Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Тиврівського районного суду Вінницької області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором разом із відповідними додатками. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.10.2018 між АТ Банк Кредит Дніпро та відповідачкою укладено кредитний договір № 22038000089766, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком користування до 08.10.2023. Після підписання кредитного договору відповідачка власним підписом засвідчила факт взяття на себе зобов`язань із повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії, що передбачена кредитним договором. Банк узяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачці у тимчасове користування кредитні кошти у визначеному кредитним договором розмірі. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права нового кредитора до відповідачки за вказаним кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду борг відповідача за кредитним договором становить 46560,57грн, з яких: сума боргу по тілу кредиту 37669,95грн, сума боргу по відсоткам 994,30грн, борг по комісії 7896,32 грн. Крім цього, за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 збитки від інфляції становлять 1332,88 грн, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 216,73 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 48110,18грн, а також судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7570,00 грн. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Вказану ухвалу\~09.01.2025\~було надіслано\~відповідачу [PERSON] \~на адресу\~реєстрації рекомендованим\~листом з\~повідомленням про\~вручення.\~20.01.2025 поштовий конверт повернувся на адресу суду з довідкою від 16.01.2025 "Адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується повернутим поштовим конвертом з рекомендованим повідомленням (а.с. 201). Відповідно до\~ч.\~7\~ст.\~128\~ЦПК України\~у разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи. 08.10.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22038000089766, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування коштами зі строком кредитування до 08.10.2023 року (а.с.14-15). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, оплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Згідно з п. 1.2 кредитного договору за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 49600 грн; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту 08.10.2023; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 1,99% від суми кредит. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Згідно з п. 1.4 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». В розділі 4 кредитного договору наведено графік платежів, відповідно до якого сума платежу за розрахунковий період складається із погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та розрахунково-касового обслуговування. Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором від\~08.10.2018\~№ 22038000089766\~станом на\~14.12.2021\~загальний залишок\~заборгованості складає\~46560,57грн, з яких: залишок простроченого кредиту 37669,95грн, залишок прострочених відсотків 994,30грн,\~залишок прострочених\~комісій \~7896,32\~грн (а.с. 39-42). Факт отримання та користування кредитом, а також розмір нарахованих відсотків та комісій підтверджено випискою АТ «Банк Кредит Дніпро» по особовому рахунку за період з 08.10.2018 по 14.12.2021 (а.с. 43-195). 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 20-26). Відповідно до\~витягу з\~реєстру боржників\~до договору\~факторингу №\~15/12/21\~від 15.12.2021\~до фактора\~ТОВ «Цикл\~Фінанс» від\~клієнта АТ\~«Банк Кредит\~Дніпро» перейшло\~право грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~22038000089766\~від 08.10.2018\~на загальну\~суму 46560,57грн, з яких: сума боргу по тілу кредиту 37669,95грн, сума боргу по відсоткам 994,30грн,\~борг по\~комісії \~7896,32\~грн. (а.с. 7). Відповідно до змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22038000089766 від 08.10.2018 в розмірі 48110,18 грн, з яких: залишок простроченого кредиту 37669,95 грн, залишок прострочених відсотків 994,30 грн, залишок прострочених комісій 7896,32 грн, а також 3% річних в сумі 216,73 грн та індекс інфляції в розмірі 1332,88 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, які нараховані позивачем за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено в ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~положень ст.\~638\~ЦК України\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності) тощо. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Частиною 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду щодо суті спору та заявлених позовних вимог. Судом встановлено,\~що 08.10.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22038000089766. Із позовних вимог та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитним договором складає 48110,18 грн, з яких: залишок простроченого кредиту 37669,95 грн, залишок прострочених відсотків 994,30 грн, залишок прострочених комісій 7896,32 грн, а також 3% річних в сумі 216,73 грн та індекс інфляції в розмірі 1332,88 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, які нараховані позивачем за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Щодо факту укладання кредитного договору, стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами. Позивач просить стягнути з відповідача залишок простроченого кредиту в сумі 37669,95 грн та залишок прострочених відсотків в сумі 994,30 грн. Оскільки судом на підставі досліджених доказів встановлено факт укладання кредитного договору та отримання в користування кредитних коштів, проценти за договром нараховані в межах строку кредитування, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими комісіями. Позивач просить\~стягнути з\~відповідача залишок прострочених комісій в сумі 7896,32 грн. Надаючи оцінку правомірності нарахування комісій, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6 листопада 2023 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виніс постанову у справі №204/224/21 за касаційною скаргою акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» за позовом банку до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором. У справі, яка переглядалася, суд установив, що у вересні 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та фізичною особою було укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 1.2 та розділ 4) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Тобто, обставини тієї справи є ідентичними цій справі. У зазначеній постанові Верховний суд дійшов таких висновків. 10 червня 2017 року набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі №172/410/21, в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку. З урахуванням викладеного висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії є правильними. В кредитному договорі № 22038000089766 від 08.10.2018, укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , банк не зазначив та позивач не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надавались відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлені пунктом 1.2 та розділом 4 кредитного договору умови щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) суперечать положенням статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому, відповідно до ч. 5 ст. 12 цього закону, є нікчемними. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено нікчемність умов кредитного договору щодо нарахування комісії, суд констатує відсутність порушеного права позивача в цій частині позовних вимог та, як наслідок, доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по нарахованій комісії в сумі 7896,32 грн. Більше того, із розрахунку заборгованості, а також із виписки про рух коштів, вбачається, що відповідачкою частково виконувались умови кредитного договору та сплачувались платежі за ним на рахунок банку, які частково звертались на погашення нарахованої комісії. Так, в період з 08.11.2018 по 08.10.2019 із сплачених відповідачкою на виконання умов кредитного договору платежів, грошові кошти в сумі 11844,48 грн спрямовано банком в рахунок погашення нарахованої комісії. Враховуючи висновок суду про нікчемність умови кредитного договору про нарахування комісії, кошти, внесені позичальником на рахунок банку та спрямовані банком на погашення комісії, на переконання суду, підлягають зарахуванню в рахунок погашення основного зобов`язання та процентів за кредитним договором. Таким чином, грошові кошти в сумі 11844,48 грн, які сплачено позичальником в рахунок погашення кредиту та спрямовано банком на погашення нарахованої комісії, підлягають зарахуванню в рахунок погашення нарахованих процентів в розмірі 994,30 грн та в рахунок погашення основної суми боргу в розмірі 10850,18 грн. Отже, зважаючи на викладене, суд, не погоджуючись із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, дійшов висновку, що сума, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за кредитним договором від 08.10.2018 № 22038000089766, становить: 46560,57\~грн (загальна сума заборгованості, заявлена до стягнення) - 7896,32\~грн (сума нарахованої комісії, заявлена до стягнення) - 11844,48\~грн (сума сплаченої відповідачкою комісії) = 26819,77 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 26819,77 грн, заборгованість за процентами - 0 грн, заборгованість за комісіями - 0 грн. Щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 216,73 грн та індекс інфляції в розмірі 1332,88 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, які нараховані позивачем за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 Розглядаючи цю частину позовних вимог, суд звертає увагу, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється\~від відповідальності\~перед кредитодавцем\~за таке\~прострочення.\~У тому\~числі,\~але не\~виключно,\~споживач у\~разі допущення\~такого прострочення\~звільняється від\~обов`язку сплати\~кредитодавцю неустойки\~(штрафу,\~пені)\~та інших\~платежів,\~передбачених договором\~про споживчий\~кредит за\~прострочення виконання\~(невиконання,\~часткове виконання)\~споживачем зобов`язань\~за таким\~договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 216,73 грн та індекс інфляції в розмірі 1332,88 грн задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" зазначені нарахування підлягають списанню кредитодавцем, а в даному випадку позивачем, як його правонаступником. Загальний висновок суду щодо суті спору. Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги вимоги позивача, наведені в позовній заяві, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 08.10.2018 № 22038000089766, укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , в розмірі 26819,77 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 26819,77 грн, заборгованість за процентами - 0 грн, заборгованість за комісіями - 0 грн. . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Розподіл процесуальних витрат. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією від 24.10.2024 № 7135 (а.с.19). \~ \~ \~ \~Крім цього позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 7570 грн, які позивач підтверджує договором про надання правничої допомоги № 16/05 від 16 травня 2023 року, укладеним між ТОВ "Цикл Фінанс" та адвокатом Дорошенко М.А. (а.с.34-37), актом приймання - передачі наданих послуг від 21.10.2024 № 559 (а.с. 18), рахунком-фактурою № 559 від 21.10.2024 (а.с. 17), платіжною інструкцією від 293.10.2024 № 7038 (а.с. 16). Зважаючи на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 26819,77 грн, що складає 55,75 % від заявлених позовних вимог, з відповідача слід пропорційно стягнути на користь позивача 1350,49 грн сплаченого судового збору (55,75% від 2422,40) та 4220,28 грн витрат на правничу допомогу (55,75% від 7570). Враховуючи викладене,\~

Outcome: partial