Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

20 лютого 2024 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи позов, зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Зазначають, що внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, останній заповіту за життя не склав. Стверджують, що вони є спадкоємцями першої черги, оскільки [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] та батьком позивача [PERSON] . Позивачі зазначають, що вони прийняли спадщину померлого шляхом подачі до Ірпінської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті чоловіка та батька позивачів входить будинок [ADDRESS] . Зазначають, що вказаний житловий будинок на праві власності належав батькові [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією про об`єкт нерухомого майна, наданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Київське обласне БТІ» 15 листопада 2023 року, з якої вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 12 лютого 1958 року, № 661, дата реєстрації 14 лютого 1958 року, реєстровий № 1141. Звертають увагу суду, що згідно з наданої КП КОР «Київське обласне БТІ» інформації, номер адреси будинку був змінений з № 31-А на № 31. Стверджують, що заповіту [PERSON] не залишив, спадкоємцями першої черги, після його смерті були діти: дочка [PERSON] , 1935 року народження, син [PERSON] , 1944 року народження. Зазначають, що дружина спадкодавця [PERSON] померла [INFO] . Вказують, що [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину після смерті батька відповідно до правил ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проживав та був зареєстрований з батьком за однією адресою. [PERSON] , [INFO] , спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки з 1959 року вона постійно проживала на території Росії, в Україну ніколи не приїжджала (навіть не приїхала на похорони свого батька), заяви про прийняття спадщини не подавала. Зазначають, що з копії будинкової книги вбачається, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в будинку були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю в 1977 році; [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю в 2002 році; [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована тимчасово з 20 серпня 1959 року по 15 вересня 1959 року, знята з реєстрації 19 травня 1961 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27 липня 1971 року. Вказують, що в жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , позивач [PERSON] в лютому 2024 року звернулася із аналогічною заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак їм було відмовлено нотаріусом у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Стверджують, що нотаріус у постановах про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначила, що у Ірпінській державній нотаріальній конторі 24 січня 1978 року було заведено спадкову справу № 21 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Зазначають, що дана спадкова справа заведена на підставі заяви поданої [PERSON] від імені [PERSON] , дочки померлого, на підставі довіреності. Копія довіреності та відмітка нотаріуса про перевірку довіреності відсутні, також відсутні будь-які документи щодо підтвердження родинних відносин з померлим, до даної заяви долучено лише копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Позивачі наголошують, що їм, а також покійному [PERSON] не було відомо про наявність вказаної спадкової справи. Вказують про те, що Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року не передбачено прийняття заяв про прийняття спадщини складених від імені спадкоємців їх представниками на основі довіреності, та те, що [PERSON] не вчинила передбачених Інструкцією для подачі заяви про прийняття спадщини дій, а також у зв`язку з відсутністю будь-яких звернень з боку [PERSON] з приводу оформлення її спадкових прав, останню не можна вважати такою, що прийняла спадщину. Враховуючи вищевикладене, просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, витребувано з Ірпінської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 21, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також належним чином завірену копію спадкової справи № 449, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 07 травня 2024 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від Ірпінської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 18 березня 2024 року надійшли належним чином завірені копію спадкової справи № 21/1978, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та спадкової справи № 449/2011, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 15 січня 2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів [PERSON] у судове засідання 11 березня 2025 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] про проведення судового засідання призначеного на 11 березня 2025 року без її участі та без участі позивачів, позов підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, допитавши свідка, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, [PERSON] помер [INFO] , про що 05 жовтня 2002 року зроблено відповідний актовий запис № 413. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , про що 02 березня 1966 року складено відповідний актовий запис № 1227, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Ірпінським міським відділом запису актів цивільного стану Київської області 12 квітня 1974 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , про що 28 серпня 1998 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї складено відповідний актовий запис № 787, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Отже судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , а позивач [PERSON] , [INFO] , є його рідною донькою. Згідно матеріалів спадкової справи № 449/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] наданої Ірпінською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 18 березня 2024 року, [PERSON] 01 листопада 2011 року звернулася до Ірпінської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначила, що згідно ст. 549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, являється спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину, тому що проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем. Спадкове майно яке залишилось після смерті [PERSON] складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Крім неї спадкоємцем згідно закону є дочка померлого - [PERSON] . 30 жовтня 2023 року [PERSON] , [INFO] , звернулася із заявою до Ірпінської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на будинок [ADDRESS] . Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1225/02-31 від 17 жовтня 2023 року, державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель Аллою Миколаївною відмовлено [PERSON] , [INFO] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] . Підставами для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що до складу спадщини входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] батьку [PERSON] померлому [INFO] . В Ірпінській державній нотаріальній конторі 24 січня 1978 року заведено спадкову справу № 21 до майна померлого [INFO] [PERSON] , дана спадкова справа заведена на підставі заяви поданої [PERSON] від імені дочки померлого [PERSON] - [PERSON] , а отже виникає спірна ситуація щодо визначення кола спадкоємців та прийняття рішення щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] . Відповідно до заяви від 08 лютого 2024 року поданої до Ірпінської державної нотаріальної контори Михайловою Наталією Сергіївною, остання надала свою згоду на подання [PERSON] , [INFO] , заяви про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] , а також надала згоду на видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Так, 08 лютого 2024 року [PERSON] заявою поданою до Ірпінської державної нотаріальної контори прийняла зі згоди [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Того ж дня, [PERSON] подала заяву до Ірпінської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, враховуючи той факт, що спадкодавцем після померлого [INFO] [PERSON] був лише його син [PERSON] . Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 158/02-31 від 08 лютого 2024 року, державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель Аллою Миколаївною відмовлено [PERSON] , [INFO] , видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після померлого [INFO] її батька [PERSON] , у зв`язку з спірною ситуацією щодо визначення кола спадкоємців та прийняття рішення щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] . Згідно з інформацією про об`єкт нерухомого майна № Ір1123038 від 15 листопада 2023 року наданої Комунальним підприємством Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Києво-Святошинською нотаріальною конторою 12 лютого 1958 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 лютого 1958 року, посвідченого нотаріусом Києво-Святошинської нотаріальної контори Савченком П.К., за реєстром № 661, [PERSON] продав, а [PERSON] купив домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Державним органом запису актів цивільного стану міста Ірпеня, [PERSON] помер [INFO] , про що 25 липня 1977 року зроблено відповідний актовий запис № 167. Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в будинку були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю в 1977 році; [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю в 2002 році; [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована тимчасово з 20 серпня 1959 року по 15 вересня 1959 року, знята з реєстрації 19 травня 1961 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27 липня 1971 року. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Ірпінським міським відділом запису актів цивільного стану Київської області, [PERSON] померла [INFO] , про що 24 березня 1972 року зроблено відповідний актовий запис № 61. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 21 до майна померлого [INFO] [PERSON] наданої Ірпінською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 18 березня 2024 року, [PERSON] на підставі довіреності від [PERSON] звернувся до Ірпінської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , про що 02 грудня складено відповідний актовий запис № 2858, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до Технічного паспорту виготовленого 08 січня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Валуєв та партнери», замовником якого є [PERSON] , об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] , є будинок садибного типу, що складається з житлового будинку (літ. А) загальною площею 217,7 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м, а також надвірних будівель і споруди: сараю (літ. Б) площею 36,2 кв.м., альтанки (літ. Г) площею 8,8 кв.м., огорожі (№ 1), воріт (№ 2), вигрібної ями (№ 3), барбекю (№ 4). Згідно з наданої КП КОР «Київське обласне БТІ» номер будинку по [ADDRESS] було змінено з [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що сім`ю [PERSON] знає з 1960 року, з моменту як вони сюди переїхали, у них завжди були дружні відносини, з [PERSON] ходила разом до школи, вказала, що [PERSON] вона ніколи не бачила, на похорон матері та батька вона не приїжджала. Вказала, що [PERSON] проживав в даному будинку з 1960 року і до самої смерті. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ст. 1267 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Як встановлено судом [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим суд застосовує норми чинного на той час законодавства, а саме норми ЦК Української РСР 1963 року. Частиною 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 526 ЦК УРСР 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК УРСР 1963 року. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР 1963 року, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] були його діти [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] відповідно до правил ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , згідно з якою вбачається, що на момент смерті [PERSON] , а саме [INFO] , [PERSON] був зареєстрований за однією адресою з батьком. Дочка [PERSON] - [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку не прийняла, оскільки не подала заяви про прийняття спадщини та не проживала разом з батьком, що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , згідно з якою вбачається, що [PERSON] знята з реєстрації 19 травня 1961 року та показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка зазначила, що перебувала в дружніх відносинах із сім`єю [PERSON] з 1960 року, однак [PERSON] ніколи не бачила. Заяву про прийняття спадщини [PERSON] (спадкова справа № 21/1978 до майна померлого [INFO] [PERSON] ) від імені [PERSON] на підставі довіреності, суд не бере до уваги з огляду на таке. Згідно з пунктом 119 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (діючої на момент подачі заяви про прийняття спадщини), на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до пункту 120 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, закликаних до спадкоємства, одночасно на ім`я всіх спадкоємців або в будь-який час кожному з них окремо, в залежності від їх бажання. В кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці, та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. Згідно з пунктом 121 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі. Справжність підписів спадкоємців на цих заявах засвідчується органом, який вчиняє нотаріальні дії. Засвідчувати справжність підпису не потрібно, якщо спадкоємець особисто прибув до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і подав заяву. У цьому випадку державний нотаріус встановлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і зазначає найменування документа, що посвідчує особу, його номер, дату видачі, найменування установи, яка видала документ, та рік народження спадкоємця. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається державним нотаріусом, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до державної нотаріальної контори. Отже, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, не передбачено прийняття заяв про прийняття спадщини, складених від імені спадкоємців їх представниками на основі довіреності. Разом з тим, до заяви не долучена копія довіреності, відсутня відмітка нотаріуса про перевірку довіреності, а також відсутні будь-які документи щодо підтвердження родинних відносин з померлим [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але не оформив своїх спадкових прав. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, [PERSON] помер [INFO] . У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Заповіту за життя [PERSON] не залишив, а отже в даній ситуації спадкоємство здійснюється за законом, згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] прийняв після смерті свого батька [PERSON] , котрий помер [INFO] . За ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які є позивачами у даній справі. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 449/2011 заведеної 01 листопада 2011 року до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцями за законом є дружина померлого - [PERSON] , заява про прийняття спадщини № 1191 від 01 листопада 2011 року, як спадкоємиця яка проживала разом з померлим на день смерті, вступила в управління та володіння спадковим майном відповідно до норм статті 549 ЦК УРСР 1963 року, та дочка померлого - [PERSON] яка подала заяву про прийняття спадщини № 101 від 08 лютого 2024 року, дана заява подана зі згоди [PERSON] (заява про надання згоди на прийняття спадщини № 100 від 08 лютого 2024 року). Інших заяв щодо прийняття чи відмови від спадщини після померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не надходило. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За вимогами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 1299 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. Так, судом встановлено, що 30 жовтня 2023 року до Ірпінської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] , [INFO] , із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] . 08 лютого 2024 року до Ірпінської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] , [INFO] , із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після померлого [INFO] її батька [PERSON] . Постановами державного нотаріусу Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель Алли Миколаївни від 17 листопада 2023 року та 08 лютого 2024 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, на майно, яке залишилося після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з виникненням спірної ситуації щодо визначення кола спадкоємців та прийняття рішення щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19 (провадження - № 61-16069св20). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачі дійсно є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , спадщину прийняли відповідно до вимог чинного законодавства, інші спадкоємці відсутні, в свою чергу [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але не оформив своїх спадкових прав, іншим шляхом реалізувати свої спадкові права позивачі [PERSON] та [PERSON] не можуть, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved