Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] ,\~звернулась до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить,\~з урахуванням\~уточнених позовних\~вимог,\~заявлених усно,\~змінити спосіб\~стягнення аліментів\~визначений рішенням\~Комінтернівського районного\~суду м.\~Харкова від\~18.11.2020\~року та\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~аліменти на\~утримання дітей [PERSON] , [INFO] та, [PERSON] , [INFO] , визначивши їх розмір 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Також, просила суд зобов`язати відповідача брати участь у всіх додаткових витратах на дітей поділяючи їх навпіл, тобто покриваючи 50% від загальної суми витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та[PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та дитина залишилась проживати з позивачем. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надавав, через що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2020 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та[PERSON] ,\~ [INFO] у\~розмірі прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку.\~Визначених за\~рішенням суду\~аліментів на\~даний період\~часу не\~вистачає на\~утримання неповнолітніх.\~Крім того,\~матеріальне становище\~відповідача значно\~покращилося,\~в зв`язку\~з чим\~позивач звернулась\~до суду\~з позовомпро зміну способу стягнення аліментів. Також, зазначила, що додаткові витрати на дітей значно зросли, оскільки старший син відвідує тренажерний зал, а також заняття з англійської мови, української мови та математики тричі на "тиждень по кожному предмету. Молодший син займається у секції плавання і відвідує заняття з англійської мови двічі на тиждень, тому позивач просила суд зобов`язати відповідача покривати 50% від додаткових витрат на репетиторів, лікування дітей, спортивні секції, витрати на сезонний одяг та взуття. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду доказів ні щодо зміни майнового стану, ні щодо погіршення здоров`я її чи дітей, ні щодо понесених позивачкою додаткових витрат на утримання дітей. Справу просив розглядати за його відсутності. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов наступного. Судом встановлено,\~що сторони перебували в шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року. Рішення набрало законної сили 12.01.2020 року. Від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2020 по справі №641/8241/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , визначивши їх\~розмір в\~твердій грошовій\~у розмірі\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~щомісячноз 22 жовтня 2020 року до досягнення повноліття, [PERSON] , [INFO] , визначивши їх\~розмір в\~твердій грошовій\~у розмірі\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~щомісячноз 22 жовтня 2020 року до досягнення повноліття Згідно з ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказаним вище судовим рішенням був встановлений обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , , [PERSON] , [INFO] , визначивши їх\~розмір в\~твердій грошовій\~у розмірі\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~щомісячноз 22 жовтня 2020 року до досягнення повноліття Згідно відповіді з Державного реєстру платників податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року отримав доходи у розмірі 734 572 грн. 73 коп. Статтями\~8,\~11 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ч. 3\~ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша\~ст. 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст.\~183,\~184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Положеннями ч. 2\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1,5\~ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Окрім того, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У положеннях\~ст. 2 ЦПК України\~зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу\~статті 9 Конституції України\~Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в\~Конституції України\~(статті 51, 52), а також в\~Сімейному кодексі України\~(статті 180-201). Враховуючи вищевказані обставини справи, те, що матеріальний стан відповідача змінився, а також те, що одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів, суд вважає, що спосіб та розмір аліментів, стягнутий за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2020 року , може бути змінений та буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2022 року у справі №761/27222/20, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить зобов`язати відповідача брати участь у всіх додаткових витратах на дітей поділяючи їх навпіл, тобто покриваючи 50% від загальної суми витрат Однак, позивачкою не надано доказів на підтвердження фактично понесених витрат, а також обґрунтування витрат, які вона просить стягнути у майбутньому у заявленому в позові. Також, на думку суду, позивачкою не доведено тих особливих обставин у розумінні ст. 185 СК України для фінансування додаткових витрат наперед, ураховуючи вік дітей, а також те, що особисті вподобання і захоплення тими чи іншими видами спору можуть змінюватися. Вимоги позивача про стягнення додаткових витрат, ґрунтуються на припущенні і не підтверджується відповідними документами. Разом з тим, суд вважає за можливе стягнути половину понесених позивачем додаткових витрат на відвідування басейну молодшою дитиною [PERSON] , [INFO] у розмірі 3800,00 грн, що підтверджується копією ФН чека: 3700780210 від 14.01.2025 року( а.с.76). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial