Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою в електронній формі через електронний кабінет до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23339 від 10.03.2021 року в розмірі 12500 гривень Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», та [PERSON] укладено договір № 23339 про надання фінансового кредиту, який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на таких умовах: сума виданого кредиту - 2000 гривень, дата надання кредиту - 10.03.2021 року, строк кредиту - 30 днів, валюта кредиту - UAH, стандартна процентна ставка - 2,5 % в день або 912, 5 % річних. Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів на яку перераховано кредитні кошти в сумі 2000 гривень. Станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 12500 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 10500 гривень. Надалі 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Згідно з реєстром боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Ухвалою суду від 08.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача - адвоката Калініна С.К. до суду поступив відзив на позовну заяву (а.с.35-41), в якому він просив позов задоволити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 500 гривень, з яких 2 000 гривень - сума кредиту, 1 500 гривень - узгоджені сторонами проценти за користування кредитними коштами, у решті позову відмовити. Представник відповідача відзив обгрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів зміни умов договору в частині строку надання кредиту. Позовна заява також не містить посилань на такі обставини, тому право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору у ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» - 08.04.2021 року, тому, починаючи зі зазначеної дати, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом. У свою чергу ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» нарахувало проценти за позикою в значно більшому розмірі та відступили право вимоги процентів у такому розмірі позивачу. При цьому в позовній заяві не наведено підстав такого розрахунку процентів. А додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за кредитним договором містять виключно суми процентів, права вимоги яких були передані позивачу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Крім того, позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема простроченої заборгованості за процентами в сумі 10 500 гривень із зазначенням, за який період була нарахована така заборгованість та за якою відсотковою ставкою. З урахуванням наведеного, вважає, що розрахунок позивача про стягнення з відповідача процентів нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (прострочення грошового зобов`язання), після спливу строку кредитування (08.04.2021), позивач має право в порядку, визначеному ч.2 статті 625 ЦК України, проте, таких вимог позивачем не заявлено. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. З огляду на вказане таке нарахування процентів є неправомірним. Від представника позивача до суду поступила відповідь на відзив (а.с. 60 - 72), в якому він вказав, що 10.03.2021 року [PERSON] , укладаючи кредитний договір № 23339 з ТОВ «ФК» АВІРА ГРУП», погодилась на умови, визначені цим договором. Відповідно п.2.3 вказаного договору у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Згідно з обґрунтованим розрахунком наданим первісним кредитором прострочена заборгованість за процентами в сумі 10500 гривень нарахована за період з 10.03.2021 року по 16.02.2022 року за стандартною процентною ставкою - 2,5 % в день або 912, 5 % річних. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без участі представника позивача (а.с. 64). Сторона відповідача у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розгляд справи проводити без участі сторони відповідача (а.с. 40). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з ч.ч.4,5ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10.03.2025 року, є дата складення повного судового рішення 17.03.2025 року з врахуванням ч. 3 ст.124 ЦПК України. Враховуючи вищевказане, вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. За правилом ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. ст. 626,628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Судом встановлено, що 10.03.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» (товариство) та відповідачем [PERSON] (клієнт) укладено договір про надання фінансового кредиту № 23339 (а.с. 9-10), який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 6.1). Предметом договору є фінансовий кредит в розмірі 2 000 гривень, який надано товариством на умовах строковості, зворотності та платності, клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договром (п.1.1); кредит надано на строк 30 днів, тобто до 08.04.2021 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому випадку діє до повного його виконання сторонами (п.1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договром (п.1.3). За використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту (п. 1.5). У розділі 2 договору передбачено порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором. У п.2.1 -2.3 цього договору закріплено, що сторони домовилися про те, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.1.). Сума кредиту, комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штаф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором (п.2.2). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (п. 2.3). В розділі 7 цього договору зазначено анкетні дані сторін договору, в якому вказано номер телефону позичальника [PERSON] [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , Із додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № 23339 від 10.03.2021 року (а.с.11), який є невід`ємною частиною до договору фінансового кредиту №23339 від 10.03.2021 року та підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором, вбачається, орієнтовна сукупна вартість кредиту 3800 гривень, з яких 2000 гривень - сума кредиту, 300 гривень - комісія за користування системою 15%, фіксована процентна ставка 2,5%, 1500 гривень - сума нарахованих процентів за користування кредитом, сума пені 5%. Відповідно до довіки ТОВ «ФК «Авіра Груп» (а.с. 8 зворот) клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №23339 від 10.03.2021 року, ідентифікована товариством, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі https:www.aviracredit.com.ua: одноразовим ідентифікатором [NUMBER], 10.03.2021 року, який було відправлено на номер телефону [NUMBER] . Із інформаційної довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» від 21.05.2024 року №5157/05 (а.с.21) вбачається, що 10.03.2021 року о 15.50.06 годин успішно проведена транзакція на суму 2000 гривень, номер платіжної карти [NUMBER] , видача кредиту#23339. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Авіра Груп» (а.с. 66-71), за договором №23339 від 10.03.2021 року заборгованість [PERSON] розрахована за період з 10.03.2021 року до 06.10.2021 року та становить 12500 гривень. Представником відповідача не оспорюється факт укладення договору між первісним кредитодавцем та відповідачем, а також факт перерахунку грошових коштів. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не погоджується з розміром процентів та вважає, що проценти повинні розраховуватися в межах дії договору, тобто протягом 30 днів. Після закінчення строку дії договору кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України, однак позивач такої вимоги не заявляв. Також ним оспорюється стягнення з відповідача 300 гривень нарахованої комісії, з посиланням на те, що з урахування положень Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги про стягнення комісії є несправедливими, а умови кредитного договору нікчемними. З таким твердженням представника відповідача погодитися не можливо, оскільки з умов договору № 23339, укладеного 10.03.2021 року між відповідачем та первісним кредитором, вбачається, що строк його дії - 30 днів, але в будь якому випадку до повного його виконання сторонами (п.1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товаристу 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (порцентів) на добу (п.1.3). При цьому в розділі 2 «Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договром», сторони погодили, що у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період просточення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої заборгованості (п. 2.3), тобто відповідач, підписуючи даний договір, погодилася на його пролонгацію на строк до повного його виконання, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої заборгованості (п. 2.3). Договір підписаний сторонами та його не визнано недійсним або нечинним повністю чи частково окремі положення. Крім того, матеріали справи не містять доказів належного виконання умов договору, а тому відповідно проценти нараховані за період просточення згідно п. 2.3 договору, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої просточки, тобто за 210 календарних днів, де 30 днів - строк дії договору та 180 календарних днів - строк з моменту виникнення заборгованості, на який пролонговано договір його сторонами. Таким чином, внаслідок прострочення погашення кредиту розмір процентів становить 10500 гривень (2000*2,5%*210). Представник відповідача оспорює факт нарахування відповідачу комісії за надання кредиту в розмірі 300 гривень, однак позивачем вимоги про стягнення 300 гривень комісії не заявлено. Також судом встановлено, що 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» (клієнт) та ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) укладено договір факторингу №02-17/2022 (а.с.12-15), відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 року (а.с. 8), клієнт відступив факторові право вимоги до [PERSON] за договором №23339 заборгованість у розмірі 12 500 гривень, з яких 2000 гривень - сума кредиту, 10 500 гривень - залишок по відсотках. У ч.1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За таких обставин суд вважає, що у зобов`язанні за договором від 10.03.2021 року про надання фінансового кредиту № 23339 укладеним з [PERSON] відбулась заміна кредитора внаслідок належного відступлення права вимоги, а тому ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» має право на звернення до суду з цим позовом. Таким чином, з відповідача на користь позивача за договором від 10.03.2021 року про надання фінансового кредиту № 23339 підлягає стягненню сума заборгованості, що становить 12500 гривень, з яких 2000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 10500 гривень - прострочена заборгованість за процентами. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, У зв`язку зі задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплачена ним під час звернення до суду через систему «електронний суд» в розмірі 2 422,40 гривень, що становить 0,8 від відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією №33540 від 02.12.2024 року (а.с. 19 зворот). Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надало суду: - договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с. 16-17), укладеним між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчук С.В. зі строком дії до 31.12.2024 року; - додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с.18), відповідно до якої сторони ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокат Пархомчук С.В. погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2025 року; - акт від 27.01.2025 року про отримання правової допомоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» наданої адвокатом Пархомчук С.В. (а.с. 75 зворот), в якому зазначено вартість послуг з надання правової допомоги, а саме: 2000 гривень (1 година) - зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] за кредитним договором №23339 від 10.03.2021 року; 5000 гривень (2,5 годин) - складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики; 3 000 гривень (1,5 годин) - інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи; 500 гривень - канцелярські витрати та виготовлення копій документів, відправка поштової ькореспонденції; - рахунок №27.01.2025-4 від 27.01.2025 року (а.с. 77 зворот), з якого вбачається, що адвокатом Пархомчук С.В. надано ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ»послугу правничої допомоги, вартість якої згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року становить 10 500 гривень; - платіжну інструкцію №34656 від 27.01.2025 року (а.с. 77) про сплату ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» коштів у сумі 10500 гривень адвокату Пархомчук С.В. за правничу допомогу згідно договору про правничу допомогу №27.01.2025-4 від 29.12.2023 року. Представником відповідача подано заперчення щодо розміру витрат на правову допомогу позивача в якому він вказав про те, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 10500 гривень не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову. Вважає, що врахування пропорційності задоволених вимог на визнану ним суму слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1540 гривень. Також представник відповідача просив стягнути з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на користь [PERSON] судові витрати по оплаті послуг адвокатського бюро «Калінін та партнери» з надання правової допомоги в розмірі 3960 гривень. На підтвердження вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу представником відповідача надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.01.2025 року №б/н/25 (а.с. 52 зворот - 54), додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 09.01.2025 року в якому зазначено, що за надання професійної (правової) допомоги клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 5500 гривень, у строк до набрання судового рішенням законної сили, у справі що визначена предметом договору; додаток №2 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 09.01.2025 року - акт виконаних робіт (наданих послуг) від 23.01.2025 року (а.с.57) в якому вказано про надання бюро насупних послуг [PERSON] , а саме 500 гривень - усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі №938/8/25 (1 година), 1000 гривень - вивчення та аналіз позовної заяви з додатками в частині вимог щодо заборгованості за кредитним договром №23339 від 30.01.2021 року (2 годин), 4000 гривень - підготовка, оформлення, подання до суду в інтересах клієнта відзиву на позовну заяву у справі №938/8/25. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Даючи оцінку зазначеним доказам, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень. У зв`язку із задовлення позову витрати відповідача на правову допомогу залишаються за ним.

Outcome: approved