Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

08.03.2023 Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж ( далі ПАТ «Запоріжжяобленерго») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] користується електроенергією на підставі особового рахунку № [NUMBER] про користування електроенергією, але обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку з чим виник борг у сумі 735,12 коп. за період з 01.04.2018 р. по 01.01.2019 р. Відповідно до знятих показань приладу обліку за період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 р. відповідачем було спожито за цей період 1580 кВт.год. вартістю 1952,40 грн. За вказаний період оплата за спожиту електричну енергію надійшла на суму 1217,28 грн. З цих підстав, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 08.09.2023 р. судом відкрито провадження у цивільній справі за вказаним вище позовом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву. 19.10.2023 надійшов відзив відповідача [PERSON] , поданий її представником - адвокатом Трачук Н.І., в якому зазначено, що [PERSON] знята з реєстрації місця проживання, про що вона повідомляла позивача. Власником квартири є також [PERSON] , він також є споживачем електричної енергії в цій квартирі та несе солідарний обов`язок. Не погоджується із розміром заборгованості, яку пред`являє позивач, оскільки в листах від 11.12.2018 р. №55/46-1696 позивач зазначає, що станом на 01.12.2018 р. заборгованість складає 927,60 грн., а в листі від 12.06.2023 р. №73-35/19 позивач зазначав про іншу заборгованість в розмірі 735,12 грн., тобто за один і той же період позивач пред`являє різну заборгованість. Розрахунки надані позивачем не містять інформації про виникнення заборгованості. Позивач не надав особисту комерційну інформацію та належний рахунок, які споживач просив надати та визначив обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковим періодом 6 місяців 26 днів, в той час коли розрахунковий період становить 1 календарний місяць. Оформлення рахунку на оплату електричної енергії з порушенням порядку оформлення є неналежним рахунком та грубим порушенням прав споживача. Крім того посилається, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вимогами. Також звертає увагу, що позивач до спірних правовідносин застосовує ПКЕНН та договір 52404670, які втратили чинність. Ухвалою суду від 20.11.2023 року у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення його до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог було відмовлено. Ухвалою суду від 20.11.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Трачук Н.І. про об`єднання позовів було відмовлено. Ухвалою суду від 27.03.2024 року клопотання представника відповідача - адвоката Трачук Н.І. було задоволено та залучено [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог. Також постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 29.07.2024 року ухвалою суду клопотання третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про витребування рахунку за спожиту електричну енергію споживачем за жовтень 2018 року та про залучення ТОВ «Запоріжжяелектропостачання » до участі у справі як третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залишено без задоволення. Зобов`язано позивача Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» надати з дотриманням вимог ст. 93 ЦПК України письмові відповіді на запитання третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] 16.09.2024 року надійшла заява свідка представника ПАТ «Запоріжжяобленерго» з відповідями на поставлені [PERSON] питання. Зазначено, що заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01.01.2019 р. складає 735,12 грн. Розрахунок заборгованості, який додано до позовної заяви не містить рахунків по середньомісячному споживанню. Нарахування наведені у розрахунку за період з 01.04.2018 по 01.01.2019 р. зроблено виключно по показам лічильника, а саме 13.03.2018 р. контролером зафіксовано покази засобу обліку 007397, а в подальшому 26.10.2018 зафіксовано покази обліку 008752 та 06.04.2019 зафіксовано покази засобу обліку 009507. На даний час залишається не сплаченими 611,4 кВт електричної енергії. Представник ПАТ«Запоріжжяобленерго» в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, додатково пояснив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки відповідно до знятих контролером показів лічильника 19.07.2019 року вони складали 010243, вони співвідносяться з показами лічильника станом на 01.01.2019 р. відповідно до заявлених позивачем вимог перебіг строку позовної давності починається з 01.01.2019 р., отже строк позовної давності на вимоги позивача відповідно до ст.. 257 ЦК України мав би закінчитися 01.01.2022 року. Але на підставі ЗУ №540-ІХ від 30.03.2020 року строк позовної давності був продовжений на період дії карантину, тобто до 30.06.2023 р. Крім того у зв`язку із дією воєнного стану строк позовної давності також був продовжений на період дії воєнного стану з 24.02.2022 року до теперішнього часу. Також представник позивача зазначив, що оскільки відповідач не передавала кожного місяця покази лічильника, то певні періоди їй було нараховано заборгованість за спожиту електричну енергію виходячи із середніх показників, але після зняття показів контролером, робився перерахунок, тому розмір заборгованості за спожиту електричну енергію зазначений в різних квитанціях дійсно міг різнитися, але це обумовлено об`єктивними причинами. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що вона є співвласницею квартири за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрована за іншою адресою з 2018 року. Вона передавала покази лічильника по вищезазначеній квартирі, але не кожного місяця, оплата за спожиту електричну енергію також проводилась не кожного місяця. Але із сумою заборгованості вона не згодна, оскільки вважає, що вона не підтверджена належними доказами. Позивач штучно збільшив покази лічильника та нарахував заборгованість. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] також проти позову заперечив з аналогічних підстав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», виходячи з такого. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 Цивільного кодексу України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національноїкомісії,що здійснюєдержавне регулюванняу сферахенергетики такомунальних послугвід 14.03.2018року № 312 (надалі Правила роздрібного ринку електричної енергії). Відповідно до п. 1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Пунктом 1.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі,Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 345829865) встановлено, що 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, а 2/3 частини цієї квартири належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2003 року. З паспорту [PERSON] вбачається, що вона станом 18.11.2003 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» за період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року, на підставі особового рахунку № [NUMBER] надало послуги з постачання електричної енергії до об`єкту, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 1952,40 грн. За вказаний період надійшла оплата за спожиту електричну енергію в сумі 1217,28 грн. Заборгованість складає 735,12 грн. Покази лічильника станом на 01.04.2018 р. складають 7470, а на 01.01.2019 р. - 9050. Всього за цей період обсяг споживання становить 1580 кВт/г. Відповідач подала до суду контррозрахунок за спожиту електричну енергію за період з 01.04.2018 по 01.01.2019 р., з якого вбачається, що нею зазначені покази лічильника на початок та кінець періоду такі як і в розрахунку позивача (7470 та 9063 (у позивача менше - 9050), але обсяг спожитої електроенергії розрахований як 1097 кВт на год., що є невірним, оскільки 7470-7063 дорівнює 1593 кВт на год. Тобто, по розрахунку відповідача розмір фактично спожитої електричної енергії є навіть більшим, ніж розрахував позивач, хоча нею помилково зазначений менший розмір фактично спожитої електричної енергії. Тому суд не приймає цей контррозрахунок. Відповідачка не довела, покази лічильника в оспорюваний період були іншими ніж зазначено в розрахунку позивача. Вона підтвердила, що нею проведено оплату на суму 1217,28 грн., як зазначено в розрахунку. Її доводи про неправильне зазначення показів контролером не можуть прийматися судом до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Як визначено у ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно з пунктом 1.1.2. Правил, договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг. Побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). Згідно з п. 7 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Таким чином, наявність правовідносин між сторонами за договорами постачання електричної енергії, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з електропостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Пунктом 4.7. Правил встановлено, що оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати. Згідно з пунктом 4.3. Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Пунктом 4.12. Правил передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (пункт 4.13. Правил). Тобто, вказаний нормативний акт встановлює обов`язок сформувати платіжний документі на підставі даних лічильника, які повідомлені споживачем чи отримані внаслідок огляду контролером. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.04.2018 р. по 01.01.2019 р. фактично спожито електричну енергію та частково оплачено її вартість, заборгованість оплати за спожиту електричну енергію складає 735,12 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону. За правилами ч. 4 ст.319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Якщо будинок належить на праві приватної власності декільком особам, то позов про стягнення заборгованості має бути пред`явлений до всіх співвласників будинку. При цьому, в разі належності будинку декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири. Такі висновки наведені у постанові ВС від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц, у постанові ВС від 01 вересня 2020 у справі № 352/2163/13-ц). Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить трьом співвласникам. Як вбачається з матеріалів справи 11.11.2005 року укладено договір про користування електричною енергією між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] , отже співвласниками саме вона визначена уповноваженим власником квартири. Та обставина, що [PERSON] зареєстрована з 2018 року за іншою адресою, не звільняє її, як співвласника квартири, до якого здійснюється електропостачання, від обов`язку нести витрати по утримання цього майна. При цьому остання після виконання свого обов`язку співвласника, не позбавлена можливості звернутися до іншого співвласника майна, який фактично користувався наданим послугами, вимагати відшкодування сплаченого нею. Позов до інших співвласників не пред`являвся, суд самостійно не може змінити коло відповідачів, тому розглядає спір в межах пред`явленого позову. Враховуючи вказану обставину, сплата заборгованості по оплаті спожитої електричної енергії підлягає покладенню на відповідачку [PERSON] . Що стосується застосування до спірних відносин строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідач в своїй заяві просить застосувати строк позовної давності. Позивач звернувся із позовом 06.09.2023 р., заборгованість виникла з 01.04.2018 р. (строк оплати по якому настав 21.05.2018 р.). Але слід врахувати приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким встановлено, що під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст.257 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236, зі змінами дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року. З 24.02.2022 року по день розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, під час якого відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, строку, визначені зокрема, ст. ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк його дії ( ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, в редакції, що діяла на час звернення до суду). Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46 гс 22) Тому строк на звернення позивачем з цим позовом, заявленим в вересні 2023 року, тобто під час військового стану, не сплив. Позивачем було сплачено судовий збір при поданні позову до суду в сумі 2684 грн., який підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі на підставі ст. 141 ЦПк України.

Outcome: approved