Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

10.07.2023 [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про вселення неповнолітньої дитини в квартиру та встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.07.2001 зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] , який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2022 по справі №761/15788/22. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який є онуком [PERSON] 27.06.2023, коли неповнолітній [PERSON] був у від`їзді в оздоровчому таборі, відповідачі повідомили її, що викидають зі своєї квартири їх речі, після чого замки в квартирі були змінені. [PERSON] від народження має зареєстроване у встановленому законом порядку місце постійного проживання в квартирі, яка належить на праві власності відповідачам. Відповідачі незаконно виселили неповнолітнього [PERSON] , чим порушили його житлові права. Просила: вселити неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до його зареєстрованого місця проживання в квартирі [ADDRESS] ; в законних житлових інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , визначивши [PERSON] займати окрему житлову кімнату; стягнути з відповідачів на корить позивача судові витрати. 31.07.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 14.09.2023 постановлено ухвалу про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 12.10.2023 постановлено ухвалу про витребування доказів. 09.11.2023 адвокат Морозов О.В. в інтересах [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.08.2023 відповідачами укладений договір дарування квартири (1/3 частки), за яким батько неповнолітньої дитини подарував частку спірної квартири бабі. Того ж дня, припинено державну реєстрацію місця проживання дитини за заявою [PERSON] , на підставі оспорюваного договору дарування. У вищезазначеному договорі дарування [PERSON] стверджує, що договором не будуть порушені права та законні інтереси неповнолітніх дітей, яких дарувальник зобов`язаний утримувати, що не відповідає дійсності. Виселення неповнолітнього [PERSON] відповідачами без згоди матері та за відсутності судового рішення є незаконним. Просив: визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS] , укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] , від 24.08.2023, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за реєстровим № 2342; відновити реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] з часу її припинення; стягнути з відповідачів на корить позивача судові витрати. 23.11.2023 постановлено ухвалу про об`єднання в одне провадження цивільної справи №752/23502/23 за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири та цивільної справи №752/14118/23 за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про вселення неповнолітньої дитини в квартиру та встановлення порядку користування квартирою. Присвоєно об`єднаній справі єдиний номер 752/14118/23. 22.02.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним договору дарування квартири, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу. 10.07.2024 постановою Київського апеляційного суду відмовлено у прийнятті до розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] - Зарицької Ю.Л. на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23.11.2023 та повернуто її скаржнику. 24.12.2024 постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про вселення неповнолітньої дитини в квартиру та встановлення порядку користування квартирою. 14.03.2025 постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідачів Зарицької Ю.Л. про відвід секретаря судового засідання. 22.09.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Зарицька Ю.Л. подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки останній не є співвласником житлового приміщення. 22.09.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Зарицька Ю.Л. подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що [PERSON] є одноособовим власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній [PERSON] не є співвласником спірної квартири, не є членом сім`ї [PERSON] , а тому у нього відсутнє право користування спірним приміщенням без її згоди. 03.10.2023 представник позивача адвокат Морозов О.В. подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання в квартирі, яка належала, на час примусового виселення дитини із житла та на час звернення до суду, відповідачам. З наданого до відзиву Витягу з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що після початку судового розгляду даної справи, батько дитини вчинив відчуження своєї частки квартири на користь баби дитини за договором дарування. Таким чином, відповідачі продовжують порушення житлових прав неповнолітнього [PERSON] . Договір дарування частки квартири, в якій зареєстроване місце проживання дитини, вчинений батьком дитини на користь баби дитини прямо порушує чинне законодавство України. Не відповідають законодавству України доводи адвоката відповідачів у відзиві про те, що онук не є членом сім`ї баби дитини, адже особисті немайнові та майнові відносини між бабою та онуком регулює Сімейний Кодекс України. Договір відчуження житла, в якому має житлові права дитина, вчинений без згоди обох батьків дитини та органів опіки та піклування є незаконним. 28.09.2023 Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надало до суду пояснення, в яких зазначила, що працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 15.09.2023 було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира складається з 2-х кімнат, одна з яких прохідна. Дитина проживає в одній кімнаті з матір`ю. У квартирі наявні всі комунальні зручності. Зі слів Нікіти, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , він проживає з початку липня 2023 року. До того часу він проживав за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , проте після повернення з відпочинку не зміг потрапити до квартири, де раніше проживав. 13.11.2023 Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надало до суду пояснення, в яких зазначила, що орган опіки та піклування не надавав дозволу на відчудження квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] свідомо вчинив дії, що спрямовані на унеможливлення користування житлом свого сина [PERSON] , чим поршуим житлові права дитини. 25.02.2025 до суду надійшла заява неповнолітнього [PERSON] , який підтримав заявлені в його інтересах позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача адвокат Морозов О.В. підтримав обидва позови, підтримав доводи позовних вимог та просив їх задовольнити. Представник відповідачів адвокат Зарицька Ю.Л. заперечувала проти задоволення позовних вимог. Інші учасники справи до суду не з`явились. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 01.12.2022 рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі №761/15788/22 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 14.07.2001. [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , з 04.10.2011 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.07.2023 №337874366 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (розміри часток 1/3 та 1/3) та [PERSON] (розмір частки 1/3). 04.07.2023 [PERSON] звернулася до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві з заявою, в якій зазначила, що вона є бабою неповнолітнього [PERSON] , та 04.07.2023 була присутньою під час спроби виселення [PERSON] за адресою його місця проживання та місця реєстрації: [ADDRESS] . Також було зафіксовано зміну вхідних замків до квартири та неможливості проникнення в неї та користування нею. 24.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/3 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за реєстровим №2342, відповідно до якого [PERSON] передав в дар [PERSON] , а [PERSON] безоплатно прийняла в дар належну [PERSON] на праві приватної власності 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 вищезазначеного договору дарування дарувальник стверджує, що на момент укладання цього договору квартири не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, під податковою заставою не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи вона не використовується, треті особи не мають прав на частину квартири, внаслідок відчуження частини квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобов`язаний утримувати за законом чи договором. Відповідно до п. 11 вищезазначеного договору дарування відсутність прав неповнолітніх та/або малолітніх осіб на користування квартирою, частина якої відчужується, підтверджується особистою заявою дарувальника. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 24.08.2023 №344029147 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 25.09.2023 за адресою [ADDRESS] зареєстрована одна особа. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.09.2023 неповнолітній [PERSON] з липня 2023 року проживає за адресою: [ADDRESS] . У квартирі створені належні умови для проживання та особистого розвитку [PERSON] . Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке снувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтю 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. За приписами ст.71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від прав на майно підопічного, у тому числі речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) вчиняти правочини щодо: об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є підопічний; відчуження (у тому числі шляхом міни або внесення (передачі) до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу), поділу, виділу нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, іншого цінного майна, зокрема транспортних засобів, власником якого є підопічний. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] . У власності відповідача [PERSON] перебувала 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній син відповідача мав право користування спірною квартирою нарівні з батьком [PERSON] . Судом встановлено, що у спірній квартирі були змінені замки на вхідних дверях, через що неповнолітній [PERSON] не зміг потрапити до житла. Судом також встановлено, що [PERSON] під час розгляду цієї справи відчужив належну йому частку спірної квартири [PERSON] , уклавши з нею 24.08.2023 договір дарування частки квартири. Оспорюваний договір був укладений без дозволу органу опіки та піклування, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи та є порушенням приписів ст. 224 ЦК України. Дії [PERSON] щодо відчуження належної йому частки квартири свідчать про ігнорування інтересів своєї дитини та призвели до порушення його житлових прав, оскільки неповнолітній втратив право користуватися приміщенням нарівні з батьком. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, про можливість визнати недійсним оспорюваний договір та вселити неповнолітнього у спірну квартиру. При цьому суд враховує позицію [PERSON] , [INFO] , який підтримав заявлені в його інтересах позовні вимоги. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо встановлення [PERSON] , [INFO] , порядку користування квартирою [ADDRESS] , визначивши йому займати окрему житлову кімнату, виходячи з наступного. З технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що квартира є дворівневою та має три житлові кімнати різної площі, а також місця загального користування. Стороною позивача суду не надано доказів щодо кількості осіб, які проживають в квартирі, щоб визначити коло відповідачів, які мають відповідати за вимогами про визначення порядку користування квартирою. Також суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, не може самостійно визначати, яку кімнату виділити у користування неповнолітньому, оскільки у позовних вимогах цю вимогу не заявлено та не зазначено, які кімнати віділити в користування іншим особам, що проживають в квартирі, а які приміщення залишити в загальному користуванні усіх осіб. Також не підлягає задоволенню вимога про відновлення реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] з часу її припинення. Відповідно до п. 14, 15 порядку, визначеного постановою КМУ «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» від 7 лютого 2022 р. № 265, дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди. Дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж задеклароване/зареєстроване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них. У разі декларування місця проживання у гуртожитку на період здобуття освіти така згода не надається. Зважаючи на те, що [PERSON] , [INFO] , досяг 14-річного віку, то він буде самостійно вирішувати питання щодо декларування місця свого проживання за зареєстрованим місцем проживання батька або матері без їх згоди. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів, окремо з кожного, на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 805,20 грн.

Outcome: partial