Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач АТ «Банк інвестицій та заощаджень» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2019 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № РР/30/99 (з ануїтетними платежами), за яким банк (позивач) надав відповідачу кредит в розмірі 600 000,00 грн. на споживчі потреби. Дата повернення кредиту - 21.03.2029. Загальна вартість кредиту становить 1728946,68 грн. Кредит, одержаний позичальником за договором, та нараховані проценти за його користування повертаються щомісячно згідно графіку ануїтетних платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 22.03.2019 між позивачем та [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки №РР/30/99/Р1 від 22.03.2019, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед кредитором за порушення [PERSON] , взятих на себе забезпечених порукою зобов`язань, що витікають з договору про надання споживчого кредиту №РР/30/99 від 22.03.2019 (з ануїтетними платежами), а також всіх додаткових договорів та угод до нього, в тому числі укладених в майбутньому, укладених між кредитором та боржником. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] кредит, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 600 000,00 грн. на його рахунок. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, не сплачує кредит та нараховані проценти, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 09.08.2024 становить 122464,74 грн. та включає в себе прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 19565,87 грн., прострочену заборгованість за процентами за період з 01.09.2023 по 30.06.2024 у розмірі 100615,03 грн., інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 31.07.2021 по 31.01.2022 у розмірі 1574,68 грн., 3% річних у розмірі 709,16. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] 10.07.2023 були направлені вимоги про дострокове виконання зобов`язання до договором про споживчий кредит №РР/30/99 (з ануїтетними платежами) від 22.03.2019. Не зважаючи на обізнаність відповідачів про умови кредитного договору, відповідачі не сплатили заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та не вжили жодних заходів для її врегулювання. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит №РР/30/99 від 22.03.2019 (з ануїтетними платежами) на загальну суму 122464,74 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2024 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому до суду через систему «Електронний суд» від представника надійшла заява з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судова повістка направлялась на адресу зареєстрованого місця проживання. Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судова повістка направлялась на адресу зареєстрованого місця проживання. Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідачі не скористались процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 22.03.2019 між Публічним акціонерним товариством ««Банк інвестицій та заощаджень»» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №РР/30/99 (з ануїтетними платежами).(а.с.16-23). За умовами п. 1.1.1. та п. 1.1.4. договору, банк надав позичальнику кредит у розмірі 600 000,00 грн. на споживчі потреби.(а.с.28) Відповідно до п. 1.1.5. сторони визначили, що дата повернення кредиту: 21.03.2029. За користування кредитом, позичальник зобов`язався сплачувати проценти в розмірі 27 % річних (п.1.2.1 договору). Згідно із п. 1.2.4. договору, реальна річна процентна ставка становить 30,35 % річних. Відповідно до п. 1.1.7. договору, загальна вартість кредиту становить 1 728 946,68 грн. Підпунктом 1.4.2., пункту 1.4. договору передбачено, що кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, зазначений у п.п. 1.4.1. цього договору. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, кредит, одержаний позичальником за договором, повертається щомісячно згідно встановленого графіку ануїтетних платежів, зазначеними в ньому рівними частинами (ануїтетний платіж), кожна з яких включає в себе заборгованість за сумою кредиту та процентами за його користування, розрахованими за весь строк користування кредитом, але не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця, починаючи з 10.04.2019. Графік ануїтетних платежів наведений в Додатку №1 до даного договору. При цьому повне повернення кредиту здійснюється позичальником не пізніше дати повернення кредиту, зазначеної у п. 1.1.5 договору. Згідно із п. 3.1. та п. 3.2 договору, банк щомісяця за період з першого числа по останнє число (включно) місяця нараховує проценти за кредитом, виходячи із встановленої в п. 1.2.1 цього договору процентної ставки та фактичної суми наданого кредиту за фактичний строк користування наданим кредитом (метод «факт/факт»), кількість днів у році зазначається фактична - 365/366. При нарахуванні процентів дата надання кредиту враховується, а дата повернення кредиту - ні. Залишок процентів за неповний розрахунковий період сплачується одночасно з погашенням суми кредиту. Згідно з п. 5.6 договору, позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування ним та неустойки, передбачені цим договором. Сторони погодили, що згідно з п.1.3.1., п.1.3 Договору про споживчий кредит виконання зобов`язань за договором забезпечується: іпотекою 3-кімнатної квартири загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності позичальнику та [PERSON] та порукою [PERSON] . У забезпечення виконання грошового зобов`язання за Договором про споживчий кредит був укладений договір поруки. 22.03.2019 між АТ ««Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] укладено договір поруки № РР/30/99/Р1.(а.с.33-35). Згідно з п. 1.1. договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання боржником, яким є [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору споживчого кредиту № PР/30/99 від 22.03.2019, а також всіх додаткових договорів та угод до нього в тому числі укладених в майбутньому, укладених між кредитором та боржником, відповідно до умов якого боржник зобов`язаний повернути кредитору кредит в сумі 600 000,00 гривень в строк до 21.03.2029, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 27 % річних, комісії, можливі пені та штрафи у розмірах та на умовах, визначених кредитним договором. Згідно з 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до п. 1.3. договору поруки, відповідальність поручителя виникає, як у випадку невиконання боржником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні боржником зобов`язань в цілому. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Договором не виконував належним чином, не погашав належні до сплати суми за користування кредитом. 02.07.2024 на адресу [PERSON] була направлена вимога про виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № РР/30/99 від 22.03.2019, яку відповідачка отримала 31.07.2024, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за пошуком поштового відправлення №0504008799316 (а.с.44). Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, станом на 09.08.2024 заборгованість за договором №РР/30/99 (з ануїтетними платежами) від 22.03.2019 становить 122464,74 грн. та складається з: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 19 565,87 грн: прострочену заборгованість за процентами за період з 01.09.2023 по 30.06.2024 (включно) в розмірі 100 615,03 грн; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язань (ст. 625 ЦК України) за період з 31.07.2021 по 31.01.2022 в розмірі 1 574,68 грн.; 3% річних (ст. 625 ЦК України) - 709,16 грн. (що включає в себе 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.05.2020 по 23.02.2022 в розмірі 42,82 грн та 3% річних за несвоєчасне повернення процентів за період з 13.05.2020 по 23.02.2022 в розмірі 666,34 грн) (а.с.36-38). Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості, матеріали справи не містять. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК ). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно вимог ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а вразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних за порушення строків повернення кредиту та несвоєчасне повернення процентів у розмірі 709,16 грн., а також інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 1575,68 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд визнає правильним і таким, що підлягає задоволенню. Між іншим, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022, внесені зміни, серед іншого, до Цивільного кодексу України, а саме доповнено пунктом 18 розділ ЦК «Прикінцеві та перехідні положення». Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває. Таким чином, на час дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, наявного у матеріалів справи, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань та 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути виключно за період до введення в Україні воєнного стану. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачами не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. У зв`язку з тим, що відповідачами не надано до суду доказів в підтвердження того, що належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі в розмірі по 1514,00 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved