Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачкою являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 червня 2017 року (справа №661/1803/17). Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю. Після того, як позивач повторно одружився, він переїхав до нової дружини в с. Плав`я, Мукачівського району, Закарпатської області, а тому враховуючи значну територіальну віддаленість проживання [PERSON] , єдиним способом спілкування з сином були телефонні дзвінки та відеодзвінки. Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, відповідач разом з сином виїхала проживати за кордон. Після цього, позивач втратив можливість будь-яким чином спілкуватися з сином, оскільки відповідачка спочатку не відповідала на його дзвінки, а потім взагалі заблокувала його номер телефону. Таким чином, позивач втратив будь-яку можливість спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та підтримувати з ним зв`язок. Досягти з матір`ю домовленості про спосіб спілкування з дитиною не вдається. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Просить суд визначити спосіб участі у вихованні дитини [PERSON] на період перебування дитини за кордоном шляхом спілкування у режимі відеозв`язку та телефонного зв`язку наодинці, без присутності матері, тричі на тиждень: щопонеділка та щосереди - з 15:00 год до 17:00 год, щонеділі - з 14:00 год до 16:00 год. У письмовому відзиві представниця відповідачки заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що будь-яких переконливих та належних доказів на підтвердження вчинення перешкод [PERSON] щодо спілкування та вихованні дитини з боку Позивача не надано, тим більше не зазначено з якого саме періоду та як саме Відповідач чинить ці перешкоди, доказів щодо здійснення будь-яких дій з боку батька на встановлення порядку спілкування з дитиною або через матір не додано. Позивач у цій справі є батьком неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , проте він після розлучення не брав участі у вихованні та утриманні дитини, не спілкується з сином, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально у повній мірі не підтримував дитину. В подальшому, Позивач виїхав до Закарпатської області та як стало відомо, вдруге одружився та має ще двох неповнолітніх дітей. Тобто, посилання позивача на неможливість спілкування із-за дальності проживання є надуманим, так як з моменту розлучення він жодного разу не приїздив до сина та не забирав його до себе на канікули чи свята. Навіть у такий важкий час, як початок повномасштабного вторгнення РФ та подальшу окупацію міста Нова Каховка та селища, де мати разом з сином проживали, Позивач не цікавився долею сина та не пропонував будь-якої допомоги та підтримки. За весь цей час, позивач не бачився жодного разу з сином, навіть після виїзду з окупованого селища по дорозі в Угорщину влітку 2022 року, коли мати та син були у місті Львові та обстежувалися в дитячій поліклініці , на прохання сина [PERSON] поспілкувався з сином онлайн по телефону, тобто, зв`язок з сином через мобільний телефон був. На підставі вищенаведеного, просить відмовити у задоволенні позовної заяви за необґрунтованістю. У судовому засіданні представниця позивача та позивач позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили його задовольнити. Позивач також додав, що на сьогодні перебуває за кордоном в Італії на лікуванні. Лікує отриманні поранення під час бойових дій в Україні. Боргу по аліментам не мав, проте за останні три місяці виник борг із-за того, що військова частина зупинила перерахування аліментів, він збирається повернутися в Україну і з`ясувати всі ці питання. З сином останній раз спілкувався у 2022 році по телефону, син просив його не говорити матері про те, що вони спілкуються, оскільки вона негативно до цього ставиться та перешкоджає спілкуванню. Більше з сином не спілкувався, він не відповідав. З матір`ю дитини погані відносини, тому до неї з питанням спілкування з дитиною не звертався. Під час початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, дитина опинилася на окупованій території. Він допомагав з виїздом дитини наскільки міг в той час, скинув 10000грн. на банківську картку сестрі відповідачки, знає, що за ці кошти, зокрема, було придбано телефон сину. Бажає спілкуватися з сином, знає, що син також хоче і буде з ним спілкуватися, якщо не будуть перешкоджати. У судовому засіданні відповідачка заперечила проти задоволення позову, зазначила, що ніколи не перешкоджала і не перешкоджає у спілкуванні сина з батьком, а всіляко сприяла і сприяє цьому. Син сам не хоче спілкуватися з батьком, вважає, що він їх покинув. На сьогодні вона проживає в Угорщині, син навчається у школі, зайнятий на навчанні з 09:00 до 16:00 години. Підтвердила, що при виїзді з окупованої території позивач надавав кошти сину, проте з ним не спілкується і досі. Просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представниця відповідачки заперечила проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Вважає, що для розгляду справи необхідно висновок органу опіки та піклування за місцем проживання дитини в Угорщині. Також вважає, що при розгляді справи необхідно заслухати дитину, проте забезпечити її присутність у судовому засіданні для допиту у присутності представника служби у справах дітей можливості не має. У судовому засіданні представниця третьої особи - Органу опіки та піклування Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області зазначила, що справу не можливо розглянути без участі відповідно угорського органу опіки та піклування за місцем проживання дитини, який необхідно залучати в якості третьої особи та отримати відповідних висновок щодо розв`язання спору. Повідомила суду, що відповідний висновок Органу опіки та піклування Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області не може бути наданий, оскільки дитина проживає за кордоном і з нею не має можливості поспілкуватися. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов такого висновку. Сторони з 2011 року перебували у цивільному шлюбі, а з 10 червня 2016 року по 30 червня 2017 рік перебували у шлюбі, зареєстрованому Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що було зроблено актовий запис №102 та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 30.06.2017 року у справі № 661/1803/17 шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1\\4 частини всіх доходів, але не менше 30%прожиткового мінімуму відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі заяви 14.06.2017року до повноліття дитини. Син сторін з 2017 року залишився проживати з матір`ю в м. Нова Каховка Херсонської області, перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. У 2022 році відповідачка з сином виїхали до Угорщини, позивач на сьогодні перебуває в Італії. Позивач є учасником бойових дій згідно із посвідчення серії [NUMBER] від 14.09.2015 року. Згідно довідки розрахунку по аліментам Свалявського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області від 20.05.2024 року борг позивача станом на 01.01.2022 року був відсутній, станом на 01.05.2024 року борг позивача складає 399,43грн. За твердженням відповідачки її син [PERSON] має хронічні захворювання психічного стану та ще до війни знаходився під наглядом лікаря невропатолога та періодично проходив курс лікування, надана інформація щодо відвідування ним невролога у 2021 році. У частині 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно із\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України). Згідно зі\~статтею 158 СК України\~за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин 1, 3\~статті 19 СК України\~у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5\~статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6\~статті 19 СК України). Суд вважає, що ситуація, яка склалася у спірних правовідносинах, а саме збройна агресія Російської Федерації на територію України, виїзд у зв`язку з цим та перебування і матері з сином, і батька за кордоном, відсутності можливості органу опіки та піклування за місцем реєстрації дитини надати суду висновок щодо розв`язання спору, надає можливість з урахуванням якнайкращого забезпечення прав дитини розглянути справу без висновку органу опіки і піклування за наявними матеріалами справи враховуючи, що суд може і не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до\~статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Отже, визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до частин 1, 2\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано,\~\~що\~\~таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За нормами частини 2 статті\~141, статтей\~153,\~157 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За вказаних обставин не є перешкодою у праві спілкуватися з дитиною та обставина, що на момент розгляду справи судом першої інстанції дитина разом з матір`ю виїхали за кордон. Також суд приймає до уваги, що мати дитини з метою дотримання її інтересів і безпеки не може забезпечити участь дитини при розгляді справи та її допиту у судовому засіданні. У результаті аналізу досліджених у справі доказів, враховуючи вік дитини, ставлення позивача до малолітнього сина, фактично відсутності боргу по аліментам, надання ним допомоги сину, його бажання спілкуватися з сином, з метою забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, є доцільним визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] у режимі\~відеозв`язку\~та телефонного\~зв`язку, за\~допомогою інших\~гаджетів,\~доступних віку\~дитини,тричі на тиждень: щопонеділка та щосереди - з 17:00 год до 19:00 год, щонеділі - з 14:00 год до 16:00 год. Таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Також, враховуючи тривалу відсутність у спілкуванні з об`єктивних причин сина з батьком, наявність певних проблем у психічному розвитку дитини, на думку суду, таке спілкування повинно відбуватися у присутності матері дитини. Разом з тим, суд зауважує, що з урахуванням змін щодо місця проживання сина сторін, а також у разі зміни безпекової ситуації в Україні, що стала причиною виїзду дитини за межі території країни, беручи до уваги розвиток та потреби дитини, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial