Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] , яка діє через свого представника [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] [PERSON] успадкувала після смерті її тітки [PERSON] , за заповітом 1/2 частину будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, за адресою [ADDRESS] .\~ За заповітом будинок та земельна ділянка була поділена між позивачем та [PERSON] який помер у 2007 році. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2022 визнано за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/2 частину земельної ділянки під будинком [ADDRESS] . З 2006 року позивач постійно доглядає за будинком та земельною ділянкою, одноосібно користується та засаджує город, проводить поточні ремонті роботи в будинку, оскільки він старий та потребує постійного догляду, оплачує усі необхідні комунальні послуги та податки. Позивач більше десяти років відкрито, безперервно і добросовісно володіє майном, а саме житловим будинком та земельною ділянкою. Враховуючи викладене, на підставі ч. 1 стю. 344 ЦПК України, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю, стверджуючи, що інших спадкоємців чи осіб які могли б претендувати на майно не має. Процесуальні дії. Ухвалою судді від 30.10.2024 позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 08.11.2024 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків, до якого долучила клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді від 12.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 56). 14.11.2024 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника Фурсівської сільської ради (а.с. 61-62). Ухвалою судді від 03.12.2024 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 63-64). Ухвалою суду від 17.12.2024 витребувано від Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, щодо майна померлої, [INFO] [PERSON] (а.с. 67), а також судом направлено запит про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 69). 21.01.2025 на адресу суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи, щодо майна померлої, [INFO] [PERSON] (а.с. 70-103). Ухвалою суду від 03.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду (а.с. 105-106). 12.03.2025 на електронну адресу суду надійшла витребувана інформаційна довідка із Спадкового реєстру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, матеріали справи містять заяву представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника Фурсівської сільської ради. Заслухавши пояснення представника позивача,\~ дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.04.2006 Виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 23). Встановлено, що [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] набула право власності на: - 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданого 29.10.2010\~ державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П. (а.с. 8); -\~ 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,67 га, що розташована на території\~ Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданого 26.10.2010\~ державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П. (а.с. 9). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2022 по справі № 357/788/22, визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-13). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] спадкове майно прийняв, але помер [INFO] , а тому його частка у спадковому майні залишилась відкритою. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно дост.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4,5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови). Відповідно до пункту 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Такий спосіб виникнення права власності, як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першійстатті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто, об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто, на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі, безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому, володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22). Згідно наявних матеріалів справи, власник спірної частки житлового будинку померла, її спадкоємець не оформив (не зареєстрував) право власнсоті за заповітом на частину майна, та, також, помер, а спадщину після нього в установленому порядку ніхто не прийняв. Спорів щодо частини будинку по [ADDRESS] не виявлено. Позивач є одноосібним власником земельної ділянки на якій знаходиться вказаний будинок. Будь-які які докази, якими спростовуються встановлені в судовому засіданні обставини, викладені позивачем, в матеріалах справи-\~ відсутні. Таким чином, позивач , яка добросовісно та відкрито володіє майном\~ останні 10 років, відкрито користується житловим будинком в цілому та утримує його, не володіла цим майном поза волею власників. Обставин, які б свідчили про заборону чи обмеження набуття у власність позивачем житлового будинку, судом не встановлено. Відповідач Фурсівська сільська рада не заперечила щодо задоволення позову. Частиною 4 ст.344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов\~ висновку, що позов підлягає до задоволення. Позивач не ставить вимогу про стягнення судових витрат.

Outcome: approved