Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

30 липня 2024 року позивачка, через свого представника, адвоката Береста О. М., звернулась до суду з цим позовом. В обґрунтування позову представник позивачки зазначає, що у 2014 році позивачка познайомилась з відповідачем [PERSON] , з яким вони стали жити як подружжя, без реєстрації шлюбу. [INFO] позивачка народила доньку - [PERSON] , батьком якої є відповідач. Позивачка вказує, що з часом стосунки між нею та відповідачем стали погіршуватись та у 2017 році вони перестали мешкати разом як чоловік та жінка, і відповідач виїхав на постійне місце мешкання, спочатку в іншу область а потім, наскільки позиваці відомо, за межі України. Оскільки відповідач взагалі не надавав коштів на утримання доньки, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходів). Представник позивачки вказує, що наразі позивачка навіть приблизно не знає, де перебуває відповідач, оскільки він взагалі не підтримує ніякого зв`язку (поштового, телефонного, за допомогою інтернету, тощо), як з позивачкою, так і з донькою, і станом на день подання позову має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 137 289,45 грн. Зазначає, що [PERSON] протягом семи років батьківських обов`язків не виконує, ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею не тільки в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти. Донька знаходиться повністю на утриманні позивачки та її теперішнього чоловіка [PERSON] , та вони, без допомоги батька дитини, створюють необхідні умови для її здорового та всебічного розвитку. Постановленою суддею ухвалою від 07 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 05 грудня 2024 року позивачкою подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів у виді висновку органу опіки та піклування щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON] . Постановленою судом ухвалою від 05 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у порядку, встановленому ч. 10 ст. 130 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з відсутністю відомостей, на момент розгляду справи, про дійсне зареєстроване місце проживання. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за відсутності заперечень позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Судом установлено, що відповідно до належним чином засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] /а.с.6/. 02 лютого 2023 року [PERSON] вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.9/. Відповідно до належним чином засвідченої копії довідки від 26 червня 2024 року № 188, виданої адміністратором відділу ЦНАП Перещепинської міської ради, вбачається, що згідно акту «Встановлення факту проживання» від 24 червня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрації наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , дитина від першого шлюбу - [PERSON] /а.с.10, 11/. З висновку органу опіки та піклування Перещепинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , встановлено, що відповідно до матеріалів справи, які були надані до органу опіки та піклування Перещепинської міської ради та зі слів матері дитини [PERSON] у 2014 році вона познайомилась з [PERSON] з яким стала жити, як подружжя, без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON] від [PERSON] . Але з часом стосунки між нею та батьком дитини почали погіршуватися. У 2017 році вони перестали мешкати разом, як чоловік та жінка, і [PERSON] виїхав на постійне місце проживання спочатку в іншу область, а потім за межі України. Оскільки батько дитини взагалі не надавав кошти на утримання дочки, [PERSON] вимушена була звернутись із позовною заявою до суду про стягнення аліментів, який було задоволено та рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини аліменти в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходів). Наразі інформації про місце перебування (проживання) батька дитини [PERSON] відсутня, він не підтримує ніякого зв`язку ні з матір`ю дитини, ні з дитиною. Відповідно до довідки Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 17 листопада 2024 року № 105 155/7 з 25 червня 2020 року та станом на 01 липня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів батька дитини [PERSON] складає 137 289,45 грн. [PERSON] на протязі семи років не виконує жодного з покладених на нього батьківських обов`язків, ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує належного догляду, лікування дитини, нічого не робить для поліпшення умов, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідно до інформації, наданої Перещепинською гімназією «Крок» від 17 червня 2024 року № 497, де навчається [PERSON] , мати дитини [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування нею навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет. Батько дитини, [PERSON] , з сім`єю не проживає, у вихованні дитини [PERSON] участі не бере, навчальними досягненнями дитини ніколи не цікавився, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Дівчинка знаходиться повністю на забезпеченні матері та її теперішнього чоловіка [PERSON] , які власними силами, без допомоги батька дитини, створюють необхідні умови для її здорового та всебічного розвитку. Така поведінка батька, відсутність батьківського тепла та піклування, байдужість до своєї дитини, травмують її та негативно впливають на психоемоційний стан. Батько дитини довгий час нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, не проживає з нею, не спілкується, не приділяє належної уваги дитині, не займається її вихованням, навчанням, розвитком, не прививає прийняті суспільством норми поведінки. У зв`язку з тим, що [PERSON] протягом багатьох років не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не створив необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку своєї дитини, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає, що він не виконує своїх батьківських обов`язків, закріплених ч. 1 - 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. З огляду на вищевикладене, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає, що батько дитини [PERSON] за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дочки [PERSON] , без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи. Поведінка батька відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення батька батьківських прав. Виходячи з вищенаведеного, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] /а.с.40-41/. Відомості, вказані у висновку органу опіки та піклування також підтверджуються наданими позивачкою копіями доказів, які досліджені судом /а.с.12-13, 14-15, 18/. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як установлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивачка, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину та матеріально її забезпечувати. Будучи обізнаним про час та місце розгляду справи відповідач жодних дій, направлених на встановлення можливості спілкування з дитиною не виявив, в судове засідання не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдужість до долі дитини. Також, з огляду на вік дитини, задля збереження її психічного здоров`я, суд не вважає за можливе отримати думку дитини щодо позбавлення батьківських прав. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів дитини, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні дитини. Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Водночас суд ураховує вирішення питання щодо стягнення аліментів відповідним судовим рішенням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved