Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому зазначає, що 01.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір № 590088 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» (у тексті - Договір, Кредитний договір). Згідно з умовами Договору відповідач отримала 11800,00 грн, з обов`язком сплати процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток до Договору) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 27.01.2024. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на суму, зазначену у Договорі. Відповідач у свою чергу умов вказаного Кредитного договору не виконала. 01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» укладено договір факторингу № 01022024, згідно умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» право грошової вимоги за зазначеним Кредитним договором. 04.12.2024 позивачем на адресу відповідача надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка у визначені строки добровільно відповідачем сплачена не була. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором у встановлених Договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, відповідач має заборгованість у сумі 105256,00 грн, з яких 11800,00 грн - сума кредиту, 93456,00 грн - сума відсотків за користування кредитом. Позивач просить стягнути загальну суму заборгованості за простроченим зобов`язанням та судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплаченого при подачі позову до суду, та 5000,00 грн - відшкодування витрат на правничу допомогу. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» Усенко М.І., просить суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, розглянути справу у відсутності їх представника, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Ухвалою суду від 14.01.2025 (а. с. 116, 117) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачеві і представникові позивача копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 15.01.2025, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 119). Відповідачеві копію ухвали від 14.01.2025 надіслано 14.01.2025 та доставлено 15.01.2025 на адресу електронної пошти, наявну в матеріалах справи, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 120). Відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також будь-яких заяв, пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, яка є предметом цього позову, відповідач до суду не подав. Відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (стаття 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (частина тринадцята статті 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до статей 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; сторони та інші учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію», де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. В силу приписів статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до частини першої статті 598 ЦК України. Згідно положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 01.02.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено електронний договір № 590088 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort». Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) становить 11800,00 грн. (пункт 1.3. Договору); строк кредиту - 360 днів, періодичність сплати процентів - кожні 20 днів (пункт 1.4. Договору); стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день (пункт 1.5 Договору); дата остаточного погашення заборгованості - 27.01.2024. Аналогічні умови містяться у Паспорті споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма), який як і всі інші документи, що в сукупності складають Договір, підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором М032 Відповідно до пункту 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно умов Договору такі реквізити надаються Товариству Позичальником самостійно, з метою отримання кредиту. Також пунктом 3.1 Договору передбачено, що проценти, які нараховуються за цим Договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 01.02.2024 у відповідача наявна заборгованість у загальному розмірі 105256,00 грн. Також пунктами 1.1, 1.15, 9.2, 9.6 Договору передбачено, що цей договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки, та цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Окрім того пунктом 9.11 Договору передбачено, що всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною Договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Як вбачається із довідки про ідентифікацію, [PERSON] 31.01.2023 на мобільний телефон надіслано одноразовий ідентифікатор для акцептування договору № 590088 від 01.02.2023, та вказаний Договір підписаний даним одноразовим ідентифікатором. Також в матеріалах справи наявний лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» від 30.10.2024 № 20241030-239, із якого вбачається, що на картку № [NUMBER] , яка зазначена у Договорі, здійснено переказ коштів у сумі 11800,00 грн, що свідчить про укладення зазначеного Договору та виконання його умов ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», чого відповідач не заперечила. Відтак, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 11800,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Станом на 01.02.2024 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів у строки, передбачені Договором, не виконала, у зв`язку з чим у останньої виникла зазначені вище заборгованість. 01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» укладено договір факторингу № 01022024, згідно умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників Кредитний договір відповідача [PERSON] № 590088 міститься у реєстрі боржників за порядковим номером 9639. Загальна сума заборгованості 105256,00 грн, яка складається із залишку по тілу кредиту в розмірі 11800,00 грн, залишку по відсотках у сумі 93456,00 грн. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до відповідача за договором № 590088 про надання споживчого кредиту від 01.02.2023, що підтверджується договором факторингу від 01.02.2024 № 01022024, згідно якого права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній у пункті 7.1 вказаного договору (пункт 6.2.3); копією платіжної інструкції № 74875 від 01.02.2024 про сплату ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на рахунок ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відповідної суми, передбаченої пунктом 7.1 договору факторингу; актом приймання-передачі реєстру боржників та витягом з даного реєстру. Під час судового розгляду доказів своєчасного виконання [PERSON] зобов`язання з повернення кредиту судом не здобуто. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із встановлених судом обставин вбачається, що невиконання відповідачем зобов`язання з погашення заборгованості за Кредитним договором між нею та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» в обумовлені договором строки призвело до порушення прав позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до пункту шостого статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію Договору про надання правової допомоги з АО «АПОЛОГЕТ» № 0103 від 01.03.2024, витяг з замовлення № 18 від 01.03.2024, копію платіжної інструкції № 26 від 15.11.2024, копію детального опису наданих послуг від 18.11.2024 за договором про надання правової допомоги від 01.03.2024 АО «АПОЛОГЕТ», копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1266140, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2093. Тому з урахуванням вимог статті 137 ЦПК України суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Клопотань про зменшення суми витрат на правничу допомогу в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України від відповідача на адресу суду не надходило. Окрім того, згідно статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 8474 від 03.12.2024.

Outcome: approved