Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

В провадженні\~Київського районного\~суду м.\~Одеси перебувала\~цивільна справа\~№947/33908/24\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2025 року позовні вимоги позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення\~з\~дня\~звернення до\~суду,\~тобто\~з\~22.10.2024\~року до\~досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , після чого стягувати аліменти на\~утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з\~ [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 17.02.2025 року представник позивачки [PERSON] адвокат Павлишин Юрій Миколайович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №947/33908/24\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу адвоката у загальному розмірі 21950,00 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про ухвалення додаткового рішення було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. 10.03.2025 року від представника [PERSON] адвоката Єгорова Олександра Сергійовича надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких він просив зменшити витрати на правничу допомогу, зазначив, що на прохання суду представником позивача на останнє засідання не були надані документи, що дозволяли вирішити питання правничої допомоги у основному рішенні, що привело до затягування розгляду справи та безпідставного завищення позивачем вимог щодо розміру правничої допомоги, складання ним заяви про ухвалення додаткового рішення, а також необхідністю відкладення судового засідання. Вказує, що потреба в ухваленні додаткового рішення виникла виключно через непідготовленість представника позивача до засідання та несвоєчасне подання відповідних документів на підтвердження витрат на правничу допомогу. Вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу завищений, оскільки серед іншого до переліку витрат включені витрати, що не є правничими, зокрема відправлення поштою відповіді на відзив та заперечень щодо розгляду зустрічного позову. Також звертає увагу, що з урахуванням того, що справа є нескладною, а також з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем, представником позивачки заявлені судові витрати більш ніж на 20000,00 грн., при цьому відповідач не має офіційного доходу, і фактично сума витрат на правову допомогу дорівнює утриманню однієї дитини за рік, що свідчить про не співмірність витрат розглянутій справі. Крім того, у відповідача на утриманні знаходиться ще й непрацездатна матір. У судовому засіданні 11.03.2025 року представник позивачки Павлишин Юрій Миколайович підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення, просив їх задовольнити. У судовому засіданні 11.03.2025 року представник відповідача Єгоров Олександр Сергійович заперечував проти задоволення заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу. Відповідно до\~ч.3\~та ч.4\~ст.\~270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви, виходячи з наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Згідно Рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні правові висновки містять і постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18: якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що згідно Договору про надання правничої допомоги від 25.07.2024 року між [PERSON] та адвокатом Павлишиним Юрієм Миколайовичем, Акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 16.02.2025 року з детальним описом робіт, із зазначенням витраченого часу та вартості послуг та уточненого розрахунку суми судових витрат, оплата послуг адвоката становить 20450,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції №2.94778609.1 від 14.02.2025 року позивачем сплачено в рахунок оплати за договором правничої допомоги суму 3000,00 грн., та відповідно до платіжної інструкції №2.95151333.1 від 16.02.2025 року позивачем сплачено в рахунок оплати за договором правничої допомоги суму 1500,00 грн. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем по справі було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги, що підтверджується вище переліченими доказами. Проте, враховуючи викладене, заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, розгляд справи не значної складності з повним визнанням відповідачем позовних вимог, а також обставин не надання представником позивача вчасно доказів на підтвердження розміру витрат, що стало наслідком відкладення судового засідання, виходячи з принципів розумності, справедливості, співмірності та пропорційності, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, та стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Outcome: partial