Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

До суду\~із позовом\~звернулось Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Він Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказали, що 31.08.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] за допомогою вебсайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний кредитний договір № AG5108644 (№ в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця - L1997521). [PERSON] було надано одноразовий ідентифікатор для підписання вищевказаного кредитного договору, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Даний договір відповідає вимогам, визначеними\~ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.\~3,11,12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позики ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» надали відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 8900 грн., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 06.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення права вимоги № 06112018-DG, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро» та боржниками. Відповідно до Договору відступлення права вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набув права грошової вимоги до відповідача: в сумі 19080 грн. 00 коп., з яких: 8900 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1755 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8425 грн. 00 коп. інша заборгованість (в тому числі комісією та пенею). 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (протокол № 1706) змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Позивач свої\~зобов`язання,\~передбачені кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач передбачений кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість та судові витрати. Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, проте в позові зазначив, що просить суд розглянути справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно до ст. 128 ч.7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи; відповідач письмових клопотань про відкладення розгляду справи і заперечень не надіслав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.08.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] за допомогою вебсайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний кредитний договір № AG5108644 (№ в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця - L1997521). [PERSON] було надано одноразовий ідентифікатор для підписання вищевказаного кредитного договору, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Даний договір відповідає вимогам, визначеними\~ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.\~3,11,12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позики ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» надали відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 8900 грн., строк позики 30 днів, відсоткова ставка за користування позикою 1,3 % за день, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, що в загальному становить 12371 (8900 грн. тіло + 3471 грн. відсотки за користування позикою (115,7 грн. за день) (а.с.16,28-29). 06.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення права вимоги № 06112018-DG, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Фінансова\~компанія «Дінеро» та боржниками, зокрема за кредитним договором № AG5108644 (№ в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця - L1997521) (а.с. 17-22). Відповідно до Договору відступлення права вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набув права грошової вимоги до відповідача: в сумі 19080 грн. 00 коп., з яких: 8900 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1755 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8425 грн. 00 коп. інша заборгованість (в тому числі комісією та пенею), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 12-13). 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (протокол № 1706) змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно до частин першої, другої\~статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою\~статті 633\~ЦК України\~передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст. 634\~ЦПК України\~визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Законом України «Про електронну комерцію»\~встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.\~Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.2\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч.1\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до\~ст.639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З наданих представником позивача суду доказів вбачається, що відповідач згідно укладеного кредитного договору № AG5108644 (№ в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця - L1997521) від 31 серпня 2018 року отримала від ТОВ «ФК\~«Дінеро» кредит\~в розмірі 8900 грн. За вказаних обставин, на переконання суду вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту підлягають до задоволення. Умовами Кредитного договору № AG5108644\~(№\~в інформаційно-телекомунікаційній\~системі Кредитодавця\~-\~L1997521)\~від 31\~серпня 2018\~року передбачено, що максимальний строк (кількість календарних днів) користування кредитом становить 30 календарних днів.\~При цьому\~суд враховує,\~що\~за вказаним\~вище договором розмір відсотків встановлено в сумі 1,3 % за один календарний день, що становить 115,7 грн. за день (8900 х 1,3/100) та загалом складає 3471 грн. (115,7х30). Враховуючи, що позивач просить стягнути 1755 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому в цій частині позов також підлягає задоволенню. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині - інша заборгованість (в тому числі комісією та пенею). Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 р. набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до чч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). З вказаних умов кредитного договору № AG5108644\~(№\~в інформаційно-телекомунікаційній\~системі Кредитодавця\~-\~L1997521)\~від 31\~серпня 2018\~року вбачається, що позивачем встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням вимог ст. ст. 549 - 552, 1046, 1048, 1050 ЦК України, можна зробити висновок, що наслідками укладення кредитного договору є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Що стосується пені, суд критично оцінює її нарахування в силу п. 18 Перехідних положень ЦК України. Пунктом 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення інша заборгованість\~(в\~тому числі\~комісією та\~пенею) у розмірі 8425 грн., суми інфляційних втрат 8161,06 грн., 3% річних 1719,12 грн. є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № AG5108644\~(№\~в інформаційно-телекомунікаційній\~системі Кредитодавця\~-\~L1997521)\~від 31\~серпня 2018\~року у розмірі\~10655 грн., оскільки заборгованість за тілом кредиту становить 8900 грн., заборгованість за відсотками становить 1755 грн. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Позов задоволено на 36,79 % (10655 грн. х 100% / 28960,18 грн.). Відповідно до\~ст.141 ч.1 ЦПК України , враховуючи, що позов задоволено на 36,79%, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 891 гривень 20 копійок (2422,4 х 36,79/100). Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно до ст.133 ч.3 п.1 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем до суду надані докази понесених стороною позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою наданою адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» у сумі 5000 гривень. Зокрема, суду надано: Договір № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 року, Додаткову угоду до Договору № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 року, детальний опис робіт, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 31.10.2024 року (а.с. 15, 23-25). Проаналізувавши зроблений адвокатом розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики з розгляду справ цієї категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог та їх розмір має складати 2500 грн., що відповідає вимогам ст.141 ч.ч.2, 3 ЦПК України.

Outcome: partial