Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивачки [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Згідно із заповітом, посвідченим 20 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Зеленським С.М., все майно покійного було заповідано позивачці. Після смерті батька позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що будинок, у якому вони спільно проживали, ще 06 листопада 1998 року був подарований [PERSON] за договором дарування серія та номер 2-2084, посвідченим державним нотаріусом Хланта Л.А. Позивачка вказала, що на момент укладення договору дарування [PERSON] перебував у тяжкому стані здоров`я, мав психічні розлади, що позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Це підтверджується медичною довідкою № 25 від 11.01.2023 року про перебування на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Варвинської ЦРЛ у період з 12.01.1998 по 30.01.1998 року, де зазначено діагноз: ІХС, стенокардія напруги ІІ ф.к., атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензивним синдромом, гіпертонічна хвороба ІІ ст., НК ІІ. З огляду на загальний стан здоров`я, батько не міг усвідомлювати значення своїх дій протягом тривалого періоду, зокрема й у листопаді 1998 року. Позивачка зазначає, що договір дарування укладений без реального волевиявлення дарувальника, і вказаний правочин порушує її спадкові права. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про день та час слухання була повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не подала. З огляду на положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставами для визнання правочину недійсним є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частиною першою статті 203 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не повинен суперечити актам цивільного законодавства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи або в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Суд вважає доведеним, що у листопаді 1998 року [PERSON] через стан здоров`я не усвідомлював значення своїх дій. З наданих доказів, зокрема, медичних довідок, вбачається, що його психічний і фізичний стан не дозволяв усвідомлено здійснити правочин дарування. Крім того, сам факт посвідчення заповіту у жовтні 2022 року на користь позивачки свідчить про намір покійного передати своє майно саме їй, що узгоджується з його волевиявленням за життя. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 225 ЦК України та практики Верховного Суду (постанова від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18), суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved