Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

03 лютого 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ковдій Ірина Сергіївна, звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] , а також, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на її частину, та стягнути із відповідача судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона з 04 березня 2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За період шлюбу вони з чоловіком за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає переоформити на неї 1/2 частину вказаного нерухомого майна, то такий спір підлягає розгляду в судовому порядку. Також позивач до позовної заяви долучила ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.01.2025, що постановлена у справі №711/674/25 (провадження №2-з/711/3/25), відповідно до якої, з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, заборонене відчуження нерухомого майна, яке належить [PERSON] ,\~ [INFO] , а саме,\~- квартири [ADDRESS] (реєстраційний майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно\~- 3165818) (а.с.22-26). \~Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 30 хв 10 березня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси. У судовому засіданні, що призначено 10 березня 2025 року о 11 год 30 хв представник позивача [PERSON] адвокат Ковдій І.С., не з`явилася, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету, що була отримана цим учасником справи 12.02.2025 о 14 год 15 хв 31 сек (а.с.42 зворот). Водночас, представник позивача [PERSON] адвокат Ковдій І.С 10 березня 2025 року подала до суду заяву (вхідний №9256/25), в якій просила суд розгляд справи проводити у відсутність як позивача, так і представника позивача, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання 10 березня 2025 року о 11 год 30 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що була отримана цим учасником справи 14.02.2025, відзиву до суду не направив. Водночас, 10 березня 2025 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою (вхідний № 9214), в якій визнав позовні вимоги повністю, просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену письмово, а також визнання позовних вимог відповідачем, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 04 березня 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №235 (а.с.14). Згідно безпосередньо дослідженої в судовому засіданні копії договору купівлі-продажі квартири від 23.06.2005, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П., суд встановив, що 23.06.2005 відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.18-19). Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7619984 від 25.06.2005, що видане Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (бланк серії СВІ №078705), що досліджений в судовому засіданні, суд встановив, що за відповідачем [PERSON] 25.06.2005 зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі саме договору купівлі-продажі від 23.06.2005, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. (а.с.21). Також, із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.01.2025, суд встановив, що, станом на день подачі позову до суду, квартира [ADDRESS] , перебуває у власності відповідача [PERSON] (а.с.15). Із цього письмового доказу суд встановив, що вказаний об`єкт нерухомості не перебуває ані в іпотеці, ані під забороною відчуження. Крім того, із дослідженої у судовому засіданні ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.01.2025, що постановлена у справі №711/674/25 (провадження №2-з/711/3/25) суд встановив, що з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, заборонене відчуження нерухомого майна, яке належить [PERSON] ,\~ [INFO] , а саме,\~- квартири [ADDRESS] (реєстраційний майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно\~- 3165818) (а.с.22-26). Отже, судом встановлено, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Враховуючи, що квартира [ADDRESS] , придбана за договором купівлі-продажу в період перебування сторін у шлюбу, а відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення. Задовольняючи позовні вимог, суд також керується положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки відповідач [PERSON] у заяві від 10.03.2025 (вхідний №9214) визнав позовні вимоги [PERSON] повністю, то суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя: [PERSON] та [PERSON] , придбане у період перебування їх у шлюбі та за спільні кошти, а тому позов підлягає до задоволення Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке. Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, судові витрати позивача [PERSON] складаються лише із витрат, що понесені на сплату судового збору, і складають 9084 грн. Водночас, як встановлено судом із безпосередньо дослідженого у судовому засіданні висновку оцінювача про вартість майна, що складений, станом на 31.01.2025, оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість спірного нерухомого майна становить 1\~240\~620 грн (а.с.9). Підпунктом 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно прохальної частини позовної заяви (уточненої) від 10.02.2025 (а.с.32-38), позивач заявила позовну вимогу про визнання права власності на частину квартири [ADDRESS] , визначивши ціною позову 620\~310 грн. Таким чином, позивачем підлягав сплаті судовий збір у розмірі 6203,10 грн, тобто 1 відсоток ціни позову. Водночас, як встановлено судом, позивач сплатила судовий збір у розмірі 9084 грн (а.с.8), тобто у розмірі, що перевищує розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачем за подачу позовної заяви, що є предметом розгляду судом цивільної справи №711/897/25. Розмір переплати позивачем судового збору складає 2880,90 грн (9084 грн 6203,10 грн). Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; Оскільки у заяві від 10.03.2025 представник позивача адвокат Ковдій І.С. або у будь-якому іншому документі, що адресований суду, не просила суд повернути позивачу [PERSON] надлишково сплачений судовий збір, тому суд у судовому рішенні, яким завершується розгляду справи, не вирішує питання про повернення позивачу надлишково сплаченої суми судового збору. Водночас це не позбавляє позивача подати відповідне клопотання після ухвалення судового рішення. Крім того, ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] визнав повністю позовні вимоги, пред`явлені позивачем [PERSON] , до часу розгляду по суті судом цивільної справи №711/897/25. Таким чином,

Outcome: approved