Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

19 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що позивач та відповідач з 04 червня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2017 року було розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З 2017 року позивач разом із сином почали проживати однією сім`єю із [PERSON] , а 26 травня 2022 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб. Чоловік позивача повністю взяв на себе обов`язки по утриманню та вихованню сина сторін. Даніель дуже любить [PERSON] та вважає своїм батьком. Відповідач вже понад 8 років байдуже відноситься до свого сина, не цікавиться його розвитком, навчанням у школі, здоров`ям, оскільки з 2014 року перебуває за кордоном. Відповідач не телефонує сину, не вітає його з днем народження, взагалі не бере ніякої участі у його вихованні, матеріальному забезпеченні. Фактично відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі сина та ухилення від виконання ним своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, відповідач не забезпечує сина матеріально, всі витрати на спільну дитину здійснює тільки позивач та її чоловік. Відповідач працює за кордоном, може надавати матеріальну допомогу сину, а тому з урахуванням його матеріального становища та стану здоров`я необхідно стягнути аліменти на сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського\~районного суду\~м.\~Чернігова від\~28\~листопада 2024\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито\~провадження в\~справі;\~справу призначено\~до розгляду\~за правилами\~загального позовного\~провадження;\~задоволено клопотання\~позивача та\~витребувано з Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача; витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України відповідачем. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 грудня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позов вони підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи по\~суті сповіщався\~завчасно і\~належним чином.\~Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та відповідач з 04 червня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2017 року було розірвано (а.с. 16). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). 26 травня 2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 27). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою реєстрації позивача (а.с. 17). Відповідно до копії акта про проживання особи без реєстрації від 04 листопада 2024 року, складеного [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у присутності майстра служби з прибирання та благоустрою Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради [PERSON] та власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зі слів власника квартири проживали без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2017 року до лютого 2024 року (а.с. 19). Копією акту про фактичне проживання особи від 09 жовтня 2024 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Стрілецька Набережна», підтверджується, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживають [PERSON] (мати) та [PERSON] (чоловік матері, вітчим) (а.с. 18). Згідно з копією листа № 5621/124/47/2024 від 25 жовтня 2024 року Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, адресованого позивачу на її звернення щодо невиконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , під час проведення перевірки було встановлено, що [PERSON] зі слів його батька виїхав за кордон близько 10 років тому та коли повернеться до України йому невідомо, у зв`язку з чим встановити точне місце його перебування та опитати його на даний час є неможливим (а.с. 32). Відповідно до копії листа Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 4-1389/124/48/9/2024 від 28 жовтня 2024 року, адресованого позивачу на її звернення щодо встановлення місця перебування [PERSON] та притягнення його до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , у ході проведення перевірки було встановлено, що 28 жовтня 2021 року [PERSON] виїхав за кордон та до цього часу в Україну не повертався, притягнути його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків неможливо, оскільки протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (а.с. 33). За інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-85204/18/24-Вих від 09 грудня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , 28 жовтня 2018 року о 09:28 год. перетнув державний кордон у пункті пропуску «Бориспіль-D» у напрямку «Виїзд». Іншої інформації немає (а.с. 57). Згідно з даними декларації № 0001-0HPP-X2A0 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в електронній системі, декларація з лікарем-педіатром Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради [PERSON] укладена 20 серпня 2021 року. Декларацію з лікарем-педіатром на медичне обслуговування дитини [PERSON] заключила та підписала мати [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до копії відповіді на запит від 25 жовтня 2024 року, наданої позивачу лікарем педіатром [PERSON] , на прийоми до лікаря, з яким укладена декларація, у кабінеті дитину завжди супроводжує мати [PERSON] (обстеження, професійні огляди, щеплення, з приводу захворювань) (а.с. 20). За інформацією, наданою Приватним підприємством «Приватний заклад освіти «Мудрангелики» № 18/03 від 18 жовтня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в навчальному закладі з 01 вересня 2023 року у 4-А класі. Вихованням дитини займається мати - [PERSON] . Вона сплачує за навчання, харчування, відвідує батьківські збори та регулярно спілкується з вчителями. До школи учень приходить у супроводі матері. Біологічний батько дитини жодного разу школу не відвідував і навчальним процесом не цікавився (а.с. 21). Копією рахунку-фактури № СФ-01716 від 06 серпня 2024 року підтверджується сплата позивачем 124740 грн. за навчання [PERSON] (а.с. 23). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03 лютого 2025 року № 77 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зокрема, відповідно до вказаного висновку питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] двічі розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини. [PERSON] наполягала на необхідності позбавити його батьківських прав через ухилення від виконання батьківських обов?язків. Батько на засідання комісій не з?являвся, місце його перебування невідоме. За адресою проживання дитини облаштовані належні умови для проживання. Під час бесіди [PERSON] повідомив, що вихованням та матеріальним утриманням займаються матір та вітчим, якого дитина називає батьком. Зі слів дитини, рідний батько не вітає його зі святами, подарунки не дарує, не телефонує, не цікавиться його успіхами та розвитком. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини другої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов`язків мають\~ґрунтуватися на\~повазі до\~прав дитини\~та її\~людської гідності. Батьківські\~права не\~можуть здійснюватися\~всупереч інтересам\~дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стаття 155 Сімейного кодексу України). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. За встановлених обставин, враховуючи викладене та те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Крім того, у статті 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містяться і в статті 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За нормами\~частини першої\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: approved