Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся представник [PERSON] - адвокат Ігнатенко Василь Миколайович з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 16 квітня 1999 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2647. В обґрунтування позову зазначено, що 16 квітня 1999 року сторони уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей: [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] , 1996 р.н., [PERSON] , 2002 р.н. Спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося з причин, нерозуміння одне одного, втрати почуття любові, різних поглядів на шлюб і сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2025 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Левицьку Я.К. 27 січня 2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву, де зазначає, що шлюб укладений 03 вересня 1993 року, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила розгляд справи проводити без її участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03 вересня 1993 року був укладений шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що складено відповідний актовий запис № 2647, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей: [PERSON] 1994 р.н., [PERSON] 1996 р.н., [PERSON] 2002 р.н. Позивач посилаючись на те, що протягом всього сімейного життя не могли налагодитися сімейні відносини з Відповідачкою, виникло нерозуміння одне одного, втрачено почуття любові, кожен має різні погляди на шлюб та сім`ю, також сторони не ведуть спільного господарства. Сторони не змогли досягнути компромісу щодо примирення та відновлення шлюбних стосунків. Позивач вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки з чоловіком. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами не можливе, сторони на такому не наполягали, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. При цьому, суд враховує визнання позову відповідачкою, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 квітня 1999 року вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] , яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність відповідної вимоги відповідачки про відновлення дошлюбного прізвища. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як органу ДРАЦС за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки позивач не заявив вимогу про стягнення з відповідачки на свою користь понесені судові витрати по справі, відповідно суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

Outcome: approved