Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] через свого представника 06.01.2025 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на частини земельної ділянки із кадастровим номером №4610165500:01:004:0028, площею 0,0982 га, вид цільового призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що [INFO] померла\~ [PERSON] ,\~яка була\~власником 1/2\~частки житлового\~будинку [ADDRESS] та\~співвласником земельної\~ділянки із кадастровим номером №4610165500:01:004:0028, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після смерті [PERSON] позивач, в порядку спадкування за заповітом, успадкувала 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Земельна ділянка із кадастровим номером №4610165500:01:004:0028 заповітом охоплена не була і жодних розпоряджень [PERSON] на випадок своєї смерті щодо вказаної земельної ділянки не складала. Враховуючи той факт, що земельна ділянка не була охоплена заповітом, інші спадкоємці не оформили право власності у встановленому законодавством порядку, то її право на володіння половиною земельної ділянки буде відображати принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку. Зазначила, що право володіння частиною даної земельної ділянки надасть їй можливість повною мірою реалізувати своє право володіння, користування та розпорядження житловим будинком, співвласником якого вона вже є у порядку спрадкування. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 08.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п?ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 23.01.2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання частки у праві власності на земельну ділянку. В обґрунтування\~зустрічного позову\~ [PERSON] \~посилається на\~те,\~що вона\~є власником\~1/2\~частки житлового\~будинку [ADDRESS] .\~На підставі\~рішення Рудненської\~селищної ради\~№420\~від 24.12.2003\~року вона\~разом із\~ [PERSON] \~отримали у\~спільну власність\~земельну ділянку,\~площею 0,0982\~га,\~для обслуговування\~вказаного житлового\~будинку.\~Враховуючи,\~що її\~частка у\~праві власності\~на житловий\~будинок та\~частка померлої\~ [PERSON] \~були рівними,\~то для\~забезпечення принципу\~єдності юридичної\~долі земельної\~ділянки та\~розташованих на\~ній будівель,\~просить визначити,\~що її\~частка у\~праві власності\~на зхемельну\~ділянку із кадастровим номером №4610165500:01:004:0028 становить 1/2. Ухвалою суду від 07.02.2025 року зустрічний позов прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження із первісним. Представник позивача у підготовчому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити, та не заперечив щодо зустрічного позову. В підготовчому засіданні представник відповідача позов визнала та просила зустрічний позов задовольнити. Враховуючи, що представник відповідача позов визнає, а представник позивача не заперечив щодо зустрічного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження згідно ч.3 ст.200 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що Виконавчим комітетом Рудненської селищної радиЗалізничного району м.Львова зроблено актовий запис №16 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.23). За життя [PERSON] 22.11.1999 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрований в реєстрі за №1-3717, за яким заповіла своїй племінниці [PERSON] належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 19.09.2006 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрованого в реєстрі за №4-652, вбачається, що [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину, а саме, частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Рудненської селищної ради народних депутатів 20.06.1985 року, номер запису 943, реєстраційний номер 15927227 (а.с.22). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15029160 від 25.06.2007 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] (а.с.14). Також встановлено, що згідно свідоцтва права власності на житло від 20.06.1985 року [PERSON] на праві приватної власності належить частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.55). Внаслідок укладення шлюбу 18.05.1986 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.34). Як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №729437 від 15.12.2005 року співвласниками земельної ділянки, загальною площею 0,0982 га, кадастровий номер 4610165500:01:004:0028, яка розташована на [ADDRESS] , вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно ч.2 ст.41\~Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.1226\~ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно статті 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст.355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України). Статтею 368\~ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.357\~ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом ч.1 ст.86\~ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч.4, 5 ст.\~89\~ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Частиною 1 ст.120\~ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об?єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об?єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). Разом з тим, положення ст.120\~ЗК України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно з\~ч.1\~ст.87\~ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя [PERSON] не проводився, розмір її частки не визначався. Таким чином, [PERSON] була співвласником спірної земельної ділянки, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивача. Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №489/2165/19 та від 28.07.2021 року у справі №346/5216/18. Відповідно до ч.4 ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, враховуючи позицію сторони відповідача про визнання відповідачем позову та позицію сторони позивача про визнання позивачем зустрічного позову, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови слід задовольнити у повному обсязі. З огляду на те, що, первісні та зустрічні вимоги сторін судом задоволено, відтак, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати за задоволені вимоги протилежної сторони.

Outcome: approved