Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2024 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав, а відповідач прийняв у борг 30 000 (тридцять тисяч) гривень. На підтвердження зобов?язань відповідачем складено розписку про отримання грошових коштів у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до розписки, кошти мали бути повернуті позичальникові у термін до 30 червня 2024 року. Позивач зазначає, що на усну вимогу відповідач кошти повертати відмовляється з огляду на скрутне матеріальне становище. Посилаючись на положення статей 207, 525, 526, 527, 530, 626, 628, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, практику Верховного Суду, вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд: - стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 30 000 грн. - стягнути з [PERSON] на його користь сплачений ним судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 06 серпня 2024 року було скеровано запит на ім`я голови Березівської міської ради Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 14 серпня 2024 року відповіді встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року заяву представника [PERSON] адвоката Атаманчук Н. С. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Вирішено розгляд справи, призначений на 12 вересня 2024 року провести у режимі відеоконференції «ВКЗ». Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року заяву представника [PERSON] адвоката Кузя О. М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Вирішено розгляд справи, призначений на 12 вересня 2024 року провести у режимі відеоконференції «ВКЗ». Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року клопотання представника [PERSON] адвоката Кузя О. М. про виклик свідків задоволено. Викликано у якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2024 року заяву представника [PERSON] адвоката Кузя О. М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Вирішено розгляд справи, призначений на 23 жовтня 2024 року провести у режимі відеоконференції «ВКЗ». Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року заяву представника [PERSON] адвоката Кузя О. М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Вирішено розгляд справи, призначений на 07 листопада 2024 року провести у режимі відеоконференції «ВКЗ». Відповідно до довідкового листа від 07 листопада 2024 року сторони у справі на судове засідання не з`явилися. Слухання справи відкладено на 04 грудня 2024 року. Відповідно до довідкового листа від 04 грудня 2024 року сторони у справі на судове засідання не з`явилися. Слухання справи відкладено на 19 грудня 2024 року. Протокольною ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.12.2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 28.01.2025 року. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 27 січня 2025 року заяву представника [PERSON] адвоката Кузя О. М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Вирішено розгляд справи, призначений на 28 січня 2025 року провести у режимі відеоконференції «ВКЗ». Ухвалою Березівського\~районного суду\~Одеської області\~від 28\~січня 2025\~року клопотання\~представника [PERSON] \~ адвоката\~Голотової М.\~м.\~про поновлення\~строку на\~подання доказів\~задоволено. Долучено до матеріалів цивільної справи копії наступних документів: - скрін шоти листування з телефону позивача із свідком [PERSON] ; - копія розписки до внесення в неї відомостей про свідків; - копію ухвали про відкриття провадження та судове рішення по справі № 494/287/24; - копію ухвали про відкриття провадження по справі № 494/340/24. Клопотання представника [PERSON] адвоката Голотової М. М. про допит свідка задоволено. Вирішено допитати як свідка [PERSON] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 28 січня 2025 року заяву представника [PERSON] адвоката Голотової М. М. про забезпечення позову повернуто без розгляду. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 29 січня 2025 року у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката Голотової М. М. про забезпечення позову відмовлено. Протокольною ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.12.2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 12.02.2025 року. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12.02.2025 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Кузя О. М. про виклик та допит свідка відмовлено. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2025 року заяву представника [PERSON] адвоката Голотової М. М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Вирішено розгляд справи, призначений на 04 березня 2025 року провести у режимі відеоконференції «ВКЗ». Доводи особи, яка подала відзив на позовну заяву У серпня 2024 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки кошти у розмірі 30 000 грн відповідач [PERSON] не отримував, відтак підстав для їх стягнення немає. Крім того, посилається на те, що між [PERSON] , іншими співвласниками земельної ділянки площею 10,3577 га з кадастровим номером 5121286100:01:001:0159 та [PERSON] укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 20 років, отже, останній має першочергове право на придбання вказаної земельної ділянки. Доводи особи, яка подала відповідь на відзив У вересні 2024 року представник позивача подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що посилання представника відповідача, у відзиві на позовну заяву, не заслуговують на увагу. Посилається на те, що кошти для сплати гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 30 000 грн були надані позивачем відповідачу, відтак, оскільки правовідносини є борговими, вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до розписки про отримання грошей від 15 лютого 2024 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 30 000 грн. розписка написана в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав земельна ділянка площею 10,3577 га з кадастровим номером 5121286100:01:001:0159 належить на праві власності [PERSON] (1/3 частка, [PERSON] (1/3 частка), [PERSON] (1/3 частка). Згідно з договором оренди землі від 03 листопада 2017 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , предметом договору є земельна ділянка площею 10,3577 га з кадастровим номером 5121286100:01:001:0159. Строк дії договору оренди встановлено у 20 років (а. с. 61-62). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 08.11.2017 року зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5121286100:01:001:0159 строком на 20 років, орендар [PERSON] (а. с. 64 зворот 65). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Крім того, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав та зазначив, що позичив відповідачу 30 000,00 грн, щоб він оформив документи на продаж землі. Натомість відповідач не повернув йому суму боргу, у зв`язку із чим він змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення коштів. Текст розписки було підготовлено ним, гроші передав зранку, а в другій половині дня була написана розписка в присутності свідків. Представник позивача адвокат Голотова М. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтвердила та зазначила, що розписка була надрукована і це була вимога відповідача про передачу 30 000,00 грн. Відповідач та його сестра хотіли продати землю, але не мали оформлених документів. У зв`язку із цим відповідач просив у позивача кошти на адвоката для оформлення документів на землю. Вказала, що розписка була написана в присутності сестри відповідача та інших свідків. При цьому представник позивача стверджувала, що кошти були передані позивачем відповідачеві до моменту написання розписки. Відповідач [PERSON] заперечив позовні вимоги та зазначив, що грошей не отримував. Позивач просив його підписати якісь документи він їх підписав, зміст не розумів. З юристом договору не укладав, гроші в борг не брав. Представник відповідача адвокат Кузь О. М. заперечив позовні вимоги та зазначив, що кошти відповідачеві не надавалися. Вказане підтверджується показаннями свідків, які були присутні під час підписання розписки. При цьому стверджував, що позивачем не доведено факту передачі відповідачеві коштів, вказані посилання спростовуються показами свідків у справі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою [PERSON] вказала, що вона, її сестра та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки, по 1/3 частки кожен. Земля знаходиться в оренді у [PERSON] та вони запропонували останньому придбати зазначену земельну ділянку, проте він відмовився. Надалі вони домовилися зі [PERSON] про продаж землі, почали виготовляти документи, але [PERSON] передумав продавати свою частку. Щодо розписки вказала, що у хаті [PERSON] у віранді була підписана розписка, кошти не передавалися. При цьому вказала, що у тексті розписки не було інформації про свідків, розписка закінчувалася підписом відповідача. Текс з підписами свідків підписувався свідками влітку, а не 15 лютого 2024 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у лютому 2024 року проходила стажування в юридичній фірмі. Позивач [PERSON] був клієнтм фірми та у телефонному режимі звернувся за консультацією щодо оформлення розписки. Вона надала йому консультацію, розразала, які відомості повинна містити розписка. Вказала, що бачила текст розписки, на якому свідки ще не підписалися, тобто була заповнена перша половина розписки. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Судом встановлено, що 15 лютого 2024 року [PERSON] було написано розписку, відповідно до умов якої останній отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 30 000 грн. Розписка написана в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Надаючи правову оцінку вказаній розписці суд виходить з того, що договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Текст наданого позивачем «зобов`язання» від 15 лютого 2024 року свідчить про отримання відповідачем коштів, оскільки цей документ вчинений у формі, що відповідає вимогам ЦК України та у присутності двох свідків, які хоча і не були присутні під час передачі коштів, проте посвідчили факт підписання розписки відповідачем [PERSON] . Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача. Під час розгляду справи стороною відповідача не надано належних доказів на підтвердження того, що кошти ним фактично отримані не були. Крім того, відповідач не оспорював дійсність укладеного між сторонами договору позики, не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував розписку, датовану 15 лютого 2024 року. Крім того, в судовому засіданні відповідач визнав, що підписував вказану розписку, власноруч заповнював суму у розмірі 30 000,00 грн. Цей факт також підтверджено свідком [PERSON] , в присутності якої [PERSON] підписував розписку. Так, сторона позивача під час розгляду справи посилалася на те, що грошові кошти передавалися позивачем відповідачу в іншій час до укладення розписки. Такі дії сторін відповідають вимогам законодавства України, оскільки факт передачі коштів у борг у будь-якому випадку може передувати складанню розписки. Зазначені висновки відповідають правовій плозиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 589/1350/18 (провадження № 61-8423св21). Ураховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат за надану правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Судом встановлено, що 30 липня 2024 року між [PERSON] та АО «Акуліч та партнери» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 09/07/24 (а. с. 13-14). Відповідно до\~квитанції на\~рахунок Адвокатського\~об?єднання «Акуліч\~та партнери»\~30.07.2024\~року [PERSON] \~було перераховано 15 000,00 грн (а. с. 16). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved