Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Заявниця [PERSON] через свого представника адвоката Сікору Н.Є. звернулась до суду із заявою, в порядку окремого провадження про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , встановити наступні заходи тимчасового обмеження: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань ближче - 500 метрів до місця проживання заявниці за вказаною адресою, зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, яке є особистою приватною власністю [PERSON] , шляхом зняття замків з приміщень, самовільно зайнятих [PERSON] та надання доступу до системи опалення для її ремонту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею частини приватного будинку [ADDRESS] . Разом з нею в цьому будинку мешкає її син [PERSON] .. Заявниця на праві власника дозволила своєму сину проживати в житловому будинку, так як сподівалась, що він буде допомагати їй на старості років, адже заявниця є літньою людиною і іншої рідні, яка мала би змогу нею опікуватися не має. Проте, після смерті дружини [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, влаштовувати конфліктні ситуації, постійно погрожуючи заявниці вбивством, застосовуючи нецензурну лайку по відношенню до неї, що тяжким чином впливало на її психічний стан та кожен раз спричиняло заявниці душевні страждання. Крім того, [PERSON] на свій розсуд розподілив належну заявниці частину житлового будинку, самостійно врізавши замки в займану ним частину будинку, тим самим обмеживши заявниці доступ до частини житлового будинку, в якій знаходяться всі необхідні комунікації для опалення будинку та лічильники обліку витрат електроенергії, у зв`язку з чим заявниця не може передавати покази лічильників вчасно, тому нарахування оплати за спожиту електроенергію здійснюється по середньому тарифу, що значно більше вартості за фактично спожиту електроенергію. Крім того, [PERSON] залишив у розпорядженні матері тільки одну кімнату на другому поверсі житлового будинку, яка не має вікон та опалення, дах теж протікає, тим самим залишивши літню людину в нелюдських умовах. Ремонтувати зруйновану систему опалення будинку [PERSON] відмовляється і не дає можливості провести ремонт заявниці, так як до цих приміщень доступ обмежено. [PERSON] не має змоги надавати відсіч [PERSON] самостійно, тому неодноразово зверталась до поліції за допомогою. Органами поліції неодноразово проводились профілактичні бесіди з сином заявниці, виносились офіційні застереження щодо неприпустимості протиправної поведінки [PERSON] , складались протоколи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства. [PERSON] також було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства. [PERSON] перебуває у відділі поліції № З ЗРУП ГУНП в Запорізькій області на обліку «Кривдник» на підставі складеного відносно нього термінового заборонного припису від 14.12.2023. Незважаючи на проведені профілактичні заходи домашнє насильство відносно заявниці має регулярний характер, жодних висновків [PERSON] не зробив, продовжує погрожувати заявниці вбивством, і до теперішнього часу постійно існують ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявниці. З метою уникнення подальших негативних наслідків для заявниці та її здоров`я, припинення економічного та психологічного насильства, заявниця вимушена звернутися до суду, який має повноваження здійснити заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Наразі заявниця не має іншої можливості, щоб убезпечити своє життя та здоров`я, окрім звернення до суду за захистом від кривдника [PERSON] . Ухвалою судді від 24.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Сікора Н.Є. в судовому засіданні10.03.2025 надали пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просили заяву задовольнити, видати обмежувальний припис. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви заперечив. Суду пояснив, що дійсно проживає з матір`ю у зазначеному будинку. Іншого житла він не має. З обставинами, викладеними у заяві не погоджується. Пояснив, що спиртними напоями не зловживає, працює водієм, постійно проходить медичний огляд з метою допуску до роботи, на підтвердження чого у судовому засіданні надав для огляду подорожній лист. Окрім іншого вказав, що у вказаному будинку не працює система опалення, оскільки потребує ремонту, який він планує здійснити, так як мати самостійно це зробити не може. У зимовий період він та його матір опалювали будинок електроприладами. Також вказав, що постійно передає покази лічильників обліку споживання комунальних послуг та сплачує за ці послуги, жодних перешкод матері у доступі до лічильників не чинить. У задоволенні заяви просив відмовити. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 4, 14, 17 ч.1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами п.п. 3,4,5 ч.2 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: обмеження спілкування з постраждалою дитиною, заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із поданої заяви та підтвердилось в судовому засіданні заявниця мешкає у будинку разом зі своїм сином [PERSON] , який має право користування даним житловим приміщенням. Іншого житла останній не має. Судом досліджені долучені [PERSON] до матеріалів справи заяви до відділу поліції відносно [PERSON] за 2019 рік, відповіді за 2020 рік та щодо проведення з [PERSON] профілактичних бесід (а.с.18-22). Між тим факт проведення правоохоронцями із [PERSON] у 2019 році профілактичної бесіди не може свідчити про систематичне насильство з його боку щодо заявниці. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.10.2019 у справі № 760/26496/18. Згідно з листом ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 31.01.2025, [PERSON] перебуває на обліку «Кривдник» на підставі складеного відносно нього термінового заборонного припису від 14.12.2023 (а.с.32). З наданого доказу не вбачається, за фактом вчинення якого саме виду домашнього насильства та відносно кого винесений тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника 14.12.2023. 09.07.2024 [PERSON] звернулась до ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою відносно [PERSON] (а.с.23-24), щодо якої уповноваженою особою ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проведено перевірку та встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] наявні цивільно-правові відносини (а.с.25). 24.07.2024 [PERSON] звернулась до ВП № 3 ЗРУП із заявою відносно [PERSON] за ст.356 КК України (а.с.26-27,28). Як зазначає у заяві про видачу обмежувального припису заявниця, [PERSON] регулярно вчиняє відносно неї домашнє насильство, між тим з досліджених в судовому засіданні матеріалів заяви, такі доводи заявниці не знайшли свого підтвердження. Так, згідно постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2024 у справі №336/8176/24 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього (економічного) насильства відносно матері [PERSON] (а.с.29-30), однак притягнення його до відповідальності 19.09.2024 року не свідчить про систематичність вчинення домашнього насильства відносно своєї матері. З заявою про видачу обмежувального припису заявниця звернулася в лютому 2025 року, жодних доказів вчинення домашнього насильства відносно неї її сином за останні п`ять місяців не надано. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] мають місце конфлікти, які виникають щодо користування житлом та побутовими речами. Між тим, спір щодо користування житловим приміщенням та речами побутового вжитку може бути врегульовано шляхом видачі обмежувального припису за умови доведеності факту економічного насильства. Аналогічна позиція сформована у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.12.2019 у справі № 607/10122/19. В судовому засіданні [PERSON] наданий подорожній лист ТОВ «Феникс-Авто» №00512 за березень 2025 року з місця роботи, де він працює водієм, з якого вбачаються, що 02.03.2025, 06.03.2025, 10.03.2025 проставлені відмітки про його придатність як водія, що спростовує доводи заявниці про те, що [PERSON] систематично зловживає спиртними напоями та у стані сп`яніння чинить відносно неї домашнє насильство. Оцінивши надані суду докази, враховуючи пояснення учасників справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису відносно [PERSON] , оскільки [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього (економічного) насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Outcome: dismissed