк має право на стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.04.2018 в повному обсязі у розмірі 23\~867,85 грн., та яка складається із заборгованості за кредитом\~14\~022,76 грн. і заборгованості за відсотками в розмірі 9\~845,09 грн.. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам, передбаченим в анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, що підписані відповідачем, [PERSON] свого розрахунку заборгованості суду не надано, тобто сума боргу не спростована стороною відповідача, тому суд вважає, що позовні вимоги заявлено обґрунтовано, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved