Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

09.12.2024 року представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до Олександрівської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення. 10.12.2024 року дану позовну заяву було залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків. 11.12.2024 року подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. 14.12.2024 року, судом отримано підтвердження про зарахування судового збору. Ухвалою судді від 16.12.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання на 08 год. 30 хв. 13.01.2025 року. 13.01.2025 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду на 13 лютого 2025 року о 08:30 год. 13.02.2025 року розгляд справи відкладено через неявку представника відповідача на 03 березня 2025 року на 13:00 год. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.03.1999 року, [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці Мирнодолинської сільської ради. На підставі рішення Мирнодолинської сільської ради від 27.11.1996 року № 30, [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,4181га, а саме: для обслуговування будинку - 0,2500 га, і для ведення підсобного господарства 0,1681 га. 17 січня 2001 року на підставі рішення Мирнодолинської сільської ради від 27.11.1996 року № 30, було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ДН № 030510, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 95, в якому допущено помилку в написанні по батькові заявника, а саме: зазначено « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». За замовленням заявника ФОП [PERSON] , у 2021 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою, щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) кадастрові номери 1420384401:00:000:0116, 1420384401:00:000:0117, розташованих за адресою: [ADDRESS] , власником яких зазначено [PERSON] . Маючи намір внести зміни до Державного земельного кадастру та зареєструвати в Державному реєстрі речових прав, заявник із заявою звернувся до державного реєстратора, однак отримав рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв`язку з тим, що в наданих документах наявні суперечності, а саме, при видачі йому Державного акта на право приватної власності на землю, в ньому були допущені помилки, а саме: в ньому його по батькові зазначено, як « [PERSON] », що не збігається із записом заявника у паспорті - « [PERSON] ». Виправити помилку у державному акті наразі неможливо, оскільки державні акти на право власності на земельну ділянку з 2013 року не видаються. У зв`язку з чим, позивач не має можливості повноцінно зареєструвати своє право на земельну ділянку, а саме: внести зміни до Державного земельного кадастру та зареєструвати в Державному реєстрі речових прав. Виправити зазначені невідповідності у позасудовому порядку не є можливим. Представник позивача просить встановити факт, що має юридичне значення (факт належності правовстановлюючого документа), а саме, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 030510, виданий 17 січня 2001 року на ім`я « [PERSON] », та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 95, належить [PERSON] , [INFO] . Представник позивача - адвокат Бєлостоцька А.В. у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просила задовольнити позов про встановлення\~факту належності\~правовстановлюючого документу в повному обсязі. Представник позивача при ухваленні рішення просила звернути увагу на те, що: -позивач постійно проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 19.05.1984р., що підтверджується записом в паспорті; -після смерті матері - [PERSON] позивач оформив свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - житловий будинок з надвірними побудовами за вище вказаною адресою; оформив технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі та зареєстрував в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрових номерів (земельну ділянку, площею 0,2500 га, - 1420384401:00:000:0117, земельну ділянку, площею 0,1681 га, - 1420384401:00:000:0116); -після отримання спадщини не змінив цільове призначення земельної ділянки; а тому при переході права власності на будівлю і споруду (житловий будинок по [ADDRESS] ) разом із ним перейшло і право власності земельною ділянкою без зміни її цільового призначення відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції, що діяла на момент оформлення державного акту. Але при видачі державного акту від 17.01.2001р. серія ІІ-ДН № 030510 було допущено помилку в написанні по батькові позивача і виправити її неможливо в досудовому порядку, тому єдиним належним способом захисту права власності на землю позивача є звернення до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (факту належності правовстановлюючого документа). Позивач у судовому засіданні підтримав викладені його представником обставини та просив задовольнити позовні вимоги. Позивач також додав, що він разом з батьками переїхав до с. Мирна Долина ще у 1964 році. Він, як старший з братів, а їх було троє, залишився жити в цьому будинку, діти його також народилися тут, але потім роз`їхалися і вони з дружиною так і залишилися жити на цій ділянці. Представник відповідача\~- Олександрівської\~селищної військової\~адміністрації Краматорського\~району Донецької\~області Гойко І.Г., у судовому засіданні заявив, що працює на посаді старости третій рік. Раніше, до розгляду справи у суді, [PERSON] не знав, бо сам родом з іншого села. У процесі спілкування з позивачем та його односельцями вважає, що дійсно при оформленні держакту було допущено технічну помилку. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] надав суду пояснення, відповідно до яких можливо і була допущена помилка при написанні по батькові у державному акті, виданому [PERSON] . Документи готувалися секретарем сільської ради на підставі наданих оригіналів документів - паспортних даних. Документів було дуже багато і тому це непоодинокий випадок щодо допущення помилок у державних актах. Вважає, що це є технічною помилкою. На питання представника позивача свідок пояснив: -Я підписував даний державний акт, а документ цей готував землевпорядник, друкував секретар. -Були всі правові підстави для видачі цього державного акту. На питання головуючого свідок пояснив: - На момент видачі державного акту [PERSON] - мати позивача, вже померла, тому державний акт і було видано на ім`я позивача як спадкоємця, що постійно з нею проживав. Заслухавши в судовому засіданні доводи позивача та його представника, представника відповідача, свідка та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню з\~наступних підстав.\~ У судовому засіданні встановлено, що 17 січня 2001 року на підставі рішення Мирнодолинської сільської Ради Народних депутатів від 27.11.1996 року № 30, на ім`я [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ДН № 030510, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 95, в якому допущено помилку в написанні по батькові заявника, а саме: зазначено « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] »(а.с.11). ФОП [PERSON] на замовлення заявника в 2021 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з кадастровими номерами 1420384401:00:000:0116, 1420384401:00:000:0117, розташованих за адресою: [ADDRESS] , власником яких зазначено [PERSON] (а.с.12-27). Рішенням про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-1400880242021 від 17.06.2021 року, [PERSON] було відмовлено у зв`язку з тим, що в наданих документах наявні суперечності, а саме, при видачі йому Державного акта на право приватної власності на землю, в ньому були допущені помилки, а саме: в ньому його по батькові зазначено, як « [PERSON] », що не збігається із записом заявника у паспорті - « [PERSON] »(а.с.29). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.03.1999 року, [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці Мирнодолинської сільської ради(а.с.30). На підставі рішення Мирнодолинської сільської ради від 27.11.1996 року № 30, [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,4181га, а саме: для обслуговування будинку - 0,2500 га, і для ведення підсобного господарства 0,1681 га (а.с.33-34). Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Олександрівським РВ УМВС України в Донецькій області від 20.09.1996 року, прізвище, ім`я по батькові заявника вказано як « [PERSON] » (українською мовою). За наявною у паспорті відміткою: [PERSON] зареєстрований на адресою [ADDRESS] , з 19 травня 1984 року(а.с.8-9). Також, по батькові позивача (українською мовою), правильно вказано в наступних документах: Картці платника податків від 28.06.2024р.(а.с.10); Дозволі на право зберігання зброї серії [NUMBER] (а.с.31); Посвідченні водія з додатком (а.с.28,32). Згідно відповіді архівного відділу Краматорської райдержадміністрації від 20.01.2025р. за вих. № 06-05/4, суду було надано архівну копію рішення Мирнодолинської сільської Ради Народних депутатів від 27.11.1996 року № 30 «Про передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність». В списку про передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність,що додається до рішення, гр. [PERSON] відсутній. Інших відомостей в документах фонду Мирнодолинської сільської Ради народних депутатів не виявлено. Також повідомляють, що книги записів державних актів на право приватної власності на землю Мирнодолинської сільської Ради народних депутатів на державне зберігання до архівного відділу райдержадміністрації не надходили (а.с.72). На виконання ухвали суду від 13.02.2025 року представником Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області направлено відповідь, відповідно до якої державний акт на право приватної власності на землю видано громадянину України, [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , на підставі рішення Мирнодолинської сільської Ради народних депутатів за № 30 від 27.11.1996 року. Також Головне управління повідомляє, що Рішення Мирнодолинської сільської ради № 30 від 27.11.1996 року про передачу [PERSON] ( [PERSON] ) у володінні Головного управління не перебуває. Задля отримання вищезазначеного рішення, необхідно звернутись до його розпорядника або Архівного фонду відповідної районної державної адміністрації до якого його передано на подальше зберігання. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 030510 від 17 січня 2001 року, видано громадянину України [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , на підставі рішення Мирнодолинської сільської Ради народних депутатів за № 30 від 27.11.1996 року, йому передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею - 0,4181 га, в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Мирна Долина, Мирнодолинської сільської ради, земельна ділянка передається для обслуговування будинку площею - 0,2500 га, і для ведення підсобного господарства площею - 0,1681 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 95. Наявна в Головному управління фотокопія Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 030510 від 17 січня 2001 року, додається (а.с.84-87). Згідно ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини,\~які склалися\~між сторонами\~стосуються отримання права власності на земельну ділянку, що регулюються ЗК України, визнання права\~власності та отримання права на спадкування, що регулюються ЦК України. До правовідносин, які склались між сторонами підлягають застосуванню наступні норми права. За вимогами\~ст.\~1216\~ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Згідно із ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (№ 561-ХІІ від 18.12.1990 р., у редакції на момент виниклих правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Частиною 4 ст. 30 Земельного кодексу України( № 561-ХІІ від 18.12.1990 р., у редакції на момент виниклих правовідносин) визначено, що право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, а саме право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно з частиною першою статті 17 Земельного кодексу України (№ 561-ХІІ від 18.12.1990 р., в редакції на момент виниклих правовідносин), передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Зазначене рішення Мирнодолинської сільської Ради народних депутатів за № 30 від 27.11.1996 року про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок",передача громадянам України безплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідних положень" ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Паспорт позивача серії [NUMBER] (сторінка 7) містить відмітку з печаткою такого змісту «Рішенням від 27.11.1996 року за № 30 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування будинку і ведення підсобного господарства площею 0,4181 га», засвідчена головою Ради народних депутатів Хруленком О.І.(а.с. 61 на зв.). Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 030510 від 17 січня 2001 року, видано громадянину України [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , на підставі рішення Мирнодолинської сільської Ради народних депутатів за № 30 від 27.11.1996 року, йому передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею - 0,4181 га, в межах згідно з планом. Державний акт на землю - це документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності або право користування громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку. Державний акт на землю містить інформацію про власника земельної ділянки; підстави набуття права власності(права користування) на земельну ділянку; місце розташування, площу земельної ділянки; опис суміжних землекористувачів; обмеження та обтяження у використанні ділянки. Форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 № 404 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів». З 01 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються. З 01.01.2013 р. земельні ділянки як об`єкти права реєструються в Державному земельному кадастрі (далі ДЗК), а права на них (власності, користування тощо) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація прав щодо земельної ділянки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в ДЗК. Наявність помилок у правовстановлюючому документі на землю унеможливлює реалізацію особою своїх прав власника земельної ділянки. Помилки в державних актах поділяють на дві групи: технічні, орфографічні. Технічні помилки стосуються неправильно визначеної площі земельної ділянки, її конфігурацій тощо. Орфографічними є помилки допущені у прізвищі, імені та по батькові громадянина, якому видавався державний акт на його земельну ділянку; назві юридичної особи; назві населеного пункту, вулиці тощо. Виправлення орфографічних помилок відбувалось до 2013 року шляхом видачі нових державних актів замість тих, що містять помилки. Проте, з 2013 року державні акти не видаються, а, отже отримати новий акт замість того в якому міститься помилка, неможливо. Крім того, слід звернути увагу на те, що за весь період видачі державних актів на право власності та на право постійного користування землею Інструкцією по їх заповненню заборонялося робити виправлення або помарки. Отже, в раніше виданих державних актах на право власності на земельну ділянку чи право постійного користування земельною ділянкою жодних виправлень робити не можна, оскільки його можна визнати зіпсованим. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт, про вставлення якого просить позивач, має юридичне значення для охорони його прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для реалізації своїх майнових прав, а саме реєстрації у Державному\~реєстрі речових\~прав, що стало неможливим при зверненні до Державного земельного кадастру, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку було допущено орфографічну помилку у написанні по батькові власника, а саме по батькові зазначено « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Разом з тим, внести такі виправлення у державний акт, або видати новий державний акт неможливо. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності державного акту на право на земельну ділянку, як документа, що підтверджує право власності на майно, на яке позивач має право, але через наявну помилку позбавлений можливості внесення до Державного реєстру речових прав. Як вбачається з позовної заяви, спадкоємцю було відмовлено у внесенні відомостей до Державного реєстру\~речових прав через помилку у державному акті. Тобто, позивач не може нести відповідальність за ці недоліки, оскільки державний акт видавався, реєструвався та посвідчувався відповідними особами, за дії яких позивач відповідати не може. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, з урахуванням думки представника відповідача, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою, факт належності державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН\~№ 030510,\~виданого 17\~січня 2001\~року на\~ім`я [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у Постанові від 20.03.2019 року по справі № 350/67/15-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved