Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Старосинявського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Старосинявської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є батьком дочки [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 30.05.2023. Донька проживає разом з нею в батьківському будинку за адресою [ADDRESS] . Дитина відвідує Старосинявський заклад дошкільної освіти № 2 «Теремок» та модельну школу у місті Хмельницький. Після розірвання шлюбу відповідач перестав цікавитись життям доньки, самоусунувся від її виховання та утримання, не цікавиться її розвитком, навчанням, здоров`ям. Матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти з нього аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття доньки. Ухвалою суду від 29.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.12.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не запечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки та не визнає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні визначені законом підстави для позбавлення батьківських прав. 02.01.2025 до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, згідно яких огран опіки та піклування просить суд задовольнити позов в частині стягнення аліментів та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відповідача, так як комісією прийнято висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги на викладених у позові підставах. Позивач [PERSON] пояснила суду, що після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виховання дитини, а з березня 2024 припинив давав кошти на утримання дитини. В теперішній час існує спір про визначення днів побачень з батьком дитини. Побачення з дитиною не відбуваються так як у вихідні дні вона возить дитину у місто Хмельницький в модельне агенство займатись, перешкод батьку дитини у спілкуванні з дитиною вона не чинить. Відповідач та його представник в судовому засідання визнали позовні вимоги в частині стягнення аліментів, та не визнали позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав з викладених у відзиві підстав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що під час проживання однією сім`єю з позивачем він займався вихованням дитини, забезпечував сім`ю матеріально. Надавав матеріальну допомогу і після розірвання шлюбу. Відповідач забрав дитину і дружину з пологового будинку та виявляв щодо дитини батьківське піклування. [PERSON] не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, після розірвання шлюбу [PERSON] перешкоджає йому приймати участь у вихованні дитини. Позивачпереїхала проживати в місто Хмельницький. Навіть після цього переїзду відповідач [PERSON] з дозволу позивача зустрічався з дитиною, приймав участь у вихованні. Представник органу опіки та піклування Старосинявської селищної ради в судовому засіданні пояснив про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Подав до суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, однак такий висновок двічі не затверджений виконкомом з підстав недостатньої кількості голосів. Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 07.10.2020, [PERSON] народилася [INFO] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 30.05.2023 у справі №684/185/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Довідкою Старосинявського закладу дошкільної освіти № 2 (ясла садок) загального розвитку «Теремок» Старосинявської селищної ради №24 від 15.10.2024 підтверджено, що [PERSON] з 02.09.2022 по дату видачі довідки відвідує цей дошкільний заклад. Мати дитини бере участь у вихованні доньки, приводить і забирає доньку, є членом батьківського комітету, допомагає у підготовці свят та розваг, ремонтних роботах. Згідно талону - повідомлення Єдиного обліку №780 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію [PERSON] 18.08.2024 о 15:36 звернулася до поліції з заявою про те, що її колишній чоловік [PERSON] в соціальній мережі «Інстаграм» обзивав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Згідно матеріалів перевірки за завою [PERSON] від 18.08.2024 поліцією встановлено відсутність ознак адміністративного та кримінального правопорушення, проведено профілактичні бесіди. Сертифікатами, дипломами та довідкою від 11.11.2024 підтверджується участь дитини Гук Софії в показах модельного агенства. Довідкою ПП «ЕН» № 05/10-24 від 15.10.2024 та копією трудової книжки [NUMBER] на імя [PERSON] підтверджується, що [PERSON] працює у Приватному підприємстві «ЕН» на посаді адміністратора з 25.04.2023 по теперішній час. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства. Згідно декларації про вибір лікаря дитини [PERSON] її законним представником є мама [PERSON] . [PERSON] є дитиною яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 14.05.1993 і отримує соціальну пенсію, розмір якої за листопад 2024 року становив 2725 гривень, згідно довідки ГУПФУ в Хмельницькій області про доходи № 3531515914652585. Згідно довідки Старосинявського закладу дошкільної освіти № 2 загального розвитку «Теремок» Старосинявської селищної ради від 22.11.2024 виданої [PERSON] , батьки [PERSON] в 2023 році привозили та забирали дитину з дитячого садочку і організовували її свято іменинника. Згідно заяви від 12.11.2024 [PERSON] звернувся з заявою до Старосинявської селищної ради щодо вирішення спору про участь в вихованні дитини та встановлення графіку побачень. У відповідності до акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] у житловому будинку створені всі належні умови для дитини, кімнати охайні, з меблями та побутовою технікою. Згідно листа Старосинявської селищної ради від 10.03.2025 року № 532 встановлено, що на розгляд засідання виконавчого комітету Старосинявської селищної ради винесено проект рішення «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », де згідно пункту 17 витягу із протоколу 91 засідання виконавчого комітету Старосинявської селищної ради від 05.03.2025 рішення «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » не прийнято. Згідно довідок від 16.12.2024 [PERSON] [INFO] не перебуває на обліку в нарколога та психіатра за місцем мешкання. Згідно відомостей з сайту Судової влади України та ЄДРСР, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.05.2019 у справі №686/760/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 185 КК України, постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21.08.2018 у справі №684/466/18 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Із наданих суду скріншотів переписок позивача та відповідача вбачається, що між ними склались неприязні відносини та існує невирішене питання побачення батька з дитиною. Свідок [PERSON] - мати позивача пояснила суду, що після одруження сторони мешкали окремо кожний у своїх батьків, [PERSON] не надавав кошти на утримання дружини та дитини, [PERSON] утримувала вона з чоловіком. Після розлучення до березня 2024 року відносини між ними були нормальні, потім погіршились. Свідок [PERSON] - рідній брат позивача пояснив суду, що після народження дитини [PERSON] мешкала у батьків та за рахунок батьків. Він допомагав сестрі сидів з дитиною тоді, коли вона була на роботі у м.Хмельницький, вважає, що [PERSON] ухилився від виконання батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] - дівчина брата позивача пояснила суду, що [PERSON] бачила двічі. Один раз було тоді, коли він на автомобілі переслідував автомобіль у якому знаходилась вона, [PERSON] , [PERSON] та дитина [PERSON] . [PERSON] намагався зупинити їх, обігнав, але вони не зупинились, внаслідок таких дій могли усі постраждати в тому числі й дитина. Про негативні відносини між сторонами знає зі змісту переписки між ними. Свідок [PERSON] - мати відповідача пояснила суду, що після розірвання шлюбу відносини між її сином та колишньою дружиною були нормальні до квітня 2024 року, [PERSON] забирав дитину з садочка, допомагав фінансово. Але з квітня 2024 відносини погіршились, [PERSON] стала перешкоджати їй як бабусі та [PERSON] у спілкуванні з дитиною. [PERSON] любить свою єдину доньку, підстави позбавлення батьківських прав відсутні. Під час розгляду справи суд вживав дії, спрямовані на отримання затвердженого висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору, оголошував перерву у засіданні для надання висновку, звертався до органу опіки та піклування про необхідність виконання вимог ст.19 СК України, проте з не залежних від суду причин такий затверджений висновок до суду не був поданий. У постанові від 11.12.2023 року справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зазначив, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. З огляду на викладену позицію Верховного Суду, суд розглянув справу без затвердженого висновку органу опіки та піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 29 травня 2020 року у справі №739/2159/18 (провадження № 61-15440св 19), від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), в постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 у справі №523/19706/19 ( провадження № 61-12112сво22), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі №739/2159/18: доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача; - у справі №552/2947/19: звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому Верховний Суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку; - у справі №523/19706/19: передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, після розлучення сторін, як встановлено судом, відповідач бере участь в утриманні дитини. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, притягнення до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. Немає підтвердження, що позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить життя дитини на краще. Доказів на підтвердження ухилення відповідача від матеріального утримання дитини суду не представлено. Негативний вплив поведінки відповідача на дитину суду не доведено. Таким чином, стороною позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини [PERSON] є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довела, та не надала суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, враховуючи також ту обставину, що батько погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, що також підтверджується не затвердженим висновком органу опіки та піклування, а тому вважає за необхідне повністю відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Відповідач [PERSON] як батько зобов`язаний утримувати дочку [PERSON] , [INFO] до досягнення повноліття, визнає позов в цій частині. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів слід задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки у задоволенні позову в частині позбавлення батьківський прав відмовлено, судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень за цією позовною вимогою слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, з відповідача необхідно стягнути судовий збір за цією позовною вимогою, яку суд задовольнив. На підставі наведеного,

Outcome: approved