Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~30 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь компенсаційні платежі, відповідно до\~ст.625 ЦК України\~в загальній сумі 8912,66 грн., з яких три відсотки річних 1771,56 грн.; інфляційні втрати 7141,10 грн. В обґрунтування вимог вказував на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України. Отже, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначав, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року у справі №161/1329/19, яке набрало законної сили 25 січня 2021 року, стягнуто з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором в сумі 83 3812 грн та 5\~723,99 грн відсотків за користування кредитними коштами. Посилався на те, що зазначене судове рішення було виконано відповідачем лише 23 листопада 2021 року, а тому вважає, що оскільки відповідачі прострочили повернення суми кредитних коштів за період часу з 25 січня 2021 року по 23 листопада 2021 року включно, відтак відповідно до\~ст.625 ЦК України\~повинні сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми у зазначений період часу. Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 20 листопада 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності. Ухвалою суду від 21 січня 2025 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяви просив справу розглядати зайого відсутності. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року у справі №161/1329/19, яке набрало законної сили 25 січня 2021 року, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором в сумі 83 3812 грн та 5\~723,99 грн відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення суду було виконано добровільно відповідачем 23 листопада 2021 року, що не заперечувалось учасниками справи. Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) від 22 вересня 2022 року закінчено виконавче провадження. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18. Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову. Правовий аналіз положень статей\~526,599,611,625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу\~за увесь час прострочення. Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання 3% річних та інфляційних втрат передбачених ч.2\~ст.625 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач мав невиконане грошове зобов`язання перед Державною іпотечною установою, що встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року у справі №161/14329/19. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами були наявні грошові зобов`язання. Також судом встановлено, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року у справі №161/14329/19 було виконано 23 листопада 2021 року. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України. З розрахунків наданих позивачем вбачається, що ним здійснені нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 25 січня 2021 року по 23 листопада 2021 року. Розрахунок 3 % річних виконується за формулою: С (сума заборгованості) х 3% х Д (кількість днів прострочення) / 365. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі №62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Судом перевірено розрахунок наданий позивачем. Вказаний розрахунок здійснений правильно, а тому до стягнення з відповідача [PERSON] підлягають грошові кошти у загальному розмірі 8912 гривень 66 копійок, що складається з \~трьох відсотків річних у розмірі 1771 гривня 56 копійок та інфляційних втрат у розмірі 7141 гривень на підставі ч.2\~ст.625 ЦК України\~ за час невиконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року у справі №161/14329/19 за період з 25 січня 2021 року по 23 листопада 2021 року. Посилання відповідача у відзиві на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення сум, що передбачені ч.2\~ст.625 ЦК України, то суд вважає безпідставними, оскільки до правовідносин, визначених\~ст.625 ЦК України\~застосовується загальний строк позовної давності у три роки, а тому стягнення\~3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання\~та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. В період з 12 березня 2020 року по 29 червня 2023 року тривав карантин, а тому на період строку дії карантину строки позовної давності були продовжені. За таких обставин позивачем трирічний строк позовної давності не пропущений. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. У зв`язку з висновком суду про задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved