Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач адвокат Трикоз Д.Є. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4074,06 грн., сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн., та витрати на правову (правничу допомогу) в розмірі 8348,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ПрАТ «СК «Вусо» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3956446-02-00-00 від 26.05.2017 року предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного договору ПрАТ «СК «Вусо» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 28.09.2017 року в м. Херсоні о 15 год. 40 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2017 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно рахунку №28-12 від 28.12.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] склала 38610,00грн. За заявою [PERSON] ПрАТ «СК «Вусо» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 38610,00 грн. Відшкодувавши матеріальну шкоду ПрАТ «СК «Вусо» отримало право регресної вимоги до [PERSON] на суму 38610,00 грн. В свою чергу відповідальність винуватця ДТП [PERSON] як водія транспортного засобу ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3690971 на момент ДТП в ПрАТ «СК «Альфа-Гарант». ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Вусо» в межах ліміту передбаченого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 34535,94 грн. Враховуючи недостатність страхової виплати, що була здійснена в ПрАТ «СК «Альфа-Гарант», винуватець ДТП для повного відшкодування заподіяної ним шкоди зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням його страховиком, що склала 4074,06 грн. 07.09.2020 р. між ПрАТ «СК «Вусо» та ФОП [PERSON] був укладений Договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07.09.2020 року відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №3956446-02-00-00 від 26.05.2017 року. З метою досудового врегулювання спору 06.10.2020 року відповідачу направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідачем проігноровано вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, що і стало підставою звернення до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання по справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. 10.03.2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 28.09.2017 року в м. Херсоні о 15 год. 40 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2017 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП Між ПрАТ «СК «Вусо» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3956446-02-00-00 від 26.05.2017 року предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного договору ПрАТ «СК «Вусо» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Згідно рахунку №28-12 від 28.12.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] склала 38610,00грн. За заявою [PERSON] ПрАТ «СК «Вусо» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 38610,00 грн. Відшкодувавши матеріальну шкоду ПрАТ «СК «Вусо» отримало право регресної вимоги до [PERSON] на суму 38610,00 грн. В свою чергу відповідальність винуватця ДТП [PERSON] як водія транспортного засобу ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3690971 на момент ДТП в ПрАТ «СК «Альфа-Гарант». ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Вусо» в межах ліміту передбаченого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 34535,94 грн. Враховуючи недостатність страхової виплати, що була здійснена в ПрАТ «СК «Альфа-Гарант», винуватець ДТП для повного відшкодування заподіяної ним шкоди зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням його страховиком, що склала 4074,06 грн. З метою досудового врегулювання спору 06.10.2020 року відповідачу направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідачем проігноровано вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, що і стало підставою звернення до суду. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.3 ст.20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування», страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладення договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач як особа винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду, відшкодувати завдані збитки в межах різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та компенсацією. 07.09.2020 р. між ПрАТ «СК «Вусо» та ФОП [PERSON] був укладений Договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07.09.2020 року відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №3956446-02-00-00 від 26.05.2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача завдані збитки в порядку регресу в сумі 4074,06 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати у вигляді судового збору покласти на відповідача, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно квитанції №КТХ2-М8Н1-5471-РН68 від 04.02.2021 позивачем сплачено 908,00 грн. судового збору за звернення до суду із позовною заявою, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат". В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8348,60 грн., представником позивача до матеріалів справи долучено: Договір №07 про надання правової (правничої) допомоги від 08.09.2020 року; ордер серії КС №840610 від 23.12.2020 року; Додаткова угода №1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги №07 від 08.09.2020 року; квитанцію №4ЕЕ2-МВ2К-НММ4-34В7 від 27.12.2020 року на суму 8348,60 грн. Суд вважає, що позовні вимоги в частині витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 8348,60 грн., підлягають задоволенню, оскільки представником позивача доведені та документально підтверджені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial