Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 04 грудня 2024 року представник [PERSON] адвокат Боднар О.В. через підсистему «Електронний суд» звернулася в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі (однієї четвертої) частки заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати звернення до суду і до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення 23\~річного віку (а.с. 1 5). В обґрунтування позовних вимог представник [PERSON] адвокат Боднар\~О.В.\~ зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року (справа №\~607/15836/24). У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Адвокат посилається на те, що їхній син навчається на другому курсі денної форми навчання, факультету комп`ютерних інформаційних технологій в Західноукраїнському національному університеті. Початок навчання за обраною спеціальністю 01 вересня 2023 року, завершення навчання згідно з навчальним планом 30 червня 2027 року. [PERSON] навчається на контрактній формі, загальна вартість навчання становить 132\~066 гривень. Представник позивача вказує, що оплату навчання проводить позивач самостійно, власного доходу [PERSON] немає, а тому, потребує матеріальної допомоги від батьків. Крім того, їхній син на дату звернення з цим позовом, проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні; доходу [PERSON] не вистачає для задоволення матеріальних потреб повнолітнього сина. Адвокат звертає увагу на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, хоча має щомісячний дохід, знаходиться у працездатному віці, а тому, на думку позивача, може надавати матеріальну допомогу у розмірі заробітку (доходу). 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею\~178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024\~року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30, 31). Представник позивача [PERSON] адвокат Боднар О.В. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві та просила його задовольнити, щодо ухвалення судом заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №\~0610215146971, №\~0610220659073, №\~0610228259899, а також оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 34, 39, 40, 44). Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (частина перша); судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно (частина п`ята); у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої); днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1 4 частини восьмої). Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа №\~760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Цей висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа №\~361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, позивач не заперечив стосовно можливості ухвалення заочного рішення, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] адвоката Боднар О.В., дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. 08 серпня 2004 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2024 року (а.с.24, 25). У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №\~1735, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільській області України (а.с.\~11). Як вказано у довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб №\~133 від 25 вересня 2024 року, виданої ДП «Добродій-Сервіс-1», до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , [INFO] заявник, [PERSON] , [INFO] батько чоловіка, [PERSON] , [INFO] чоловік, [PERSON] , [INFO] син, [PERSON] , [INFO] донька (а.с.14). Відповідно до довідки виданої Західноукраїнським національним університетом №\~239 від 25 вересня 2024 року, [PERSON] навчається на другому курсі денної форми навчання, на контрактній основі, факультет комп`ютерних інформаційних технологій та здобуває ступінь бакалавр. Початок навчання 01 вересня 2023 року завершення навчання 30 червня 2027 року (а.с.\~15), що також підтверджується студентським квитком серія [NUMBER] (а.с.\~16). У договорі про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №\~391152 від 06\~серпня 2023 року, укладеного між ЗУНУ та [PERSON] , яка діє від імені здобувача освіти [PERSON] , загальна вартість платної освітньої послуги становить 132\~066 гривень. Замовник вносить плату щопівроку не пізніше ніж 10 вересня та 10 лютого (а.с. 19, 20). Згідно довідок про відсутність індивідуальних відомостей про особу [PERSON] , виданих Пенсійним фондом України №\~2751111927771729 та №\~7091600201082011 від 29\~листопада 2024 року дані щодо запитуваної особи відсутні (а.с. 17, 18). Відповідно до платіжних інструкцій №\~0.0.3863500046.1 від 05 вересня 2024 року, №\~0.0.3436950292.1 від 25 січня 2024 року, №\~0.0.3172215810.1 від 29 серпня 2023 року, [PERSON] здійснила оплати за навчання в розмірах по 17\~226 гривень (а.с. 21 23). Згідно відповіді №\~1090101 від 04 лютого 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року становить 1\~578 113,23 гривень. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №\~9-зп). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України). Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Як вказано у статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частини першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проте досягнення дитиною повноліття не є перешкодою для судового захисту прав і свобод сина або дочки, які досягли повноліття і потребують матеріальної допомоги. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття\~185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України. Так, статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша); право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина друга). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №\~3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття\~(незалежно від форми навчання),\~виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 192 і 194 197 цього Кодексу (стаття 201 СК України). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Відповідно до\~частини першої\~статті 182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, зазначених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №\~3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України (див. пункт 17). Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як встановлено у судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, син [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] проживає разом із матір`ю (позивачем) та перебуває на її повному утриманні. Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути на її користь з відповідача на утримання сина, який продовжує навчання аліменти у розмірі (однієї четвертої) частки заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати звернення до суду і до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку. Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що син сторін [PERSON] , навчається у Західноукраїнському національному університеті, потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а [PERSON] , який працевлаштований, має можливість надавати сину таку допомогу суд, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається, у розмірі 1/6 частини усіх його доходів. Часткове задоволення позовних вимог, з-поміж іншого, обумовлено проаналізованими судом витратами на навчання повнолітнього [PERSON] , які понесла його мати та потенційно понесе у майбутньому, врахував доходи відповідача, а тому, на думку суду, встановлення розміру аліментів у 1/6 частини усіх доходів [PERSON] буде обґрунтованим, пропорційним та забезпечить можливість для належного навчання його сина. Оцінивши та вивчивши всі зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач є працездатним, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Доказів того, що за станом здоров`я та/або матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання свого сина, суду не надано. Також, суду не надано доказів наявності у відповідача інших утриманців. За таких обставин суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається в розмірі 1/6 частини усіх його доходів, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку. Суд керується виключно інтересами сина [PERSON] та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для його повноцінного навчання. Стягнення аліментів в даному розмірі, на думку суду, розумним та достатнім для забезпечення навчання повнолітнього сина. Крім того, цей розмір аліментів на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності, моральності. Суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши долучені до матеріалів справи докази щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд доходить висновку, що для забезпечення навчання, достатнього рівня життя повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , виходячи з засад розумності, пропорційності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягувати з дня подання позову до суду, тобто з 04 грудня 2024 року і до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку. Відповідно до\~частини першої,\~пункту 3\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той\~факт,\~що позов\~про стягнення\~аліментів на\~утримання повнолітнього\~сина,\~який продовжує\~навчання в\~частці від\~заробітку задоволений\~частково,\~а позивач\~ [PERSON] \~звільнена від\~сплати судового\~збору на\~підставі пункту\~3\~частини першої\~статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~відповідно до\~якого від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1\~211 (одної тисячі двісті одинадцять) гривень 20\~(двадцять) копійок.

Outcome: partial