Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

До Уманського\~міськрайонного суду\~Черкаської області\~звернувся [PERSON] \~з позовом\~до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів прокуратури, в якому просив: стягнути за рахунок державного бюджету через Державне Казначейство України на його, [PERSON] , користь завдану йому прокуратурою Уманського району Черкаської області моральну (немайнову) шкоду у сумі триста тисяч гривень та витрати на правничу допомогу 10000 гривень. В обґрунтування позову посилався на те, що 22.02.2011 відносно нього прокуратурою Уманського району Черкаської області була порушена кримінальна справа № 1811100006 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. 18.03.2011 старшим слідчим прокуратури Уманського району Тарасенко О.В. відносно нього була винесена постанова про притягнення його в якості обвинуваченого за ч. 3 ст. 191 КК України та він був допитаний в якості обвинуваченого. Того ж дня відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 22.03.2011 старшим слідчим накладено арешт на його особисте майно. Прокуратурою ставилось також питання про стягнення з нього начебто заподіяної злочином шкоди 8641 грн 49 коп., про що прокурором району складена відповідна позовна заява в порядку ст. 29 КПК України від 28.03.2011. 11.04.2011 зазначену кримінальну справу відносно нього за ч. 3 ст. 191 КК України з обвинувальним висновком прокурором Уманського району було направлено до Уманського міськрайонного суду для розгляду по суті. Дана кримінальна справа неодноразово поверталась Уманським міськрайонним судом на додаткове розслідування, постанови оскаржувалися прокуратурою, апеляційна інстанція частину постанов скасовувала і кримінальну справу знов повертали на розгляд до суду, однак в черговий раз судді кримінальної палати Черкаського апеляційного суду погодились з доводами місцевого суду і кримінальна справа таки була повернута прокурору для проведення досудового слідства. Усі ці рази він вимушений приїжджати до місцевого суду та їздити у апеляційний суд до міста Черкаси. Безліч разів судові засідання відкладалися не з його вини. Ним було затрачено багато коштів, часу, нервів та здоров`я. Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину він не визнав жодного разу протягом усього досудового та судового слідства, про що він неодноразово вказував у письмових скаргах в різні інстанції. Зазначену кримінальну справу вважав та вважає сфальсифікованою з моменту її порушення прокуратурою. Під час досудового слідства у повній мірі проявилась юридична некомпетентність, низький професіоналізм, службове нехлюйство, упередженість на межі злочину, нехтування законами, нормативними актами держави Україна працівників прокуратури Уманського району. Наслідком таких дій є те, що прокуратура суттєво вплинула на його долю, погіршила не тільки його життя, але й оточуючих його рідних та близьких йому людей. Роками він змушений був доводити свою невинуватість перед суспільством та оточуючими його людьми, витрачаючи на це сили, душу, гроші. Перебуваючи під кримінальним слідством, він покинув спроби знайти в уманській окрузі роботу, яка б відповідала його кваліфікації. Наряду з оскарженням процесуальних документів у кримінальному провадженні він також звертався до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до посадової особи Контрольно-ревізійного відділу м. Умань та Уманському районі Черкаської області та Контрольно-ревізійного управління у Черкаській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень територіального органу під час проведення ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради, які являлися основними доказами його нібито «винуватості» в частині неправильного застосування законодавства стосовно визначення способу та методу нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, визнання результатів дотримання вимог бюджетного законодавства такими, що є постановленими з порушенням вимог законодавства та недійсними, скасування припису № 02-22/285 від 21.02.2011 в частині відшкодування зайвого нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2011 його позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2012 його позовні вимоги задоволено частково, що було у свою чергу підтверджено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2014. Зазначені судові рішення є ще одним із підтверджень його невинуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, однак на протязі тривалого часу (більше 4 років 9 місяців) прокуратура Уманського району Черкаської області цього чомусь не помічала. Лише 25.11.2015 прокурором Уманської місцевої прокуратури була винесена постанова про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Цим же процесуальним документом знято накладений на його майно арешт. Повідомлення за підписом керівника Уманської місцевої прокуратури відповідно до положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, він отримав лише 17.04.2019, тобто саме з цього часу починається шестимісячний термін для звернення з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди. Незаконним притягнення його до кримінальної відповідальності були зганьбовані його честь і гідність, були повністю зіпсовані всі існуючі на той час людські стосунки та життєві зв`язки. При відвідуванні прокуратури та судових засідань він переживав та накопичував негативні емоції, які впливали як на його психіко-фізичний стан, так і на оточуючих його близьких. Скрутне фінансове становище не дозволяло його сім`ї звертатися до, необхідних у такому віці, платних медичних послуг, від чого виникало відчуття меншовартості та наближення закінчення життєвого шляху. За цей відрізок життя він вимушений був перебувати на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в місцевих медичних закладах шість разів, що також негативно позначилося на його здоров`ї. Обмежений коштами та можливістю пересування він не міг забезпечити оздоровчий відпочинок зі своєю сім`єю. Іншим та найбільш непоправним негативним наслідок є страх, а саме страх громадянина перед власною державою. У нього на все життя залишиться гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, якого владці правоохоронних органів з будь-яких власних мотивів можуть запросто знищити, як людину фізично, і як особистість морально. Більше того, у 2016 році він мав намір отримати закордонний паспорт, однак не зміг цього зробити у зв`язку з ненадходженням до УІЗ ГУНП в Черкаській області рішення про закриття кримінального провадження. Якщо б не було всі ці роки кримінального переслідування, він здатен був би забезпечити собі нормальне життя зі значним щомісячним заробітком. Саме з цих міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, який за весь період переслідування протягом 57 місяців він оцінює у, щонайменше, триста тисяч гривень. Інтенсивність та глибина сприяння всіх психотравмуючих факторів, що супроводжували його під час переслідування, були такими сильними, що позаякий сумнів, він не погодився б пережити все наново, відчути завданий моральний та душевний біль знову за названу та будь-яку іншу суму. Ухвалою від 20.02.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання. 19.03.2020 представником Уманської місцевої прокуратури Черкаської області М.Моспан подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з того, що [PERSON] перебував під слідством у період з 18.03.2011 до 25.11.2015, а всього 56 місяців 7 днів. За час притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] під вартою не перебував, не затримувався та не арештовувався. У вказаному спорі позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізовується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації нормальних життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Разом з цим, крім процесуальних документів, які підтверджують факт реабілітації, позивач не надав до суду будь-яких доказів, у частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у спірному випадку станом на 01.01.2019, тобто 1921 грн. Так як зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, при цьому при визначенні розміру мінімальної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017. Отже, ураховуючи наведене вважає, що розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством у розмірі 108019 грн (1921 грн * 56 міс. 7 дн.) відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. 25.03.2020 представником Державної казначейської служби України С.Ярошем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що Казначейство не погоджується з позовними вимогами [PERSON] у повному обсязі. Уманська місцева прокуратура Черкаської області та Державне казначейство України не можуть бути відповідачами у справі, оскільки прокуратура не є юридичною особою, а Державне казначейство України ліквідоване. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то позивач не звертався до органу прокуратури для визначення розміру суми витрат на правничу допомогу, а отже не має права на відшкодування цих витрат в судовому порядку. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 300000 грн, казначейство вважає необхідним зауважити, що позивачем не надано підтверджуючих документів та доказів наявності завданої йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Крім того, вважають, що позивачем не враховано норми Закону України № 266/94-ВР. Розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено. Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач перебував під слідством з 18.03.2011 по 25.11.2015, тобто 4 роки та 8 місяців або 56 повних місяці. Розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у місячному розмірі: з 01 січня 4173,00 грн. Отже, сума моральної шкоди становить 233688,00 грн (4173,00*56). З огляду на вищезазначене, сума моральної шкоди в розмірі 300000 грн належним чином не підтверджена і має характер удаваної. Крім того, кримінальне провадження стосовно позивача закрите 25.11.2015, натомість позовна заява датована 18.06.2019, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. На цих підставах просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою від 18.05.2020 замінено по справі первісного відповідача Державне Казначейство України на належного відповідача Державну казначейську службу України. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 30.10.2023 представником Державної казначейської служби України Ярошем С.В. у системі «Електронний суд» сформовано додаткові пояснення у справі, в яких він зазначив, що щодо належного способу захисту порушеного права позивача, то належним способом захисту такого порушеного права є стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України визначеної судом суми шкоди. Щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300000 грн позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Мінімальний розмір моральної шкоди загалом визначений позивачем згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України № 266/94-ВР, де зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір мінімальної заробітної плати на 2023 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у місячному розмірі: з 01 січня 6700,00 грн. Отже, сума моральної шкоди становить 376763,33 грн. При цьому при ухваленні рішенні суд не може вийти за межі позовних вимог, тому не може визначити суму моральної шкоди більшу, ніж заявлену в позовній заяві. З огляду на вищевикладене Державна казначейська служба України у повному обсязі заперечує проти задоволення позовної заяви [PERSON] 30.10.2023 представником Державної казначейської служби України Ярошем С.В. у системі «Електронний суд» сформовано заяву про застосування строку позовної давності, в якій він зазначив, що позивач протягом трьох років починаючи з 26.11.2015 не звертався до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, або в термін, визначений ст. 257 ЦПК України. Позовна заява від 18.06.2019 надійшла до суду 26.06.2019, тобто майже через 4 роки після винесення постанови про закриття кримінального провадження. Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду в матеріалах справи відсутнє. З огляду на вищезазначене, Державна казначейська служба просить суд застосувати строк позовної давності у цій справі та відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] . У судовому засіданні 08.11.2024 задоволено заяву позивача від 05.11.2024 про уточнення правильної назви відповідача та змінено назву відповідача з Уманської місцевої прокуратури на Уманську окружну прокуратуру. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги він підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Вважає розмір моральної шкоди, зазначений ним у позовній заяві, є співрозмірним із обсягом спричиненої йому шкоди. В зв`язку з незаконним порушенням відносно нього кримінальної справи та застосування запобіжного заходу підписки про невиїзд йому завдано моральної шкоди, і така шкода має бути відшкодована. Представник позивача Пархета А.В. у судовому засіданні поданий Майданніком П.М. позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначив, що досудове розслідування та судове слідство тривало 56 місяців. Станом на зараз розмір мінімальної заробітної плати збільшився, тому розмір моральної шкоди мав би бути значно більшим ніж 300000 грн, однак у зв`язку з воєнним станом вони не заявляють заяв про збільшення розміру позовних вимог та просять стягнути заявлену у позові суму. Позивачем отримано з прокуратури листа про те, що він має право на відшкодування у квітні 2019 року, тому позов подано в межах строку позовної давності. На цих підставах ними не заявлялося жодних клопотань про поновлення такого строку. Якщо і брати до уваги початок позовної давності з дня винесення постанови про закриття кримінального провадження, то враховуючи зазначений лист прокуратури від квітня 2019 року, мало місце переривання такого строку прокуратурою. Вважав, що позовні вимоги та витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Уманської окружної прокуратури Бурлака В.П. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність діяння, причинно-наслідковий зв`язок. Наявність проблем зі здоров`ям не підтверджують зв`язок із кримінальним правопорушенням, тому суд не може взяти як докази подані позивачем документи. В разі, якщо суд дійде висновку про підставність позову, просила суд взяти до уваги, що розрахунковою величиною для розміру моральної шкоди є 1600 грн, тому за період перебування позивача під слідством та судом ця сума становить 89973 грн. Також указала, що правнича допомога не описана та її розмір є завищеним. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, попередньо просив проводити розгляд справи без участі представника Державної казначейської служби України. Вислухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про таке. Представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій він просив застосувати строк позовної давності у цій справі та відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] . На обґрунтування зазначеного вказано, що для звернення до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, застосовується загальна позовна давність тривалістю 3 роки. Позивач звернувся до суду майже через 4 роки після винесення постанови про закриття кримінального провадження. Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення в матеріалах відсутнє, тому Казначейство, як один із відповідачів, має право заявити про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно зі ст. 268 ЦК України \~позовна давність не поширюється: \~1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Оскільки зазначений спір стосується відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і випливає із порушення особистих немайнових прав позивача, на таку вимогу позовна давність не поширюється. Крім того, суд враховує, що повідомлення відповідно до положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» направлено на адресу [PERSON] лише після його звернення та листом керівника Уманської місцевої прокуратури Р.Павленка за вих. № 1/141-63-19 від 17.04.2019. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] пред`явлено позов у межах строку позовної давності, тому клопотання відповідача Державної казначейської служби України про відмову у задоволення позову у зв`язку зі спливом позовної давності задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що постановою прокурора Уманського району Черкаської області\~В.М. Шевченка від 22.02.2011 порушена кримінальна справа щодо [PERSON] , [INFO] , за фактом привласнення ним бюджетних коштів шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого повторно, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Кримінальну справу передано для проведення досудового старшому слідчому прокуратури Уманського району Тарасенку О.В. Постановою старшого слідчого прокуратури Уманського району Черкаської області Тарасенка О.В. про притягнення як обвинуваченого притягнуто [PERSON] до кримінальної відповідальності як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, про що йому оголошеною. 22.03.2011 накладено арешт на майно [PERSON] , а саме: корову « [INFO] » чорно-білої масті; теля коричнево-білої масті; зернові в кількості 20 мішків. 11.04.2011 прокурором Уманського району В.М. Шевченком затверджено обвинувальний висновок до кримінальної справи № 1811100006 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. 28.11.2011 прокурором Уманського району В.М. Шевченком складено позовну заяву (в порядку ст. 29 КПК України), яку направлено до Уманського міськрайонного суду 28.03.2011, в якій він просив стягнути при винесенні вироку з [PERSON] заборгованість в сумі 8641 грн 49 коп. До матеріалів справи не додано постанов Уманського міськрайонного суду Черкаської області про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, та результати їх перегляду у вищих інстанціях. Проте такі доводи позивача не спростовуються відповідачем Уманською окружною прокуратурою, тому беруться судом до уваги як такі, що встановлені. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2011 задоволено позов\~ [PERSON] до суб`єкта владних повноважень територіального органу - посадової особи Контрольно-ревізійного відділу в м. Умані та Уманському районі - провідного контролера-ревізора КРВ м. Умані та Уманського району Черкаської області [PERSON] та Контрольно-ревізійного управління у Черкаській області про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень. Визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень територіального органу - посадової особи Контрольно-ревізійного відділу в м. Умані та Уманському районі - провідного контролера-ревізора КРВ м. Умані та Уманського району Черкаської області [PERSON] , під час проведення ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради \~за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині неправильного застосування законодавства стосовно визначення способу та методу нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової щорічної відпустки [PERSON] . Визнано результати ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010, відображені в Акті № 02-22/7 від 11.02.2011 в частині про неправомірне нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової щорічної відпустки [PERSON] такими, що є постановленими з порушенням вимог законодавства та нечинними. Скасовано припис № 02-22/285 від 21.02.2011, виданий за результатами ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині відшкодування зайвого нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення [PERSON] . Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2012 постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2012 скасовано. Справу в частині визнання результатів ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010, відображені в Акті № 02-22/7 від 11.02.2011 в частині про неправомірне нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової щорічної відпустки [PERSON] такими, що є постановленими з порушенням вимог законодавства та недійсними закрито. В іншій частині позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень територіального органу - посадової особи Контрольно-ревізійного відділу в м. Умані та Уманському районі - провідного контролера-ревізора КРВ м. Умані та Уманського району Черкаської області [PERSON] , під час проведення ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині не правильного застосування законодавства стосовно визначення способу та методу нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової щорічної відпустки [PERSON] . Скасовано припис № 02-22/285 від 21.02.2011, виданий за результатами ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині відшкодування зайвого нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення [PERSON] . Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2012 залишено без змін. Відповідно до довідки 148-21072016/71210 Міністерства внутрішніх справ України серії РЕЧ № 0059171, за обліками МВС громадянин України [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 25.07.2016 є особою, яка притягувалась до кримінальної відповідальності 01.03.2011 прокуратурою Уманського району Черкаської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, 11.03.2011 кримінальну справу направлено до суду згідно ст. 232 КПК України. Судове рішення до УІЗ ГУНП в Черкаській області не надходило. Постановою прокурора прокуратури Уманського району О.Чимирис кримінальне провадження № 12015250100000140 від 04.03.2015 відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, - закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Знято арешт, накладений на майно [PERSON] , а саме: корову чорно-білої масті, теля коричнево-білої масті, зернові. Листом керівника Уманської місцевої прокуратури Р.Павленка за вих. № 25-3820вих16 від 13.04.2016 повідомлено [PERSON] , що кримінальне провадження № 12015250100000140 від 04.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, 27.11.2015 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Так, відповідно до постанови про закриття вказаного кримінального провадження арешт, накладений на його майно, а саме корову чорно-білої масті, теля коричнево-білої масті, зернові знято. Листом керівника Уманської місцевої прокуратури Р.Павленка за вих. № 1/141-63-19 від 17.04.2019 повідомлено [PERSON] , що Уманською місцевою прокуратурою розглянуто його звернення щодо надання повідомлення відповідно до положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». У зв`язку з тим, що на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження № 12015250100000140, відомості про яке внесено до ЄРДР СВ Уманського РВ УМВС України в Черкаській області 04.03.2015, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України відносно [PERSON] , закрито, направлено на його адресу повідомлення відповідно до положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Таким чином, позивач [PERSON] перебував під слідством та судом у період з 18.03.2011 (дата постанови старшого слідчого прокуратури Уманського району Черкаської області Тарасенка О.В. про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності як обвинуваченого за ч. 3 ст. 191 КК України) по 25.11.2015 (дата постанови прокурора прокуратури Уманського району О.Чимирис про закриття кримінального провадження), а всього 04 роки 08 місяців 07 днів. На зазначеному наполягає позивач та його представник та не спростовується відповідачами. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином, з огляду на те, що кримінальне провадження № 12015250100000140 від 04.03.2015 відносно позивача [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Як встановлено судом, [PERSON] перебував під слідством та судом 4 роки 8 місяців 07 днів, що становить 56 місяців 07 днів. Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 5 ст. 3 вказаного Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в ст. 1 цього Закону випадках. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Вирішуючи заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд враховує положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.09.2024 у справі № 674/305/22, від 25.09.2024 у справі № 761/22531/23, від 30.09.2024 у справі № 182/8958/21 та від 23.10.2024 у справі № 293/174/23. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідачі у відзивах на позовну заяву погодились із зазначеними висновками суду. При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача Уманської окружної прокуратури у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з яким мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, враховуючи, що вони є безпідставними, оскільки\~відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні. Підсумовуючи викладене вище, суд робить висновок, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Судом встановлено, що незаконне кримінальне переслідування [PERSON] завдало шкоди його честі, гідності, престижу та діловій репутації, а також порушило нормальні життєві зв`язки. Розглядаючи справу, суд враховує заперечення представника відповідача Уманської окружної прокуратури та не бере до уваги подані позивачем документи на підтвердження лікування, оскільки ними не підтверджено причинний зв`язок із захворюваннями позивача, як наслідок із знаходженням на лікуванні, та порушенням кримінальної справи. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності та тривалим досудовим розслідуванням та судовим розглядом позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 191 КК України. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, який обмежував його свободу пересування та обрання місця перебування. Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» на момент відшкодування, а саме 8000 грн. Суд відхиляє аргументи представника відповідача Уманської окружної прокуратури про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така практика Верховного Суду є сталою та узгоджується із нормами статті 13 Закону. При цьому слід зазначити, що визначений статтею 13 Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. За таких обставин, ураховуючи перебування позивача [PERSON] під слідством та судом 4 роки 8 місяців 07 днів, що становить 56 місяців 07 днів, йому завдано моральну шкоду в розмірі 449869 грн (56 місяців 7 днів х 8000 грн = 449869 грн). Водночас, беручи до уваги, що суд не вправі з власної ініціативи вийти за межі позовних вимог, ураховуючи позицію позивача та представника позивача про підтримання позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 300000 грн, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в розмірі, зазначеному у позовній заяві та підтриманому позивачем та його представником у судовому засіданні. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови ВП ВС від 19.06.2018 у справі №910/23967/16). У пунктах 5.4, 6.9 цієї ж постанови ВП ВС вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц вказано, що в цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 495/6187/16, від 29.06.2022 у справі № 201/9398/20. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що сума відшкодування на користь позивача моральної шкоди підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає правовим висновкам ВС у постанові від 07.09.2022 у справі № 711/4624/21. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає таке. За даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у справі слід віднести за рахунок держави. Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп. суд зазначає таке. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору і витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1 та 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Із матеріалів справи вбачається, що позивачеві [PERSON] надавалась правнича допомога адвокатом Пархетою А.В., який здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 29 від 14.03.2003, виданого на підставі рішення Черкаської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, та останній представляв інтереси позивача за: Ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ЧК № 69058 від 18.05.2020; Договором про надання правничої допомоги від 18.05.2020. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Пархетою А.В. до матеріалів справи долучено: Витяг від 06.08.2020 з Договору про надання правничої допомоги від 03.06.2019; акт надання послуг від 06.08.2020, відповідно до якого зазначено перелік наданих юридичних послуг та загальна сума, оплачена замовником за надані послуги; квитанцію про оплату [PERSON] адвокату Пархеті А.В. коштів за надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахування вищевикладеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved