Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

02.04.2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Просить суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суму заборгованості за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) за період з 01.11.2015 р. по 28.02.2021 р. розмірі 49894,97 грн. (сорок дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні 97 коп.) які надані за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ судові витрати, які на день подачі до суду цієї позовної заяви дорівнюють судовому збору у розмірі 2270,00 грн., тобто по 756,67грн. з кожного. Ухвалою суду від 05.04.2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 15.09.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позов необґрунтованим з огляду на наступне. До позовної заяви надано довідку з якої вбачається, що на ім`я споживачів відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивачем зазначено про те, що між сторонами по справі не укладений договір про надання послуг. З цього приводу відповідач повідомляє про те, що 04.05.2007р. між Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 2» укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та водовідведення. В квартирі, наймачами якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] , встановлено прилад обліку типу КВ-1,5 заводський номер 341162, що підтверджується актом приймання в експлуатацію лічильника гарячої води від 15.09.2008р. З моменту укладення даного договору і до теперішнього часу відповідачі не отримували від Концерну «Міські теплові мережі» жодних вимог щодо необхідності переукладення вказаного договору. Відтак, відповідачі не були необізнані про необхідність переукладення цього Договору. Показання лічильника передавались позивачеві і саме за вказаними показаннями відповідачами здійснювалась оплата отриманих послуг. По-друге, відповідно до положень ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Концерном «Міські теплові мережі» в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів на його користь 49 894,97 грн. суми заборгованості за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) за період з 01.11.2015р. по 28.02.2021р. не надано жодних належних та допустимих доказів. Заявлені позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях. Жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідачі отримували від позивача послуги та не сплатити їх вартість до матеріалів справи не надано. Єдиними документами, які начебто підтверджують заборгованість відповідачів перед позивачем є довідка та розрахунок, які складені Фахівцем ВЗ Кудіновою О.Є., проте вказані документи не скріплені печатками позивача, не містять доказів щодо повноважень Кудінової О.Є. на складання та підписання вказаних документів. Надані позивачем документи, а саме: довідка щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунок суми позову не є належними та допустимими доказами, оскільки вони не є первинними документами в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином, позивачем не доведено у встановленому законом порядку обставин на які він посилається обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що є підставою для відмови у їх задоволенні. По-третє, позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом пропущено строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови у його задоволенні. Відповідачка просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.09.2021 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за комунальні послуги з порядку спрощеного провадження, на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. 30.09.2021 року Концерн МТМ надав до суду письмові пояснення в яких зазначив наступне. Відповідач у своєму відзиві посилався на те, що позивач у додатках до позовної заяви вказав особовий рахунок « [NUMBER] ». Згідно документів наданих відповідачем до відзиву раніше за вказаною адресою було присвоєно особовий рахунок « [NUMBER] ». Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, їх відкриття відбулося за часів СРСР. Після переходу будинку [ADDRESS] від ТОВ «Керуюча компанія «Місто для людей»» до ОСББ «Українська 33» особові рахунки споживачів послуг були змінені шляхом заміни першої цифри «2» на «60», а останні цифри залишись без змін. Стосовно нарахувань за надання комунальної послуги з постачання гарячої води за вказаною адресою, позивач посилався на п.1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630 ці правила регулюють правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення. Як зазначалось у відзиві на позовну заяву у кв. [ADDRESS] встановлено прилад обліку типу КВ-1,5 заводський номер №341162. Згідно інформації щодо вказаного приладу передостання держповірка приладу проходила у 3 кварталі 2012 року (акт технічного огляду від 18.12.2012 р). 10.08.2020 року проведена остання держповірка лічильника №341162, який 22.09.2020 року в подальшому поставлений на комерційний облік. Відповідно до ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці після ремонту (один раз на 4 роки). Згідно п. 4 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 13 VII від 03.07.2019 р. «Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну та теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання». Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Тобто, у Відповідача в квартирі встановлений розподільчий прилад обліку, який забезпечує індивідуальний облік гарячої води. Відповідно п.2 ст. 6 Закону України „Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та \~ \~ \~ \~заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) - розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю Відповідача, саме він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію. Отже, Відповідачами було несвоєчасно проведено планову державну повірку лічильника у потрібний строк з 2012 року, в квартирі [ADDRESS] , показники приладу обліку вважалися недостовірними. Таким чином, лічильник з лютого 2019 року знято з комерційного обліку та плата за послугу централізованого гарячого водопостачання нараховувалась за нормами (нормативами) споживання - 0,140 м3 на 1 особу на добу. Питомі норми споживання питної води у м. Запоріжжі були затверджені рішенням № 474 від 28.11.2014 р. Виконавчого комітету Запорізької міської ради та становлять 0,140 м3 на добу на 1 особу (рішення перебуває в загальному доступі на офіційному сайті Запорізької міської Ради). Отже, Позивач на законних підставах та цілком правомірно здійснював нарахування за послуги з централізованого постачання гарячої води згідно з нормами споживання. Позивач стверджує, що будинок за адресою: [ADDRESS] . є житловим, то він обладнаний центральним опаленням, водопостачанням, центральною каналізацією, електропостачанням. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про природні монополії» передбачено, що перелік суб`єктів природних монополій складається та ведеться Антимонопольним комітетом України (далі - АМКУ) відповідно до його повноважень згідно розпорядження АМКУ від 28.11.2012 № 874-р «Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій». КОНЦЕРН «МТМ» займає монопольне становище на ринку транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами в межах Запорізької області та включено до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій за № 230, про що розміщена інформація на офіційному веб сайті АКМУ. Отже, КОНЦЕРН "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" є єдиним постачальником теплової енергії - суб`єктом природної монополії в галузі транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами у м. Запоріжжі та Запорізькій області. Концерн «Міські теплові мережі» згідно до ч.1 ст.77, ч.1 ст.79, ч.1 ст.81, ч.1 ст.95.і п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України надав до позову належні та допустимі докази. Позивач також не погоджується з заявленим відповідачкою клопотання про застосування строків позовної давності оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем були виконані часткові оплати заборгованості, а саме оплати у листопаді 2019 р. на суму 2409,12 грн., у квітні 2019 р. на суму 1000 грн., у січні 2019 р. на суму 500 грн., у грудні 2016 р. на суму 200 грн., у травні 2016 року на суму 506, 98 грн. свідчать про визнання Відповідачем свого боргу та переривання позовної давності. 06.06.2022 року через свого представника [PERSON] відповідач [PERSON] теж надав до суду письмові пояснення в яких він заперечує проти пояснень Концерну МТМ та вказує на те, що до 28.11.2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт ( у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29.11.2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. Прилад обліку типу КВ-1,5, заводський номер 341162, який встановлено в квартирі за адресою: [ADDRESS] , згідно «Правил відпуску та реалізації теплової енергії» прийнятий до комерційного розрахунку з травня 2007 року. Цей прилад пройшов державну повірку та є справним. З лютого 2019 року по серпень 2020 року позивачем була нарахована плата за послуги з централізованого гарячого водопостачання у сумі 23\~917,09 грн. Відповідач заперечує проти нарахованої заборгованості в повному обсязі. Також в подальшому представником відповідача Бородія О.А. було долучено до матеріалів справи постанову Запорізького апеляційного суду винесену 14.02.2023 року відповідно до якої апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2022 року та прийнято нову постанову наступного змісту. Позов [PERSON] до Концерну МТМ, треті особи [PERSON] , [PERSON] про проведення перерахунку вартості послуг з централізованого постачання теплової енергії задоволено. Зобов`язано Концерн МТМ провести перерахунок нарахувань за послуги з централізованого постачання гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 2019 року по серпень 2020 року у сумі 23917,09 гривень з урахуванням показань лічильника гарячої води типу КВ-1,5 заводський номер 314162, встановленого в квартирі: [ADDRESS] . 06.04.2023 року Концерн МТМ надав до суду уточнену позовну заяву в якій просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суму заборгованості за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) за період з 01.11.2015 р. по 28.02.2021 р. розмірі 26845,37 грн. які надані за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ судові витрати, які на день подачі до суду цієї позовної заяви дорівнюють судовому збору у розмірі 2270,00 грн., тобто по 756,67грн. з кожного. Не погоджуючись з уточненою позовною заявою представник відповідача [PERSON] 29.06.2023 року надав до суду пояснення відповідно до яких він вважає, що Концерн МТМ звертаючись до суду з позовною заявою (уточненою) про стягнення заборгованості за комунальні послуги намагається у такий спосіб змінити предмет позову. У відповідності до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Таким чином, представник відповідача вважає це підставою для її повернення. Ухвалою суду від 03.05.2024 року призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, через свого представника адвоката Сердюченко В.В. надав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. ч.2 ст. 49 ЦПК України передбачає, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Ухвалою суду від 05.04.2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Однак, за клопотанням представника відповідача, судом було винесено ухвалу від 23.09.2021 року якою було здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за комунальні послуги з порядку спрощеного провадження, на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Уточнена позовна заява від Концерну МТМ була подана 06.04.2023 року, в той час як справу було призначено до розгляду по суті ухвалою від 03.05.2024 року. Тобто вказана позовна заява була подана до закінчення підготовчого судового засідання та з додержанням приписів ч.2 ст.49 ЦПК України. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 06.04.2023 року квартиронаймачами (власниками, споживачами) за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 135). Відповідно витягів від 05.04.2021 року зроблених з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.11-13). Отже, відповідачі зобов`язані були своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому суд враховує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2ст.317 ЦК України). З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі були споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вище вказаною адресою та користуються послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на їх ім`я та при фактичному отриманні послуг вони повинні проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.11.2015 року по 28.02.2021 року нараховано за послуги в сумі 26845,37 грн., сплачено 4616,10 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період 01.11.2015 по 28.02.2021 роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.11.2015 року по 28.02.2021 року. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до суду 02.04.2021 року. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України "'«Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісяця платежу. 30.03.2020 Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020, не є продовженими. При застосуванні приписів пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України суд враховує також, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу. Суд враховує ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг до 20 числа місяця, наступного за тим, в якому цю послугу спожито. Встановлено, що платежі відповідачами за послуги позивача у спірний період здійснювалися у листопаді 2019 р. на суму 2409,12 грн., у квітні 2019 р. на суму 1000 грн., у січні 2019 р. на суму 500 грн., у грудні 2016 р. на суму 200 грн., у травні 2016 року на суму 506, 98 грн., що свідчить про визнання відповідачем свого боргу та переривання позовної давності. З цього вбачається що до заявленого періоду з 01.11.2015 року по 28.02.2021 року не можуть бути застосовані наслідки пропуску строків позовної давності. Тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовної заяви Концерну МТМ та стягнення з відповідачів заборгованості за вказаний період у розмірі 26\~845 грн. 37 коп. Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 800 гривень 61 копійказ кожного.

Outcome: approved