Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є учасником бойових дій, з 28.03.2024 позивач працював у відповідача на посаді масажиста. 04.09.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому як учаснику бойових дій додаткової оплачуваної відпустки строком на 14 днів, проте його заяву було проігноровано відповідачем. У жовтні 2024 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання йому як учаснику бойових дій додаткової оплачуваної відпустки строком на 14 днів, яку було направлено засобами поштового зв`язку, проте на вказану заяву відповідач також не відреагував. У грудні 2024 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України та зобов`язано головного бухгалтера виплатити позивача компенсацію за невикористаний один день щорічної основної відпустки за період з 01.04.2024 по 05.12.2024. Позивач вказує, що йому не було виплачено компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки, яка складає 6240,50 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки у розмірі 6240,50 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.01.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачем не заперечується право позивача на додаткову відпустку, щодо якої виник спір, проте відповідачем не отримувалася заява позивача про надання такої відпустки з причин незалежних від відповідача. Крім того, вказував, що зазначена відпустка не належить до категорії щорічних, не переноситься на наступний рік, не ділиться на частини та не підлягає грошовій компенсації. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, на підставі трудового договору №985 від 28.03.2024 укладеного ТОВ «Смарт Медікал Центр» та позивачем, останнього було прийнято на посаду масажиста. Згідно п.2.1 вказаний договір набуває чинності відповідно до наказу про прийом на роботу на підставі письмової заяви працівника та є безстроковим. За змістом п.3.1 договору працівник зобов`язаний, зокрема, своєчасно та у повному обсязі виконувати трудові обов`язки передбачені посадовою інструкцією, накази та розпорядження, локальні нормативні акти роботодавця (правила, інструкції, положення), дотримуватись трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, виконувати вимоги щодо охорони праці та техніки безпеки. Згідно п.3.2 договору працівник має право, зокрема, на відпочинок, що забезпечується встановленням тривалості робочого часу відповідно до вимог законодавства, наданням перерви для відпочинку і харчування, вихідних днів, щорічних оплачуваних відпусток. Відповідно до п.3.4 договору, роботодавець має право вимагати від працівника якісного виконання трудових обов`язків, дотримання трудової дисципліни, оцінювати якість його роботи, усунення недоліків, допущених працівником в процесу виконання ним своїх посадових обов`язків, здійснювати контроль за виконанням працівником трудових обов`язків, застосовувати до працівника дисциплінарну та матеріальну відповідальність в разі порушення ним цього договору у порядку, встановленому законодавству. Згідноп.7.5 договору, звільнення як захід дисциплінарного стягнення застосовується до працівника за рішенням роботодавця. Крім того, сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та договір про нерозголошення конфіденційної інформації від 28.03.2024. З матеріалів справи убачається, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки у кількості 14 календарних днів за 2024 рік як учаснику бойових дій з 07.10.2024 по 20.10.2024 включно. У зв`язку з неотриманням відповіді на вказану заяву позивач 07.09.2024 звертався зі скаргою до Державної служби України з питань праці, проте згідно отриманих відповідей служба прийшла до висновку про те, що всі зобов`язання відповідача перед позивачем були виконані. Зокрема, згідно наявних в матеріалах справи пояснень директора ТОВ «Смарт Медікал Центр», до відповідача не надходила заява позивача про надання відпустки як учаснику бойових дій, на той час позивач перебував у щорічній відпустці тривалістю 14 календарних днів. 22.10.2024 позивач повторно звертався до відповідача із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки у кількості 14 календарних днів за 2024 рік як учаснику бойових дій з 21.11.2024 по 03.01.2025 включно, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, проте кореспонденція не вручена та повернулась відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. Водночас, наказом ТОВ «Смарт Медікал Центр» №568/к/тр від 05.12.2024 позивача звільнено із займаної посади масажиста 05.12.2024, за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (за прогул без поважних причин). Визначено головному бухгалтеру відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності [PERSON] виплатити позивачу компенсацію за 1 невикористаний день щорічної основної відпустки за період роботи з 01.04.2024 по 05.12.2024. Згідно розрахункового листка за грудень 2024 року, позивачу було нараховано та 02.12.2024 виплачено 1517,43 грн за листопад 2024 року, а 05.12.2024 виплачено компенсацію за 1 день відпустки у розмірі 445,72 грн. З довідки ТОВ «Смарт Медікал Центр» про розмір середньої заробітної плати застрахованої особи від 24.02.2025 убачається, що позивач працював у товаристві на посаді масажиста з 01.04.2024 по 05.12.2024, його дохід за період з 01.04.2024 по 30.11.2024 склав 141240,01 грн, при цьому середньоденна заробітна плата складає 578,85 грн. В матеріалах справи наявний лист ТОВ «Смарт Медікал Центр» від 05.12.2024 адресований позивачу, в якому відповідач повідомляє позивача про звільнення 05.12.2024 через прогул без поважних причин та повідомляє його про необхідність з`явитися до відділу кадрів для внесення запису в трудову книжку. Як убачається з акту Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №Ц/КВ./28168/302 від 10.12.2024, управлінням було встановлено, що наказом від 28.03.2024 позивача прийнято з 01.04.2024 на посаду масажиста ТОВ «Смарт Медікал Центр», 25.03.2024 позивача ознайомлено з посадовою інструкцією позивача. Наказом №372/к/тм від 03.10.2024 позивачу надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 01.04.2024 по 31.03.2024, тривалістю 14 календарних днів з 07 по 20 жовтня 2024 року. Згідно актів №1 від 25.10.2024 та №2 від 04.11.2024 позивач відмовився проставити свій підпис про ознайомлення з графіком роботи на листопад та грудень 2024 року. Крім того, було встановлено неявку позивача на робочому місці в період з 21.11.2024 по 04.12.2024, про що складено відповідні акти. Відповідно до табелів обліку робочого часу за жовтень та листопад 2024 року за позивачем значиться тимчасова непрацездатність у період з 05.11.2024 по 20.11.2024 включно та відсутність з нез`ясованих причин у період з 21.11.2024 по 05.12.2024. Комісією з питань дотримання трудової дисципліни 05.12.2024 складено акт про вчинення позивачем прогулу в період з 21.11.2024 по 04.12.2024. Будь-яких порушень вимог законодавства у діях відповідача відносно позивача управлінням не знайдено. З наявної в матеріалах справи довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 02.01.2025 про перевірку обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності та з огляду на вимогу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.01.2025, видані позивачу листки непрацездатності в період з 05.11.2024 по 20.11.2024 включно є необґрунтованими. Додатково суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, чи отримував позивач зазначену вище додаткову відпустку на попередньому місці роботи. Статтею 77-2 КЗпП України та пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Оплата такої відпустки здійснюється за рахунок підприємства, а для її отримання статус працівника має бути підтверджений відповідним посвідченням учасника бойових дій або інваліда війни. Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у встановленому законом порядку звертався до відповідача із заявою про надання додаткової відпустки до якої були долучені усі документи на підставі яких, можна було б встановити наявність у позивача відповідного статусу. Суд зазначає, що законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної вище додаткової відпустки грошовою компенсацією, в тому числі і при звільненні. Таким чином, судом встановлено, що позивачу не надавалась додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій, з приводу якої він просить стягнути з відповідача компенсацію на свою користь, будь-яких порушень вимог чинного законодавства у діях відповідача при цьому виявлено не було. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку слід залишити без задоволення. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed