Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив: зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на користь [PERSON] на дочку - [PERSON] , [INFO] відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року у справі № 760/12975/14-ц; стягувати щомісяця з нього аліменти на дочку у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття; виконавчий лист № 760/12975/14?ц, виданий на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року відкликати та повернути його до матеріалів справи № 760/12975/14-ц. Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2007 року по 30 січня 2012 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року у справі № 760/12975/14-ц було присуджено на користь [PERSON] аліменти на спільну дитину - [PERSON] , у розмірі частини від усіх видів доходів [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 18 червня 2014 року і до повноліття дитини. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем, він одружився вдруге. У вказаному шлюбі у нього народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Таким чином, на його утриманні перебуває троє дітей, які відповідно до чинного законодавства, мають рівні права на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, у нього змінився і матеріальний стан, оскільки виховання та утримання двох дітей від другого шлюбу потребує значних фінансових витрат. Через тягар утримання двох малолітніх дітей від другого шлюбу, він був змушений оформити декілька кредитів на суму 19 000 грн та 37 219,12 грн, для погашення яких у подальшому кошти були відсутні. З метою погашення вищевказаної заборгованості ним 20 вересня 2023 року було підписано договір безвідсоткової позики з [PERSON] та за рахунок отриманих коштів погашено зазначені борги, оскільки їхня наявність та нарахування відсотків створювали додаткове навантаження на сімейний бюджет. Разом з тим, залишився непогашеним його борг перед [PERSON] в сумі 40 000 грн. Окрім того, 06 квітня 2021 року позивач оформив договір фінансового лізингу на суму 145 852 грн, предметом якого був автомобіль, бувший у використані Ford Fiesta, 2007 року випуску. Загальна сума лізингових платежів становить 303 458,58 грн з кінцевим терміном погашення у квітні 2025 року. Зазначений автомобіль був вкрай необхідним для сім`ї позивача для вирішення проблеми пересування у сільській місцевості, доправлення дітей до школи та садочку, назад додому. Також, позивач має на утриманні пристарілу матір - [PERSON] , що підтверджується договором між ним та матір`ю про щоквартальне її грошове утримання від 10 січня 2024 року, строком на 3 роки, тобто до січня 2027 року. Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе зобов`язання здійснювати грошове утримання матері у розмірі 9 000 грн/квартал. Враховуючи вищевикладене, у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, а всі троє дітей мають рівні права на матеріальне забезпечення в рівних частинах, тому звернувся до суду з указаним позовом та просив його задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2024 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 04 червня 2024 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 12 вересня 2014 року щодо стягнення аліментів на їхню дочку - [PERSON] , [INFO] , наявна значна заборгованість. За майже увесь період виконання судового рішення [PERSON] не сплачував аліменти, дитина повністю перебувала на забезпеченні матері. Крім того, позивачем не надано доказів погіршення матеріального стану, з огляду на те, що за останні два роки рівень доходів позивача, навпаки, збільшився. Він проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] . Також, народження у платника аліментів дитини в іншому шлюбі не є підставою для зменшення розміру аліментів без доказів погіршення його матеріального стану. Окрім того, викликають сумніви твердження відповідача про те, що ним було дійсно отримано кошти за договором позики, укладеним з [PERSON] , яка є сестрою нинішньої дружини позивача. Позивачем не надано доказів отримання коштів від кредитних установ, а також, що вони були витрачені на дітей та для забезпечення достатнього рівня життя для них. Придбання автомобіля жодним чином не свідчить про погіршення матеріального стану позивача, а навпаки, є доказом того, що позивач забезпечує своє життя усім необхідним, при цьому, намагаючись ухилитися від сплати аліментів. Крім того, твердження відповідача про утримання ним його матері не підтверджуються будь-якими належними доказами, саме по собі укладення договору не свідчить про її фактичне утримання. Також, не надано доказів, що матір позивача потребує його утримання. Таким чином, позивач є працездатним, має високий рівень доходу, тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі частки від доходу, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити. 25 червня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що ключовим критерієм для зменшення розміру аліментів ним визначено те, що на його утриманні перебуває, окрім [PERSON] , ще двоє дітей, пристаріла матір та непрацездатний батько. Посилання відповідача щодо наявності сумнівів у дійсності правочину, укладеного з [PERSON] є безпідставними, ґрунтуються виключно на припущеннях, а недійсність відповідного правочину не встановлена законом або судом. Твердження відповідача щодо мотивів укладення договору з матір`ю позивача щодо її утримання жодним чином не спростовують чинності такого договору та дійсності. Крім того, позивач не заперечує твердження відповідача, що протягом років, вона самостійно забезпечувала дочку усім необхідним, проте не погоджується з тим, що він повністю ухилявся від утримання дочки. Так, з 02 квітня 2018 року по 14 листопада 2018 року, а також з 01 вересня 2020 року до 27 жовтня 2021 року дочка [PERSON] проживала у його матері та перебувала в той період на цілковитому фінансовому забезпеченні та утриманні позивача. До того ж, у період з 01 жовтня 2014 року до 01 лютого 2018 року жодної заборгованості зі сплати аліментів не існувало. Також, просив врахувати, що його батько - [PERSON] є особою пенсійного віку, не працює та не має джерел доходу, оскільки у призначенні пенсії за віком йому було відмовлено. У зв`язку з викладеним, на позивача покладаються додаткові зобов`язання щодо фінансового утримання його батька. Окрім того, наявність значних боргів за кредитами та позиками свідчить про зміни його матеріального стану та ним надано всі наявні документи на підтвердження їх наявності та сплати. Враховуючи вищевикладене, наполягає на задоволенні позову. 04 липня 2024 року ухвалою суду задоволено частково клопотання відповідача про витребування доказів. 05 липня 2024 року до суду надійшли заперечення відповідача, в яких вона підтримала обставини, викладені у відзиві, а також зазначила, що обов`язок утримання батьків позивача розподіляється між всіма чотирма дітьми, а не тільки покладається на останнього. Крім того, зазначає, що позивачем не надано суду відомостей про його дохід, що підтверджувало б реальну зміну його матеріального стану. 25 вересня 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримавши позицію свого представника. Вислухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що сторони перебували у шлюбі з 27 січня 2007 року по 30 січня 2012 року. Від шлюбу сторони мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 червня 2014 року і до повноліття дитини. Також, судом установлено, що 16 березня 2013 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16 березня 2013 року. Від указаного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 жовтня 2013 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09 червня 2020 року. Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] зазначав, що стягнення з нього аліментів у розмірі від заробітку на користь відповідача на утримання дочки - [PERSON] не відповідає чинному законодавству, оскільки він має ще двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу та стягнення аліментів у такому розмірі порушує рівність прав дітей на забезпечення їм достатнього рівня життя. Крім того, на його утриманні перебуває пристаріла матір та непрацездатний батько, а також його матеріальний стан погіршився, про що свідчить наявність боргових зобов`язань. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн, статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, зі змісту статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Верховний Суд неодноразово у своїх постанова, зокрема від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20) вказував, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] зазначав, що в нього погіршилось матеріальне становище та змінився сімейний стан. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні рішення від 12 вересня 2014 року про стягнення аліментів на дочку сторін - [PERSON] , [INFO] , суд не враховував кількість дітей, що перебуває на утриманні [PERSON] . Отже, на момент ухвалення вищевказаного рішення суду не було відомо про наявність у [PERSON] ще однієї дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім того, у позивача перебуває на утриманні ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, при визначенні розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання. При зміні розміру аліментів, суд бере до уваги інтереси всіх дітей та сторін, так як згідно положень сімейного законодавства при наявності у платника аліментів інших дітей суд повинен виходити з рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20. За таких обставин, ураховуючи, що у позивача окрім дочки сторін [PERSON] , [INFO] , також наявні діти від іншого шлюбу, 2013 року народження, та 2020 року народження, рівність прав дітей на належне матеріальне утримання, суд дійшов до висновку, що є підстави для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають також непрацездатні батьки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Зокрема, наданий до суду договір, укладений між позивачем та його матір`ю щодо безповоротної фінансової допомоги (фінансового утримання) від 10 січня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] повинен щоквартально сплачувати на утримання матері 9 000 грн, сам по собі не підтверджує того, що позивачем регулярно надаються кошти на утримання матері, оскільки будь-яких квитанцій, чеків про перерахування коштів, придбання продуктів, ліків тощо матеріали справи не містять. Також, позивачем не надано будь-яких належних доказів щодо утримання ним його непрацездатного батька, а також підтвердження дійсної необхідності його утримання. Щодо тверджень позивача про те, що наявність у нього боргових зобов`язань свідчить про погіршення його матеріального стану, оскільки кредити були взяті для забезпечення належного рівня життя сім`ї, то суд вважає їх безпідставними. Позивачем не надано належних та переконливих доказів того, що кредитні кошти були витрачені ним на утримання дітей. При цьому, позивач зазначає, про те, що у квітні 2021 року ним було придбано автомобіль за договором лізингу, що, на переконання суду, навпаки, свідчить про покращення його майнового стану. Крім того, як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого та виплаченого доходу, нарахованого (перерахованого) податку за період з 2 кварталу 2014 року по 2 квартал 2024 року, дохід позивача за декілька останніх років виріс та є стабільним. Водночас, відповідно до розрахунку зі сплати аліментів від 16 липня 2024 року, наданого головним держаним виконавцем Міщенко Л. М., у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-4383/14 про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів, що станом на 16 липня 2024 року становить 305 148,03 грн. Що стосується долучених позивачем доказів на підтвердження отриманих ним поранень під час виконання бойового завдання, то судом зазначені докази не приймаються до уваги, оскільки вказані обставини виникли вже після подачі позову та не існували на момент звернення до суду з цим позовом. Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2021 року по справі № 903/533/21 зазначив, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги рівний обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, неприпустимість покращення майнового стану платника аліментів за рахунок зменшення їх розміру, враховуючи наявність у позивача ще однієї дитини на момент ухвалення рішення суд про стягнення аліментів, про що суду не було відомо, рівність прав кожної дитини на належне матеріальне утримання, недоведеність позивачем інших обставин для зменшення розміру аліментів, суд дійшов висновку про зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] із розміру частини від усіх видів доходу щомісячно до 1/5 частини усіх видів заробітку. За правилами статті 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Що стосується вимоги про відкликання виконавчого листа, то суд вважає її передчасною, оскільки у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів, доказів її погашення матеріали справи не містять, тому питання про відкликання виконавчого листа підлягає вирішенню після сплати заборгованості. При цьому, у разі задоволення указаної вимоги буде порушено принцип економії процесуального часу, оскільки відповідачу доведеться звертатися до суду з позовом для стягнення відповідної заборгованості, тому що після відкликання виконавчого документу та його повернення до суду виконавче провадження буде закінчено. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial