Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

08 листопада 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 115921 грн. 35 коп. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 22.11.2010 розірвано. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, з середини 2011 року не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не забезпечує всім необхідним, не турбується про доньку та взагалі з нею не спілкується, жодної матеріальної допомоги на її утримання не надає та має заборгованість зі сплати аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про час і місце розгляду справи по суті відповідач сповіщався шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Також представник управління подала до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2007 року, який рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2010 року було розірвано (а.с. 11). В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Як зазначено у позовній заяві та підтверджено позивачем у судовому засіданні, з середини 2011 року відповідач дитину не виховує, не забезпечує всім необхідним, не турбується про доньку та взагалі з нею не спілкується. На підставі судового наказу № 2-н-/2010, виданого Семенівським районним судом Чернігівської області 18.01.2011, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та постановою відділу ДВС Семенівського управління юстиції від 26.08.2014 відкрито виконавче провадження № 44550196 з примусового виконання судового наказу № 2-н-64/2010 (а.с. 15). Згідно розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем Семенівського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за період з січня 2024 року по грудень 2024 року боржник [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] в розмірі 204778 грн. 36 коп. Заборгованість за попередній період складає 185563 грн. 36 коп. (а.с. 16). Згідно акту про фактичне проживання без реєстрації від 19.07.2024 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2017 року (а.с. 12). Згідно копії листа від 22 серпня 2024 року № 86 [PERSON] , [INFO] , випускниця 9-Б класу ліцею № 15, навчалась в ліцеї з 01.09.2015 по 31.05.2024. За час навчання її в ліцеї батько, [PERSON] із дитиною не спілкувався, у вихованні дитини участі не брав, не цікавився успіхами в навчанні дитини, з класним керівником на зв`язок не виходив (а.с. 13). За інформацією КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» ЧМР від 22 серпня 2024 року, [PERSON] відвідує лікаря загальної практики - сімейного лікаря КНП «ЧМЛ № 2» ЧМР з яким у неї підписана Декларація про вибір лікаря, що надає ПМД зі своїм законним представником, матір`ю - [PERSON] На прийом до сімейного лікаря [PERSON] з батьком або будь-якою іншою особою не з`являлась (а.с. 14). Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 1 від 03 січня 2025 року, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.38-39). Також у висновку зазначено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Для дитини створені належні умови для життя та розвитку. Під час бесіди [PERSON] повідомила, що останній раз, коли батько виявляв до неї зацікавленість, був у 2021 році. Пізніше він не телефонував, не вітав зі святами, не дарував подарунки, матеріально не допомагав. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав, оскільки батько з нею взагалі не спілкується, не приймає участі в її житті, а коли вона сама йому телефонує з метою отримати згоду на реєстрацію місця проживання, він її ображає, виражається на її адресу нецензурною лайкою. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких підстав, враховуючи, що наявними у справі доказами підтверджено, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Крім того, відповідно до частини 3 статті 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно розрахунку позивача, пеня за прострочення сплати аліментів за період з січня 2024 року по липень 2024 року складає 115921 грн. 35 коп. Відповідачем не спростовано наданого позивачем розрахунку. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що наявність заборгованості по сплаті аліментів у відповідача підтверджується наданими до позовної заяви розрахунками державного виконавця, а тому суд вважає вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved