Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визначити для нього додатковий строк тривалістю у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , котра настала [INFO] , спадкоємцем якого за заповітом він є. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач не мав можливості звернутися до нотаріуса протягом шести місяців з дня смерті, оскільки з померлим вони не були родичами, повідомлення про смерть останнього не публікувалося у регіональній пресі, що підтверджується відповідною довідкою, нотаріусом у порушення вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат» не було зроблено жодної спроби розшукати спадкоємця за заповітом. Про відкриття спадщини йому стало відомо лише після того, як 12 грудня 2024 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але останній постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як не прийняв спадщину в установлений законом шестимісячний строк та не вступив у права спадкоємця фактично. Позивач вказує, що був необізнаний у порядку прийняття спадщини, йому пояснили, які потрібно збирати документи та подати до державного нотаріуса, а строків немає. Довіряючи фахівцям нотаріальної контори, він вважав, що може подати заяву про прийняття спадщини у будь-який час, не пропустивши строк. Відповідач та третя особа у справі не скористалися своїм правом на подання заяв по суті. ІІ. Процесуальні дії та рішення суду. 23 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 25 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 30 грудня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 20 січня 2025 року позивач подав заяву про усунення недоліків. 21 січня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження у загальному позовному порядку. 25 лютого 2025 року ухвалою судді, постановленою на місці, після заслуховування думки позивача, задоволено клопотання останнього про заміну відповідача і третьої особи. 25 лютого 2025 року ухвалою судді у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. 12 березня 2025 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує і просить задовольнити. Представник відповідача, третя особа у справі у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час, день та місце розгляду справи, окрім вищевказаних заяви по суті або з процесуальних питань до суду не надходили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини. 17 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В. В. посвідчено і зареєстровано в реєстрі за № 2508 заповіт [PERSON] , яким він заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] [INFO] настала смерть [PERSON] , факт чого підтверджується актовим записом про смерть від 08 червня 2024 року № 9413 складеним Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , згідно з Витягом з Спадкових реєстру. 12 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В. В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно, що залишилося після померлого [INFO] [PERSON] . Постановою від 12 грудня 2024 року приватний нотаріус Рогач В. В. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через пропуск строку для прийняття спадщини, відповідно до статті 1270 ЦК України. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Крім того, відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму ВСУ України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права (постанова ВП ВС від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24 ). Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування) (пункт 87 постанови). Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виразив свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. За приписами частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини, тому суд вбачає законні підстави для задоволення позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved