Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

08 лютого 2022 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , громадянином Ліванської Республіки. Шлюб сторін зареєстровано 17 грудня 2011 року [PERSON] (службовець, який провів реєстрацію шлюбу) в Плейн Магнєн (орган реєстрації) в районі Гранд Порт, Республіки Маврикій. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Народження [PERSON] зареєстровано департаментом охорони здоров`я та психогігієни міста Нью-Йорк (сполучені Штати Америки) 01.11.2016 року , про що складено запис №156-16-096665. Одночасно, малолітня [PERSON] зареєстрована громадянкою України. Позивач посилається, що до середини 2021 року, позивач, відповідач та їх спільна дитина [PERSON] проживали однією сім`єю в місті Дубаї. Періодично до них їздила мати позивача [PERSON] , яка допомагала виховувати дитину. За останні один-два роки, позивач та її мати почали спостерігати незвичну для малолітньої дитини поведінку. Малолітня [PERSON] вчиняла дії та рухи сексуального характеру, які не притаманні дівчинці такого віку. Позивач зазначає, що [PERSON] свою поведінку не коментувала. Назвала це «Грою» в яку вони грають с татом. У літку 2021 року позивач разом з дитиною приїхали до м. Києва. При цьому, поведінка [PERSON] не змінилась, а тому позивачем було прийнято рішення звернутися до фахівця з метою провести психологічне доследження поведінки дитини. Відповідно до висновку експертного дослідження від 12.10.2021 №УД-19-21/24496-ПС, проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, у [PERSON] виявлено наявність ознак психотравмування, пов`язаних із діями батька щодо сексуальних маніпуляцій з дитиною, що спричинило ряд індивідуально-психологічних порушень. Вказує, що згідно вказаного висновку встановлено, що [PERSON] відтворює в ігровій формі події (дії батька) сексуального характеру, які вчиняв з нею батько. Посилаючись на наведене вище, позивач вважає, що дії сексуального характеру відповідача щодо їх неповнолітньої доньки, з точки зору п.3 ч.1 ст.164 СК України є свідченням жорсткого поведження батька над дитиною, а тому просить суд: -позбавити [PERSON] ( [INFO] , громадянина Ліванської Республіки, паспорт: серії [NUMBER] , зареєстроване місце проживання - невідоме) батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] ( [INFO] , громадянина Ліванської Республіки, паспорт: серії [NUMBER] , зареєстроване місце проживання - невідоме) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ,) аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті 1/4) від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. 09.02.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 14.06.2022 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява від представника позивача про відвід судді. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2022 заяву представника позивача про відвід головуючого судді Букіної О.М. визнано необгрунтованою. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2022 у задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючого судді Букіної О.М. відмовлено. 14.07.2022 року від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2022 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою Солом"янського районного суду м.Києва, у порядку ст. 130, 498 ЦПК України було направлено окреме доручення через Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) компетентному органу юстиції Об`єднаних Арабських Еміратів матеріали позовної заяви разом з додатками та судову повістку для вручення [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS]. Проте, відомостей щодо порядку виконання вказаного вище окремого доручення до суду, з урахуванням спливу тривалого часу не надійшли. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.01.2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла відповідь служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. 30.05.2025 року надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів протиправних дій відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задвольнити. Проти ухваленні рішення в порядку заочного розгляду справи, не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав. Представник Служби у справах дітей та сім`ї у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи знаходиться заява Служби у справах дітей та сім`ї Солом"янської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2025 в якій остання просила суд розглянути справу за відсутності представника служби органу опіки та піклування і прийняти рішення в інтересах дитини. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного вище та враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 грудня 2011 року [PERSON] в Плейн Магнєн в районі Гранд Порт, Республіки Маврикій було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Народження [PERSON] зареєстровано департаментом охорони здоров`я та психогігієни міста Нью-Йорк (сполучені Штати Америки) 01.11.2016, про що зроблено запис №156-16-096665. Одночасно, [PERSON] зареєстрована громадянкою України. Як свідчать матеріали справи, до середини 2021 року, позивач, відповідач та їх спільна дитина [PERSON] проживали однією сім`єю в місті Дубаї. Позивач у позові зазначила, що останні два роки, позивач почала спостерігати незвичну для малолітньої дитини поведінку, оскільки малолітня [PERSON] вчиняла дії та рухи сексуального характеру, які не притаманні дівчинці такого віку. Олівія свою поведінку не коментувала,а назвала це « Грою » в яку вони грають с татом. Відповідно до висновку експертного дослідження від 12.10.2021 №УД-19-21/24496-ПС, проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, у [PERSON] виявлено наявність ознак психотравмування, пов`язаних із діями батька, щодо сексуальних маніпуляцій з дитиною, що спричинило ряд індивідуально-психологічних порушень у вигляді: наявності великої кількості страхів, які не пов`язані з віковими особливостями; наявності актуальної потреби у захисті та підтримці з боку значимих дорослих; наявності кризового стану; наявності емоційного відторгнення, дистанціювання та виокремлення негативних дій батька. Так, згідно даного Висновку вбачається, що за результатами бесіди з дитиною було виявлено психологічні значимі особиливості, зокрема, дитина відтворює через провідну діяльність (гру) дії сексуального характеру,які вчиняв із нею батько, що не відповідає досвіду, який має отримувати дитина дошкільного віку. Позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , внаслідок вчинення насильства над дитиною. 04.07.2022 до ЄРДР на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 31.05.2022 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 12022100000000462 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст156 КК України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з приписами п.3 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20. На підставі положень Конституції України і Конвенції ООН про права дитини 26 квітня 2001 р. в Україні прийнято Закон "Про охорону дитинства", який визначає охорону дитинства стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Будь-які дії, що вчиняються щодо постраждалої дитини у сфері захисту її прав, базуються на принципах, визначених Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України. Жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, насильства за ознакою статі, булінгу (цькування), мобінгу (цькування), а також будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини (стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Жорстоким поводженням з дитиною є, зокрема, статеві зносини та розпусні дії стосовно дитини з використанням примусу, погрози, сили, довіри, авторитету, впливу на дитину, особливо вразливої для дитини ситуації, зокрема її розумової чи фізичної неспроможності, пов`язаних з віком, фізичних, психічних, інтелектуальних чи сенсорних порушень або залежного середовища, у тому числі в сім`ї (п. 3 Порядку взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 800"Деякі питання соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю"). Кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини Держава здійснює захист дитини, зокрема, від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або інших законних представників дитини. Держава через органи опіки і піклування, служби у справах дітей, центри соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, кол-центр з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей у порядку, встановленому законодавством, надає дитині та особам, які піклуються про неї, необхідну допомогу у запобіганні та виявленні випадків жорстокого поводження з дитиною, передачі інформації про ці випадки для розгляду до відповідних уповноважених законом органів для проведення розслідування і вжиття заходів щодо припинення насильства (стаття 10 Закону України "Про охорону дитинства"). 30.01.2025 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла відповідь Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янського району м. Києва відповідно до якої провести бесіду з матір`ю та дитиною, з`ясувати думку дитини по суті спору, обстежити умови проживання малолітньої працівникам органу опіки та піклування не виявляється за можливе у зв`язку з перебуванням [PERSON] та [PERSON] за кордоном. В зв`язку з чим, орган опіки та піклування не має правових підстав та можливості здійснити передбачені законодавством дії для підготовки до суду обґрунтованого висновку щодо розв`язання спору. Як пояснив представник позивача у суді, що внаслідок повномасштабного військового вторгнення російської федерації в Україну та переслідування відповідача по відношенню до позивача та їх малолітньої дитини, позивач виїхала закордон та місце перебування останньої нерозголошується, з огляду також на наявність кримінального провадження за № 12022100000000462 від 31.05.2022 порушеного за наслідками звернення позивача. В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №523/19706/19 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Тлумачення частини четвертою статті 22 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним з учасників домашнього насильства слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21) та від 05 жовтня 2022 року у справі № 501/800/19 (провадження № 61-6503св21)". Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд вважає встановленим, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем своїх батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , зокрема, вчинення дій сексуального характеру щодо дитини [PERSON] , що у розумінні вимог національного та міжнародного законодавств є проявом жорстокого поводження з дитиною. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . У ст. 166 СК України викладені правові наслідки позбавлення батьківських прав відповідно до яких особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 Сімейного кодексу України говорить про те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тобто 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. З урахуванням вищенаведеного, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] ( [INFO] , громадянина Ліванської Республіки, паспорт: серії [NUMBER] , зареєстроване місце проживання - невідоме, ІПН: невідомий) на користь [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1372,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону починаючи з 08.02.2022 і до досягнення повноліття дитини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору 1012,00 грн Оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та акту виконаних робіт з адвокатом Незвіським Д, а тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пов"язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 23000,00 грн., суд не вбачає.

Outcome: approved