Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, зазначаючи, що 07 березня 2021 року [PERSON] отримав від нього грошові кошти в розмірі 3343 грн. для власних потреб на умовах розписки і зобов`язався повернути позику до 07 червня 2021 року та сплатити 3 % за кожен місяць користування позикою, а у разі невиконання зобов`язання в частині сплати відсотків щомісячно - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення сплати до повного розрахунку, про що склав власноруч розписку. Проте, у визначений строк відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув і не повертає його до цього часу. Тому позивач просить задовольнити його вимоги повністю і стягнути із відповідача борг за розпискою: 3343 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 300 грн. - плата за користування кредитом, 1337 грн. - пеня, 354 грн.- втрати від інфляції та судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. Ухвалою судді від 24.12.2024 відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 27.01.2025 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у позовній заяві до суду не заперечував про розгляд справи в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав, тому у суду є підстави для розгляду справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст.280-289 ЦПК України у заочному порядку, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так з доказів наданих суду слідує, що 07.03.2021 року відповідач [PERSON] склав розписку про отримання в позику у [PERSON] грошових коштів у розмірі 3343 грн та зобов`язався повернути суму боргу до 07.06.2021 року і сплатити 3 % за кожен місяць користування позикою, а у разі невиконання зобов`язання - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати до повного розрахунку. Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав та передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 3343 грн., на що вказує останній у своїй розписці. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. [PERSON] зобов`язався повернути позивачу [PERSON] позику в сумі 3343 грн. та 3 % за кожен місяць користування позикою і повернути гроші в повному обсязі з відсотками своєчасно до 07.06.2021 року, про що зазначив в розписці. Проте, відповідач борг в сумі 3343 грн та відсотки за користування позикою у визначені договором строки - до 07.06.2021 року і на час звернення позивача із позовом до суду не повернув. Відповідно до ст. 526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. З розрахунку позивача, викладеного в позові, вбачається, що розмір заборгованості відповідача за розпискою становить: 3343 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 300 грн. - плата за користування кредитом, 1337 грн. - пеня, також вказано, що 354 грн.- це втрати від інфляції, проте розрахунку розміру інфляційних втрат суду не надано, лише зазначено, що позивачем взято до уваги період з 07.06.2021 року до 12.12.2024 року. На підставі викладеного, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики від 07.03.2021 року та не повернув гроші, взяті в борг у позивача в сумі 3343 грн. та відсотки за користування позиченими коштами, тому [PERSON] має сплатити на користь [PERSON] заборгованість за основною сумою боргу - 3343 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 300 грн. - плата за користування кредитом, 1337 грн. - пеня за період з 07.06.2021 - 24.02.2022 (3343/100*5%*8 міс.), інфляційні втрати в сумі 223,17 грн., всього в сумі 5203,17 грн. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до правової позиції ВС, що міститься у постанові від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22, касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 07.06.2021 року до початку дії воєнного стану - 24.02.2022 року. Розрахунок інфляційних втрат за період з 07.06.2021 до 23.02.2022 року : 3343 грн. Х (1,002Х1,001Х0,998Х1,012Х1,009Х1,008Х1,006Х1,013Х1,016) - 3343 грн.= 223,17 грн. З цих підстав із відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 223,17 грн., а позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати, сплачені ним при подачі позову в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial