Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Сампара Н. М., через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 вересня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1537 та видано свідоцтво про шлюб. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. У зв`язку з цим між подружжям припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство, кожен живе окремим життям та своїми власними інтересами. Шлюб існує лише формально, примирення позивачка заперечує. Відповідач покинув позивачку разом із малолітньою дитиною, яка проживає разом із матір`ю. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/25682/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник [PERSON] адвокатка Сампара Н. М. у судове засідання не з`явилася, проте подала через підсистему «Електроний суд» заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи, з підстав\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 03 вересня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис № 1537, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03 вересня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. У шлюбі в подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, сертифікат № 156-8-082796, зареєстровано 01 жовтня 2018 року о 15 год. 20 хв. в Департаменті охорони здоров`я і психіатрії Відділ РАЦС міста Нью-Йорк (переклад з англійської мови на українську мову здійснено Центром мовних перекладів «Інтер» ФОП « [PERSON] » 20 листопада 2024 року). Судом також встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про залишення проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю після розірвання шлюбу, суд виходив із наступного. Так, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житловопобутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Таких правових висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, втім позивачкою заявлено вимогу про залишення проживання спільної доньки разом із нею після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних дітей, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі дитина проживає, відтак суд доходить висновку про залишення [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання спільної дитини, такий спір вирішується у порядку ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України. У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved