Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 березня 2021 року між АТ «Ідея\~Банк»та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Умовами договору визначено, що нанесенням власноручного підпису на цей договорів, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку:www.ideabank.ua. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку, який на момент укладення угоди, становить 49500 гривень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200000,00 грн. Станом на 30.08.2024 відповідачем не виконано умови договору та його борг становить 105337,57грн., з яких: 49109,28 грн. - \~прострочений борг; 56228,29 грн - прострочені проценти. Посилаючись на ці обставини, АТ «Ідея\~Банк»просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 105337,57 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомлення (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив та призначене судове засідання. У судові засідання 06.02.2025, 05.03.2025 представник позивача ТОВ «Ідея Банк», належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 06.02.2025, 05.03.2025 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Також, у матеріалах справи містяться конверти, адресовані [PERSON] на його адресу, зазначену у позовній заяві, а саме: [ADDRESS] , які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже за змістом наведених положень процесуального закону повернення судової повістки з відміткою поштового оператора про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається підтвердженням належного повідомлення учасника справи, а днем\~\~вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 09 листопада 2023 року у справі № 753/114/22, провадження 61-6264ск23. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом установлено, 09 березня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С-001-105943-21-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування за умовами якої відповідач\~отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку (а.с.15,60) За змістом п. 3.1 угоди максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Строк дії кредитного ліміту складає 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації (п.3.2 Угоди). Відповідно п. 3.3 угоди ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 49500 грн. та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку. Процентна ставка користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних, згідно тарифів банку, п. 3.4 Угоди. (а.с. 15,60) З Виписки по особовому рахунку клієнта фізичної особи №100000-2024/0830 (розрахунковий період з 18.08.2016 по 30.08.2024) убачається, що АТ «Ідея Банк» належним чином виконало умови угоди від 09.03.2021, встановлено розмір кредитного ліміту 49200 грн., який збільшено до 49500 грн. (а.с.16-21). Відповідно до\~детального розрахунку\~по кредиту\~№ С-001-105943-21-980\~від 09.03.2021\~станом на\~30.08.2024\~ відповідачмає заборгованість у загальному розмірі 105337,57грн., з яких: 49109,28 грн. - \~прострочений борг, 56228,29 грн. - прострочені проценти. (а.с. 41-59). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст\~договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У частині другій статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання, платежів для погашення заборгованості на рахунки АТ «Ідея Банк». Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань у нього наявна заборгованість у розмірі 105337,57грн., з яких: 49109,28 грн. - прострочений борг, 56228,29 грн. - прострочені проценти, про що свідчить розрахунок заборгованості Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному статтею 13 ЦПК України, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Проте правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому [PERSON] міг би викласти за наявності свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, відповідач не скористався. Договір, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний, тобто, в силу положень\~статті 204 ЦК України\~діє презумпція правомірності указаного правочину. Отже судом встановлено, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 105337,57 грн., яка добровільно відповідачем не погашена та підлягає стягненню з останнього. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6261314 від 19.09.2024. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved