Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

26.07.2024 представник [PERSON] адвокат Кутовий Я.А. звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 5920385400:01:001:5655, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2017 за реєстраційним номером: 1425697659203. Вказану земельну ділянку з 2017 року з дозволу позивача обробляють та використовують у власному сільськогосподарському виробництві його батьки, [PERSON] та [PERSON] . 03.04.2024, перед початком весняних польових робіт, батьки позивача за допомогою землевпорядної організації встановили межові знаки земельної ділянки з кадастровим номером 5920385400:01:001:5655, після чого почали готуватися до відповідних сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці, а саме до посадки сої. Проте, після 07.04.2024 [PERSON] , не маючи належного права, самовільно, рейдерським шляхом захопив належну позивачеві земельну ділянку, зламав встановлені землевпорядною організацією межові знаки та самовільно засіяв земельну ділянку іншою культурою - насінням соняшника. Насіння соняшника є тією культурою, яка значно виснажує землю та робить її неродючою на багато років, а тому, у разі допущення його вирощування, земельна ділянка позивача майже на 3 роки стане неродючою та непридатною для подальшого вирощування на ній інших сільськогосподарських культур, чим позивачеві в подальшому буде завдано значних збитків. Таким чином, внаслідок таких дій відповідача, позивачеві була завдана матеріальна шкода у розмірі 191176,00 грн, з яких: 189376,00 грн збитки через самовільне захоплення земельної ділянки, які розраховані за Методикою визначення розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 №963; 1800,00 грн збитки, спричинені пошкодженням межових знаків, які були встановлені спеціальною організацією. Крім того, діями відповідача через самовільне захоплення земельної ділянки та пошкодження межових знаків, позивачеві заподіяно моральну шкоду, яку останній оцінює в сумі 20000,00 грн. Так моральна шкода виразилась у душевних стражданнях, пережитих у зв`язку із самим фактом самовільного зайняття земельної ділянки, його негативною поведінкою з приводу врегулювання спору, у позивача похитнулася віра в інших знайомих та сусідів, він був змушений тривалий час потратити на звернення в різні інстанції та до юристів з вказаного приводу, внаслідок чого з`являлися проблеми по роботі, позивач переніс певні приниження через те, що змушений був доводити свою правоту, просити відповідача повернути його ж власність, якою той протиправно користується. Перенесений сильний психологічний стрес, постійне нервове напруження призвело до погіршення стосунків з односельчанами, негативно позначилося на його психічному стані та відносинах у сім`ї. Тому просить: зобов`язати [PERSON] усунути створені перешкоди [PERSON] у користуванні власною земельною ділянкою площею 2 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5655, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області, шляхом звільнення самовільно занятої земельної ділянки, знищення вирощених насаджень соняшника та приведення ділянки у придатний для використання стан, відновлення пошкоджених межових знаків; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 191176,00 грн та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн, а також стягнути понесені по справі судові витрати. 31.07.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 28.08.2024 представником відповідача адвокатом Мальченком Д.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у 2017 році за ініціативою позивача відповідно до усної домовленості відбувся обмін правами щодо земельних ділянок, при якому позивач обміняв земельну ділянку з кадастровим номером 5920385400:01:001:5655 на земельну ділянку відповідача. Сторони особисто їздили до місцезнаходження земельних ділянок з метою узгодження обміну. При цьому були присутні свідки. Жодних претензій щодо використання відповідачем спірної земельної ділянки позивач за сім років не висловлював. На думку відповідача, мотивами дій позивача та його батька є те, що за сім років земельна ділянка, яка була передана позивачу, фактично виснажена невмілим підходом до її обробітку не вносилися добрива, не знищувався бур`ян, не було дотримано сівозміни. Натомість, відповідач, який здійснює обробіток землі професійно, дотримувався всіх технологій обробітку для покращення урожайності своїх земель, які входять в структуру його бізнесу, в тому числі спірної земельної ділянки. Тому доводи позивача щодо виснаження землі не заслуговують на увагу. Також позивач посилається як на підставу усунення перешкод у користуванні ст. 387 ЦК України, за якою власник може витребувати майно з незаконного володіння. Для розрахунку збитків [PERSON] посилається на порядок № 284, який регулює питання відшкодування власника земельних ділянок у правовідносинах, пов`язаних з вилученням земельних ділянок, тимчасового їх зайняття та відповідних обмежень, який не застосовується до правовідносин, що склалися між сторонами. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили суму завданих йому матеріальних та моральних збитків. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати 04.12.2024 задоволено заяву представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог, зокрема в частині вимоги щодо знищення вирощених насаджень соняшника. 04.12.2024 ухвалою суду Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. До суду надана його заява як свідка, посвідчена нотаріально, але суд бере до уваги виключно ті пояснення, які узгоджуються з вимогами ст. 93 ЦПК України, тобто наданих відповідей на запитання, зазначених у відзиві. Відповідь на перше питання: [PERSON] не підтверджує факту обміну правами належної йому земельної ділянки з громадянином [PERSON] . Такої угоди він не укладав, переговорів про це з Єременком не вів та повноважень на укладання такої угоди будь-якій іншій особі не надавав. Відповідь на друге питання: з 29.11.2017 спірна земельна ділянка належить позивачу і з цього часу виключно сім`я позивача користувалась нею. 07.04.2024 [PERSON] самовільно захопив земельну ділянку, зламав межові знаки та засіяв соняшником. Відповідь на третє питання: позивач не отримував від [PERSON] жодної земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що позивач з 2017 року користувався належною йому земельною ділянкою жодного обміну між сторонами не було. Які культури засівалися порічно представнику не відомо. У 2024 році були поставлені межові знаки, щоб не залізти на чужу територію. Було допитано свідка матір позивача, яка зазначила, що вони мали намір посадити сою. Усунути перешкоди в користуванні просив шляхом приведення земельної ділянки у придатний до використання стан, відновити межові знаки. Стягнути упущену вигоду та моральну шкоду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що у нього з позивачем та його батьком була домовленість про обмін земельними ділянками для зручності обох сторін. Сім років позивач користувався земельною ділянкою належною відповідачу, а відповідач належною позивачу. Позивач за ці роки виснажив землю, не вносив добрива, внаслідок чого, в останній рік був поганий врожай. Відповідач підтверджує надходження на його адресу листа від позивача про його намір обробляти свою земельну ділянку, на що відповідачем була надана відповідь та пропозиція про особисту зустріч для узгодження питання мирним шляхом. Чи буде користуватися земельною ділянкою, що належить на праві власності позивачу, відповідач ще не вирішив. Проте зазначив, що ділянка, якою користувався позивач, у занедбаному стані і її треба привести до ладу. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Позивачем порушено принцип добросовісності та заборони суперечливої поведінки. Договір був укладений усний, може і з порушенням встановленої форми, але в даному випадку не ставиться питання про визнання договору дійсним. Сторони особисто їздили на поле і на місці оглянули і обмінялися земельними ділянками. Договір виконувався сторонами з 2017 року. В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що позивач сам вказував, що був обмін земельними ділянками. Позивач самостійно передав свою земельну ділянку у користування відповідачу, тому не може йти мова про самовільне захоплення земельною ділянкою. Також відповідач не знищував межових знаків. Розрахунок, наведений позивачем для розрахунку упущеної вигоди використовується для розрахунку при вилученні земельних ділянок, тому не є застосовним у даному випадку. Позивач вибрав найдорожчу культуру сою, проте намір засівати земельну ділянку саме соєю нічим не підтверджено. Показаннями свідків зі сторони позивача встановлено таке. Показання свідка [PERSON] , викладені в його письмовій нотаріально посвідченій заяві, суд не бере до уваги, оскільки оголошення показань свідків може мати місце виключно у випадках, передбачених ст. 233 ЦПК України. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що її син є позивачем у справі. Йому, як учаснику АТО 29.11.2017 було виділено земельну ділянку. Ніякої домовленості з [PERSON] не було. Сім`я свідка користувалася цією земельною ділянкою. Земельна ділянка [PERSON] знаходиться по сусідству. Навесні 2024 року вони попереджали відповідача, що будуть ставити межові знаки, оскільки помірявши земельну ділянку виявили, що там немає 2 га. Приїздив спеціаліст, поставив межові знаки. Навесні 2024 року свідок та її чоловік поїхали до земельної ділянки, хотіли засіяти соєю, а там уже був посіяний соняшник [PERSON] . Свідок викликала поліцію. Поліція повідомила, що вони мають право перепахати поле та посіяти те, що треба. Однак вони цього робити не стали. Відповідач 10.09.2024 зібрав соняшник, а 18.09.2024 передискував та посіяв пшеницю. Після цього, вони переорали земельну ділянку і на даний час ще нічого не посіяли. На своїй земельній ділянці вони сіяли ячмінь, пшеницю, соняшник, кукурудзу. Платили комбайну як за 2 га, а там немає 2 га. Слідчий свідка не допитував, вона нічого не підписувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її онуком. Йому як учаснику АТО виділили земельну ділянку у 2017 році. Він віддав земельну ділянку у користування своїм батькам. Вони користувалися нею, пахали, культивували і т. ін. А потім цю земельну ділянку забрав [PERSON] і посіяв там соняшник у 2024 році. Восени соняшник прибрав, а 18.09.2024 подискував і посіяв пшеницю. Ніякого договору оренди не укладалося. Коли ставили межові знаки, то викликали поліцію. Про всі ці обставини свідку відомо від сина [PERSON] та невістки [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді пояснив, що є односельцем сторін. [PERSON] як АТОвець отримав 2 га землі. Віддав у розпорядження батьків. Вони хотіли там посіяти сою, але земельну ділянку забрав [PERSON] , пошкодив межові знаки і посіяв сонях. Йому робили зауваження, він не реагував. Восени посіяв пшеницю. Ця земельна ділянка була передана [PERSON] , щоб йому було зручніше обробляти. А у [PERSON] була земельна ділянка в іншому місці, як потім виявилось вона йому не належала. Невдачин восени попередив [PERSON] , що навесні буде ставити межові знаки там, де його земельна ділянка по документах. Самого процесу знищення меж свідок не бачив. Потім знайшли межові знаки у кущах. Про відсутність домовленостей між сторонами про обмін земельними ділянками свідку стало відомо зі слів [PERSON] . Невдачини обробляли іншу земельну ділянку, яку показав їм [PERSON] . Про те, що земельну ділянку хотіли засіяти соєю свідку відомо зі слів [PERSON] , але сою він купити не встиг. 18.09.2024 [PERSON] посіяв пшеницю, а [PERSON] її перепахав. Земельна ділянка, якою скористувався [PERSON] до 2024 року, у 2024 році засіяна не була. Показаннями свідків зі сторони відповідача встановлено таке. Свідок [PERSON] зазначив, що є двоюрідним дядьком та односельцем позивача. У [PERSON] є фермерське господарство і він орендує земельні ділянки. Свідок теж є землевласником і має пай. І у матері свідка є 2 паї. Паї були у різних місцях, тому свідок попросив у [PERSON] виділити йому земельні ділянки разом та ближче до його місця проживання. Свідку виділили інші земельні ділянки одним масивом. І двоюрідному племіннику свідка теж виділили земельну ділянку біля ділянок свідка. Він говорив, що тепер буде сусідом свідка, оскільки теж домовився з [PERSON] про обмін ділянками. Вони разом їх обробляли, допомагали один одному. У свідка є трактор. Невдачин обробляв обміняну земельну ділянку з 2018 по 2023 рік. У 2024 вже не засіяв. У вересні 2024 року [PERSON] перепахав пшеницю, яку засіяв [PERSON] на спірній земельній ділянці. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що в 2002-2018 роках працював Лантратівським сільським голово та старостою. На території сільської ради громадянам, в тому числі учасникам АТО, виділялися земельні ділянки. Одним з них був і [PERSON] [PERSON] орендує земельні ділянки. Наявна практика обміну земельними ділянками. Земельна ділянка [PERSON] складалася з двох частин. Одна з частин була на полі Олексіївка, 30-40 соток, але вона на той час не оброблялася. Коли вже виготовили документацію, виявилось, що фактичні межі не відповідають тим, що в документах. Щоб виділити так, як зазначено у документах, треба було вирубати частину лісу, а також іншим власникам земельних ділянок ніяк було туди дістатись. Тоді [PERSON] запропонував [PERSON] земельну ділянку в іншому місці, значно кращої якості, поряд з його родичем. Саме на місцевості була розмова між сторонами, це було десь у жовтні- листопада 2017 року. На полі було четверо: свідок, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вони знайшли спільну мову і всі були задоволені. Свідок давав пояснення слідчому з приводу цих обставин. Свідок [PERSON] зазначив, що він проживає в одному селі зі сторонами, також обробляє землю, має 20 га. Все село знає, що [PERSON] всіх обман ює. Він обробляв 7 років земельну ділянку там, де помінявся. А там, де він власник, всі ці роки не садив. [PERSON] просив комбайнера свідка прибрати його врожай, тому свідку достеменно відомо про те, якою земельною ділянкою користувався [PERSON] . Всі фермери обмінюються земельними ділянками для зручності обробітку, щоб не було «шахматної дошки». Суд, вислухав пояснення учасників справи, покази свідків, вивчивши наявні у справі письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5655, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Лантратівської сільської ради (на даний час Чупахівської селищної ради) Охтирського району Сумської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.04.2024 №374233499 (а.с. 9-10). 18.04.2024 [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якій прохав звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5655, відновити пошкоджені межові знаки та привести земельну ділянку у придатний для її подальшого використання стан шляхом переорювання ґрунту з засіяними насадженнями соняшнику (а.с. 11-12). 15.05.2024 відповідачем надана відповідь на вимогу позивача від 18.04.2024, в якій зазначено, що заявлені позивачем факти щодо самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки та знищення межових знаків не відповідають дійсності, при тому, що відбувся обмін земельними ділянками. З метою мирного врегулювання цього спору, відповідачем було запропоновано зустрітися особисто для об`єктивного вирішення питання (а.с. 16). 18.04.2024 [PERSON] звернувся до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області із заявою про те, що в період з 07.04.2024 по 10.04.2024 [PERSON] забрав землю, не маючи належного права, та засіяв іншою культурою, яка була зареєстрована в ЖЄО за №5828 (а.с. 17). За результатами повідомлення позивача від 18.04.2024 було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №42024202520000049 від 31.05.2024 (а.с. 18-19). Відповідно до договору на виконання топографічно-геодезичних робіт від 03.04.2024, укладеному між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець), Виконавець зобов`язується за завданням Замовника виконати своїми силами та/або за допомогою третіх осіб на умовах субпідряду топографо-геодезичні роботи з відновлення меж земельної ділянки (кадастровий номер 5920385400:01:001:5655) площею 2,00 га, розташованої на території Чупахівської (колишньої Лантратівської) сільської ради Охтирського району Сумської області, шляхом позначення на місцевості поворотних точок, за координатами отриманими з Державного земельного кадастру, а Замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти та оплатити виконані роботи. Загальна вартість робіт за цим договором становить 1800,00 грн без ПДВ (а.с. 20-21). Згідно з довідкою №301, виданою 16.04.2024 виконкомом Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області, відомості про заключні договори оренди по земельній ділянці з кадастровим номером 5920385400:01:001:5655, площею 2 га в селищній раді відсутні (а.с. 22). Відповідно до довідки про результати розгляду матеріалів 18.04.2024 № 5828 за фактом звернення [PERSON] , в ході проведення перевірки було опитано гр. [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що за усно домовленістю з 2017 року домовилися про обмін земельними ділянками неподалік від с.Новопостроєне. Земельною ділянкою [PERSON] користувався [PERSON] , який в свою чергу земельну ділянку для користування в іншому місці [PERSON] (а.с. 50). 17.07.2024 [PERSON] звертався до Виконавчого комітету Чупахівської селищної об`єднаної територіальної громади з заявою про врегулювання земельного спору через неправомірне захоплення земельної ділянки (а.с. 57-58). На що 26.07.2024 за № 0213/721 отримав відповідь про врегулювання зазначеного питання виключно судом (а.с. 59). На запит суду Чупахівською селищною радо надано відповідь про те, що обстеження земельної ділянки за кадастровим номером 5920385400:01:001:5655 не здійснювалось. В матеріалах також наявні фотознімки, однак суд вважає їх неналежними доказами та не може взяти їх до уваги, оскільки з них неможливо зробити однозначний висновок про те, що зображена саме спірна земельна ділянка. 18.09.2024 [PERSON] звернулася до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області з заяво про скоєння злочину, зазначивши, що [PERSON] самовільно захопив земельну ділянку, яка належить її синові. Талон повідомлення ЄО № 13974. Постановою начальника сектору дізнання Охтирського РВП від 26.06.2024 закрито кримінальне провадження № 42024202520000049 від 31.05.2024 за ч. 1 ст. 197-1 КК України. В постанові зазначено, що від [PERSON] від імені сина [PERSON] надійшла заява про те, що він є власником земельної ділянки на території Лантратівської сільради Охтирського району Сумської області. У 2017 року односельчанин [PERSON] запропонував тимчасово обробляти іншу ділянку, так як йому було зручно обробляти поле. Домовленість була усна на деякий час. Договору оренди не складали, не підписували. У вересні 15.09.2023 його батьки [PERSON] та [PERSON] попередили [PERSON] про намір навесні 2024 року забрати ділянку у належному місці. [PERSON] та [PERSON] за допомогою землевпорядної організації встановили межові знаки після чого почали готуватися до відповідних сільськогосподарських робіт, на даній земельній ділянці, а саме посадці сої. Проте в період з 07 квітня по 10 квітня 2024 року [PERSON] зламав встановлені землевпорядною організацією межові знаки та самовільно засіяв дану земельну ділянку насінням соняшника. Допитана [PERSON] пояснила, що її син [PERSON] отримав земельну ділянку. [PERSON] запропонував обмінятись земельними ділянками, щоб він користувався їх земельною ділянкою, а вони його. Договору вони не укладали та повідомили про це сину, та він дав дозвіл. Вже після чого вони користувались земельною ділянкою [PERSON] , що знаходиться в с. Новопостроєне, а [PERSON] їхньою. Вже в 2023 році вони з чоловіком зрозуміли, що земельна ділянка менша [PERSON] від їх тому вони сказали [PERSON] , що мають бажання користуватись своєю ділянкою. Та вже в період з 07.04.2024 на 10.04.2024 [PERSON] засіяв земельну ділянку соняшником. В постанові також зазначено, що відносини які склалися між громадянином [PERSON] та [PERSON] регулюються цивільно-правовим законодавством. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ч. 1ст. 41 Конституції України). Близький за змістом припис передбачає ч. 1 ст. 317 ЦК України. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1ст. 316 ЦК України). Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч. 4ст. 13 Конституції України). Відповідно до ст.\~14\~Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1ст. 78 ЗК України). Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1ст. 79 ЗК України). Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд,\~ст.321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5655, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Лантратівської сільської ради (на даний час Чупахівської селищної ради) Охтирського району Сумської області. Також судом встановлено, що між сторонами була домовленість про користування відповідачем земельною ділянкою позивача, а позивачем земельної ділянки відповідача. Зазначене підтвердив відповідач та допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача, а також свідок зі сторони позивача [PERSON] . Суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] в судовому засіданні, оскільки остання при її допиті в рамках кримінальної справи поясняла про наявність вказаної домовленості та такі її пояснення повністю узгоджуються з показаннями свідків зі сторони відповідача, допитаних в судовому засіданні. Також не заслуговують на увагу показання свідка [PERSON] оскільки про зазначені нею обставини їй відомо від сина [PERSON] та невістки [PERSON] . Також суперечать встановленим судом обставинам і надані позивачем відповіді на запитання, зазначені у відзиві, тому не беруться судом до уваги. В той же час, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод (ч. 1ст. 131 ЗК України). Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України(ч. 2 вказаної статті). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України). Угоди про перехід права власності на земельні ділянки, зокрема договір міни, укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Такий договір у даному випадку не укладався. Тому виключно позивач має право визначати, яким саме чином він буде використовувати свою земельну ділянку. У зв`язку з відсутністю після 18.04.2024 волевиявлення позивача на подальше користування відповідачем спірною земельною ділянкою, у відповідача відсутні правові підстави для подальшого користування земельною ділянкою позивача. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга\~статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Позивач в позовній заяві, посилаючись на ст. 387ЦК України, ставить питання про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 зроблено висновок про те, що у\~випадку, якщо власник земельної ділянки залишається її володільцем, для захисту його права застосовується інститут усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Таким чином, оскільки позивач залишається володільцем земельної ділянки правильним буде застосування інституту усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном ст. 391 ЦК України. Верховний Суд у постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 372/2788/17, від 17 червня\~\~2020 року у справі № 372/1794/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 469/1302/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 469/1176/16-ц дійшов висновку, що згідно з принципом «суд знає закони» неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто у випадку помилкового посилання позивача не на ту норму закону суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Звертаючись з позовом, позивач просив усунути перешкоди у користуванні шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, знищення вирощених насаджень соняшника та приведення ділянки у придатний для використання стан, відновлення пошкоджених межових знаків. Самовільне зайняття земельної ділянки знаходить своє відображення та правове визначення у ст. Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Зокрема, під цим терміном варто розуміти будь-які дії, які підтверджують фактичне користування земельною ділянкою без будь-якої правової підстави. У цій справі встановлено користування відповідачем спірною земельною ділянкою, однак таке користування відбувалося за згодою позивача, тому в даному випадку не може йти мова про самовільне зайняття земельної ділянки. Крім цього, встановлено, що батьки позивача переорали земельну ділянку, тобто на даний час земельна ділянка відповідачем не зайнята. Тому вимога про усунення перешкоди у користуванні шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволенню не підлягає. З вимогою зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивач не звертався. Вимогу про знищення вирощених насаджень соняшника за заявою представника позивача було залишено без розгляду. Також не може були задоволена вимога про приведення ділянки у придатний для використання стан, оскільки позивачем не зазначено, який саме стан земельної ділянки є придатним для використання та яким чином може бути виконана вказана вимога. Щодо вимоги про відновлення межових знаків, то на підтвердження того, що саме відповідач їх знищив, стороною позивача не надано суду належних доказів. Тому суд позбавлений можливості покласти обов`язок відновити межі саме на відповідача. Щодо стягнення матеріальної шкоди, слід зазначити таке. Відповідно до\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);\~доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою\~статті 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.\~ЗК України\~та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласниками та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно зі\~статтею 152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої\~статті 156 ЗК України). Згідно зі\~статтею 157 ЗК України\~відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284\~(далі - Порядок), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Наявність обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)). Позивач не довів, що мала місце протиправна поведінка відповідача. Крім цього, на підтвердження розміру збитків позивач надав прогноз врожаю зернових та середні ціни на сою в Україні. Позивачем не відображено застосування Методики визначення розміру шкоди, а сам не наведено жодних розрахунків, що стали підставою для визначення суми збитків у розмірі 191176 грн. За таких обставин, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. 18.02.2025 до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу в сумі 18000 грн. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог позивача, судові витрати на його користь не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed