Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

28.01.2025 Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії в сумі 72\~470,61 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла за адресою: [ADDRESS] , яке займає відповідач. Водночас, відповідач своїх зобов`язань у частині оплати послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води не виконує, внаслідок чого за період з 01.05.2017 до 01.11.2024 виникла заборгованість за отримані послуги на загальну суму 72\~470,61 грн. Зазначив, що з 01.12.2021 відповідно до чинного законодавства України вступили в дію нові договірні відносини між споживачами послуг з постачання теплової енергії, гарячої води та надавачем послуг КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР. На даний момент чинним є публічний договір приєднання, який діє з 01.12.2021 та оприлюднений на офіційному сайті КП «Тернопільміськтеплокомуненерго». Окрім того, вказує, що сальдо, що відображене у виписці з особового рахунку про заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 15\~729,18 грн є заборгованістю за попередні періоди (залишок на 01.05.2017), яка не включена в суму заборгованості та не пред`являється до стягнення. За період з 01.05.2017 до 01.11.2024 Споживачем була здійснена оплата без призначення платежу, яка зарахована Стягувачем на підставі п. 36 публічного Договору в рахунок заборгованості Споживача, за минулі розрахункові періоди. Також вказує, що згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за даною адресою здійснювалась проплата, яка свідчить про те, що термін позовної давності переривався. Також відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строк позовної давності продовжується на строк дії карантину, який тривав з 12.03.2020 до 30.06.2023. Тому вважає, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. 12.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому проти задоволення позову заперечив, вказавши, що позовна заява містить деякі недостовірні відомості. Вказує, що у виписці з особового рахунку про заборгованість за надані послуги за 2024-й рік відсутні відомості про здійснення проплат за комунальні послуги 05.02.2024 в розмірі 350 грн, 07.10.2024 в розмірі 350 грн., 06.12.2024 в розмірі 350 грн. Окрім того, КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» безпідставно нараховує плату в літні місяці з 15.04. по 15.10, тобто в період, коли послуги КП не надаються по 356 грн щомісячно з 2020 року, не відображаючи це у виписці по особовому рахунку, а піднімаючи оплату в зимові місяці. Таким чином, здійснено додаткове нарахування на послуги - 2190 грн на рік. Окрім того, позивач у позовні заяві невірно вказав, що з 2017 року до суду не звертався про стягнення з нього заборгованості, оскільки у 2017 та 2020 роках винесено судові рішення про стягнення з нього на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за надані послуги. Сума в розмірі 6498 грн виплачена ним згідно судового рішення від 07.08.2017, тому позивач двічі просить стягнути з нього заборгованість за один і той самий період. Також зазначає, що позивач має право звертатися до суду з питанням про стягнення з нього заборгованості лише за останні три місяці в межах строку позовної давності, а не за 8 років. Вказує, що здійснює оплату за надані позивачем послуги частково, оскільки є малозабезпеченим та не має можливості сплачувати заборгованість у повному обсязі. Окрім того, вказує, що не має жодного доходу, оскільки був незаконно звільнений з роботи, підприємницькою діяльність не має можливості займатися, тому просить звільнити його від сплати судового збору. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у ньому та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Судом встановлено, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 08.11.2024, виданої КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР, [PERSON] з 04.04.2016 зареєстрований по [ADDRESS] . Вказані обставини щодо реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджуються відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру за № 1075456 від 29.01.2025, яка знаходиться в матеріалах справи. Як слідує з актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період від 24.10.2017, 24.10.2018, 30.10.2019, 17.10.2020, 13.10.2021, 08.11.2022, 18.10.2023, 23.10.2024, складених КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР вбачається, що позивач в опалювальні періоди з 2017 року по 2024 рік надавав послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.\~Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг централізованого опалення та постачання теплової енергії, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та іншими нормативно-правовими актами України. Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: \~1) споживачі (індивідуальні та колективні); \~2) управитель; \~3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з вимогами п. п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,\~колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач\~(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),\~колективний споживач)\~(ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.\~Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити вартість послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, якщо він фактично отримував таку послугу. Факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. З матеріалів справи встановлено, що позивач здійснює забезпечення помешкання відповідача теплопостачанням, у тому числі надавав послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води в період з 01.05.2017 до 01.11.2024. Таким чином, суд вважає, що між КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР та відповідачем склались фактичні договірні відносини, за якими позивачем були надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води, а відповідач ці послуги прийняв та зобов`язувався здійснювати їх оплату. Так, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З інформації, яка міститься у вільному доступі в мережі Інтернет вбачається, що постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг за №1171 від 31 березня 2015 року затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Рішенням Тернопільської міської ради за №827 від 05 листопада 2018 року встановлені КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Окрім того, рішеннями Тернопільської міської ради за №1105 від 01 грудня 2021 року та за №1165 від 28 вересня 2023 року встановлені КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР тарифи на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Відомості про те, що вказані тарифи відповідачем оспорювалися та подавалися скарги про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань судом не встановлено. Разом з тим, відповідач належним чином не виконував зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води. Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води від 12.11.2024 за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що у відповідача наявна заборгованість, яка за період з 01.05.2017 до 01.11.2024 становить 72\~470,61 грн. Окрім того, у виписці зазначено, що 16.10.2014 прийнято судове рішення про стягнення боргу в сумі 10\~611,05 грн станом на 01.04.2014. Оплачені 6024,52 грн зараховано на погашення даного позову та не включено до суми заборгованості, яка пред`являється до стягнення. 07.08.2017 прийнято судове рішення про стягнення боргу в сумі 6\~498,13 грн станом на 01.05.2017. З довідки про оплату по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] від 12.11.2024 вбачається, що за період з 01.05.2017 по 01.11.2024 року на рахунок КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР споживачем сплачено 6024,52 грн. Оплата за вказаний період здійснена споживачем без призначення платежу. Вказану суму зараховано на виконання рішення суду від 16.10.2014. З письмового повідомлення за №3413/17/403 від 31.10.2024, надісланого на адресу відповідача, вбачається, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР повідомило відповідача про наявність станом на 01.07.2024 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання у сумі 81\~403,33 грн та необхідність сплатити заборгованість впродовж 15 днів. Разом з тим, станом на даний час заборгованість відповідачем у повному обсязі не сплачена. Враховуючи те, що відповідач не вносив оплату за спожиті послуги в повному розмірі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 72\~470,61 грн, про що свідчить виписка з особового рахунку про заборгованість відповідача за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води. Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач двічі просить стягнути з нього заборгованість за один і той самий період, виходячи з наступного. Так, позивач КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії в сумі 72\~470,61 грн. за період з 01.05.2017 до 01.11.2024. Згідно з виписки по особовому рахунку від 12.11.2024 встановлено, що 07.08.2017 прийнято судове рішення про стягнення боргу станом на 01.05.2017. Окрім того, з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що 01.07.2020 видано судовий наказу справі № 607/8722/20 про стягнення з [PERSON] на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2017 по 01.01.2020 в розмірі 22\~761,64 грн. Однак, ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.09.2020 скасовано судовий наказ, виданий 01.07.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/8722/20. Інші судові рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР за вказаний період в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні та відповідачем не надано. Суд також вважає безпідставними доводи відповідача про неврахування позивачем трьох його оплат від 05.02.2024 на суму 350 грн, від 07.10.2024 на суму 350 грн., від 06.12.2024 на суму 350 грн, оскільки як вбачається з довідки про оплату по особовому рахунку [NUMBER] від 12.11.2024, платежі за лютий та жовтень враховано до оплати за надані послуги позивачем, а оплата за грудень 2024 року не відображена у довідці, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.05.2017 до 01.11.2024, тому довідка та виписка з особового рахунку не охоплюють період після 01.11.2024. При цьому, як зазначено позивачем у позовній заяві та у довідці про оплату по особовому рахунку [NUMBER] від 12.11.2024, оплату споживача з банку без призначення платежу за період з 01.05.2017 до 01.11.2024 в сумі 6024,52 грн зараховано на виконання рішення суду від 16.10.2024. Так, пункт 36 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначає, що під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу. У разі якщо споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості\~в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу. Відтак, приймаючи до уваги, що під час сплати коштів у сумі 6024,52 грн відповідач призначення платежу не зазначав, позивач відповідно до зазначених вище умов договору зарахував на погашення залишку заборгованості на виконання рішення суду від 16.10.2014. Отже, розмір заборгованості відповідачів за надані позивачем послуги за період з 01.05.2017 до 01.11.2024 становить 72\~470, 61 грн. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості, оскільки на підтвердження своїх доводів відповідач не надав суду будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на спростування обставин викладених у позові, зокрема щодо іншого розміру заборгованості. Щодо доводів відповідача про необхідність стягнення заборгованості лише за останні три роки (в межах строку позовної давності), суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, позивач звернувся з позовом до суду 28.01.2025 та просить стягнути заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період 01.05.2017 до 01.11.2024. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У статті\~264\~ЦК України\~передбачено,\~що перебіг\~позовної давності\~переривається вчиненням\~особою дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належали, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Згідно із випискою з особового рахунку про заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] , у період з травня 2017 року періодично здійснювалася проплата. При цьому, встановлено, що оплата в сумі 6024,52 грн без призначення платежу зарахована на виконання рішення суду від 16.10.2014 року. Водночас, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень (яким було доповнено вказаний розділ згідно із Законом № 540-IX\~від 30.03.2020 та який набув чинності 02.04.2020), встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11.03.2020\~№ 211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України установлено карантин. Надалі, постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений лише з 30.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. Окрім того, згідно із пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Згідно із пунктом 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»,\~затвердженого Законом\~України «Про\~затвердження Указу\~Президента України\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»\~від 24\~лютого 2022\~року №\~2102-IX,\~в Україні\~введено воєнний\~стан із\~05\~години 30\~хвилин 24\~лютого 2022\~року строком\~на 30\~діб,\~який неодноразово\~продовжувався.\~Строк дії\~воєнного стану\~в Україні\~продовжено з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 26/2025 від 14.01.2025. Від-так, враховуючи те, що з 12.03.2020 по 30.06.2023 на всій території України був установлений карантин та з 24.02.2022 запроваджено воєнний стан, згідно пунктів 12, 19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України строк позовної давності тривалістю у три роки, встановлений статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину та воєнного стану, суд доходить висновку, що строк позовної давності за вимогами КП «Тернопільміськтеплокомуненерго`ТМР до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.05.2017 до 01.11.2024 в розмірі 72\~470,61 гривень на час звернення до суду з позовом не закінчився. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2017 до 30.11.2021, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.12.2021 по 01.11.2024 в розмірі 72\~470,61 грн. Крім того, на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий збір\~в розмірі\~3028 грн. Клопотання відповідача,\~заявлене у\~відзиві на\~позов,\~про звільнення\~від сплати\~судового збору\~до задоволення\~не підлягає,\~оскільки жодних\~доказів які\~б підтверджували\~важке фінансове\~становище відповідача,\~а саме\~те,\~що розмір\~судового збору\~перевищує 5\~відсотків розміру\~його річного\~доходу за\~попередній календарний\~рік чи\~те,\~що він\~є членом\~малозабезпеченої сім`ї,\~до позовної\~заяви не\~долучено.\~Від так,\~обставини,\~викладені у\~ч.\~1,\~3\~ст.\~136\~ЦПК України,\~ ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~8\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,які є підставою для звільнення від сплати судового збору, відповідачем не доведені. На підставі наведеного,

Outcome: approved