Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Білоус Т.А. через систему ''Електронний суд'' звернулася до суду, в інтересах [PERSON] з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивує тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження № 67580342 та проводяться виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого напису № 124529, виданого 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. (надалі - нотаріус), щодо стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" (надалі - відповідач) за період з 23.02.2021 по 03.06.2021 включно у розмірі 15 332 гривні 24 копійки. Вказаний виконавчий напис було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору укладеного в простій письмовій формі, учинення виконавчого напису на підставі нотаріально не посвідчених письмових договорів чинним законодавством станом на 09.06.2021 також не передбачалося. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безспірності заборгованості. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Позивач не отримував будь-якої вимоги від відповідача чи попереднього кредитора про повернення ним заборгованості за кредитним договором зазначеним у виконавчому написі. Зі змісту виконавчого напису достовірно не вбачається те, що дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та що вищезазначена заборгованість складалася саме з такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Із огляду на це, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, не переконався чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст.88 Закону України ''Про нотаріат'' та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За таких обставин просять визнати вказаний виконавчий напис таким, що непідлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 14 лютого 2025 року даний позов прийнято до свого провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. \~ \~ \~ \~31 січня 2025 року через систему ''Електронний суд'' представник ТОВ ''ФК "Еліт\~Фінанс" Наваренко В.Г. надав відзив на позовну заяву, в якому визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на послуги адвоката просить задовольнити частково, мотивуючи це тим, що відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином вважають, що у суду є всі підстави для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Щодо витрат на правничу допомогу зазначили, що відповідно до ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15- ц Велика Палата Верховного Суду чітко роз`яснила, що для цілей розподілу судових витрат : \~ \~ \~ \~- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Тому, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. У відповідності до вищевказаних роз`яснень Великої Палати Верховного Суду витрати на правничу допомогу, враховуючи складність цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), враховуючи критерії реальності таких витрат, розумності їх розміру (справа є максимально простою, оскільки у мережі інтернет наявні безкоштовні зразки позовних заяв з аналогічних спорів), то у розумінні вимог ч.4, 5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу позивачу за таких обставин мають становити не більше 1000 гривень. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Білоус Т.А. у судове засідання не з`явилися, проте згідно ч.3 ст.211 ЦПК України Білоус Т.А. зазначила у позовній заяві про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" Наваренко В.Г. у судове засідання не з`явився, проте згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відзиві на позовну заяву зазначив про розгляд справи у їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. у судове засідання не з`явився, проте про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Заяв та клопотань до суду не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, конверти повернулися без вручення з відмітками ''адресат відсутній за вказаною адресою''. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 124529 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ ''ФК ''Еліт Фінанс'', якому ТОВ "ФК "Форт" на підставі договору факторингу відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, якому АТ "Альфа-Банк" на підставі договору факторингу №1 від 22 лютого 2021 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 491014407 від 13 листопада 2019 року, укладеного між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] , а саме за період з 23.02.2021 по 03.06.2021 включно суму у розмірі : 8 348 гривень 98 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 4 233 гривні 26 копійокки - заборгованість за відсотками та комісією; 2 700 гривень - заборгованість за штрафними санкціями; 50 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15 332 гривні 24 копійки. (а.с.7) 18.11.2021 приватним виконавецем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67580342 по виконавчому напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 124529 від 09 червня 2021. (а.с.9) Перевіряючи дотримання вимог законодавства щодо підстав видачі приватним нотаріусом Остапенком Є.М. оскаржуваного виконавчого напису, суд дійшов висновку про наявність порушення закону при його видачі з огляду на наступне. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтями 87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . Згідно із ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно із ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин", а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст.87 Закону України "Про нотаріат" та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Отже, приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржником допущено прострочення платежів, вже не чинні, та не врахував, що у сторін можливий спір щодо розміру заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону україни "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також не встановлено, що при вчиненні напису нотаріусом отримано від ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" до якого перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором на підставі договору відступлення прав вимоги, позивачу направлено письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що під час вчинення спірного виконавчого напису у нотаріуса не було доказів визнання позивачем суми заборгованості, пред`явленої до стягнення. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Наведена правова позиція сформована Верховним Судом, яка викладена у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. \~ \~ \~ \~Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону України "Про нотаріат" про безспірність заборгованості, належних доказів протилежного останнім суду не надано. Крім того, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд вважає, що відповідачем доведено неспівмірність розміру таких витрат на правничу допомогу, які заявлені представником позивача у позовній заяві в сумі 4 000 гривень, оскільки дана справа є незначної складності, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 000 гривень витрат на правничу допомогу, яка визнана відповідачем. Крім того, представник позивача отримавши відзив на позовну заяву, де представник відповідача обгрунтовує зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не надав свої заперечень, та не довів зазначену ним суму витрат на правничу допомогу, яка заявлена ним у більшому розмурі у позовній заяві та взагалі не надав підтверджуючих матеріалів по їх понесенню. Щодо судового збору, суд зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, згідно квитанції ID :\~9810-2549-4118-4557 від 22 січня 2025 року позивачем сплачено судовий збір при подачі позову до суду в сумі 1 211 гривень 20 копійок. (а.с.13), а отже з огляду на визнання відповідачем позовних вимог, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (605 гривень 60 копійок) підлягають повернення позивачу з державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а решта 50 відсотків (605 гривень 60 копійок) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи положення ст. 141 і ч. 3 ст. 142 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved