Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що її батько [PERSON] з 16.06.1982 по 31.01.1991 працював на Гнідавському цукровому заводі, а з 15.09.1992 по 21.02.1996 працював там на сезонних роботах. Відповідно до Приказу № 131а від 05.11.1983 Львівського виробничо-аграрного об`єднання цукрової промисловості Гнідавський цукровий завод, її батьку [PERSON] надано житло загальною площею 17 кв.м. в [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ). За наказом Регіонального відділення по Волинській області Фонду державного майна України № 209 від 20.12.1994 орендне підприємство Гнідавський цукровий завод (вул. Ранкова, 1, м. Луцьк) включено в перелік об`єктів, що підлягають приватизації у порядку встановленому Декретом КМУ «Про особливості приватизації в агропромисловому комплексі». Згідно рішення засновників регіонального відділення ФДМУ по Волинській області та орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод» від 28.11.1996 про створення відкритого акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод», регіональне відділення ФДМУ по Волинській області передало у власність ВАТ об`єкти нерухомого майна згідно з переліком. Будинок [ADDRESS] в тому числі квартира [ADDRESS] до вказаного переліку не включений та не передавався у власність ВАТ «Гнідавський цукровий завод». Після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вона проживає у вказаній вище квартирі разом з дочками та онуками. До квартири підведений газ, вода, світло, оплату за які вона здійснює на рахунки компаній постачальників. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Ст. 344 ЦК України встановлено, що набувальна давність це один із способів набуття права власності на чуже майно особою, яка добросовісно заволоділа цим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років. Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344\~Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст.344 ЦК України). Добровільне, добросовісне, відкрите, безперервне володіння квартирою за адресою: [ADDRESS] підтверджується квитанціями та рахунками про оплату житлово-комунальних послуг. Вважає, що вона правомірно, добросовісно заволоділа спірним чужим майном та є його власником. Посилається на те, що вона добросовісно, безтитульно заволоділа нерухомим майном власник якого невідомий і продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою [ADDRESS] , починаючи з 2010 року, тобто більше 10 років та набула право власності на це майно за набувальною давністю на підставі ч.1 ст.344 ЦК України. Позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 13.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі. Від відповідача Луцької міської ради надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Вселення батька позивача відбувалося на підставі наказу від 05.11.1983 № 131а Львівського виробничо-аграрного об`єднання цукрової промисловості Гнідавський цукровий завод. Приміщення по вул. Агрономічна, 5 у м. Луцьку не є житловим будинком та до комунальної власності не передавалося, а обліковується ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» як будівля пожежного посту. В переліку нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству (наказ Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 20.12.1994 № 269), вказане приміщення зазначено під № 202 на 11 сторінці. Посилаючись на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді від 01.02.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод». 04.03.2024 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Гнідавський цукровий завод» надійшли письмові пояснення. Відповідно до наданих пояснень, спірна будівля не є об`єктом приватизації, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а позивачем не надано доказів належності приміщення до державної чи комунальної власності. Спірна будівля знаходиться на території промислового підприємства, в безпосередній близькості до промислового майданчика, де постійно проводяться роботи з підвищеною небезпекою за допомогою великогабаритної та важковагової техніки, а тому не може бути приватизована. Саме ПАТ «Гнідавський цукровий завод» є законним власником спірної будівлі та йому належить право розпоряджатися цим нерухомим майном, в тому числі щодо передачі його в комунальну чи державну власність. В процесі приватизації майна колишнього орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод» зі створенням на його базі ВАТ «Гнідавський цукровий завод», яка розпочалася на підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 20.12.1994 № 209, а закінчилася на підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 19.07.1999 № 307, було складено перелік нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Гнідавський цукровий завод», до якого, пунктом 202 ввійшла будівля пожежного поста, інвентарний номер 750150, балансовою вартістю 3372753 тис. карбованців. З моменту закінчення приватизації, а саме з 19.07.1999, будівля пожежного посту, в якому проживає позивач, вибула з державної власності та набула статусу приватної власності ПАТ «Гнідавський цукровий завод», як юридичної особи приватного, а не публічного права. Зі статуту ПАТ «Гнідавський цукровий завод» вбачається, що він є правонаступником всього майна, прав та обов`язків ПАТ «Гнідавський цукровий завод», яке до приведення своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» мало найменування ВАТ «Гнідавський цукровий завод», яке створено на базі орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод», відповідно до рішення засновників від 28.11.1996 та Декрету КМУ від 17.05.1993 № 57/93 «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі». Таким чином все майно товариства, в тому числі нерухоме стало власністю ПАТ «Гнідавський цукровий завод» та на нього було оформлено відповідні правовстановлюючі документи. Спірна будівля, в якій проживає позивач не має статусу житлового приміщення, а є будівлею пожпоста, яка згідно правовстановлюючих документів та бухгалтерських документів перебуває на балансі ПАТ «Гнідавський цукровий завод» на балансовому рахунку № 10 «Основні засоби» (субрахунок № 103) з 1979 року. Вимоги позивача є безпідставним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою суду від 20.08.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор». 17.09.2024 від ТОВ «Радехівський цукор» надійшли письмові пояснення, у яких представник товариства просив суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 02.10.2024 закрито підготовче провадження у справі. 20.02.2025 за ухвалою суду було повернуто до розгляду справи в підготовче провадження та замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» на співвідповідача. 25.02.2025 співвідповідач ТОВ «Радехівський цукор» скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому позовних вимог не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 03.03.2025 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача Луцької міської ради в судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Представники відповідача ТОВ «Радехівський цукор» позовних вимог не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. [INFO] народилася позивач [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 39). Наказом № 131а від 05.11.1983 Гнідавського цукрового заводу Львівського виробничо-аграрного об`єднання цукрової промисловості, [PERSON] надано кімнату площею 17 кв.м., кухня загальна в [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ) (а.с. 41). Позивач зареєструвала своє місце проживання за вказаною адресою (а.с. 42). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.10.2006, мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с. 82), а батько [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 15.09.2009 (а.с. 60). Позивач зазначає, що вона добросовісно заволоділа нерухомим майном власник якого невідомий і продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою [ADDRESS] , починаючи з 2010 року, тобто більше 10 років та набула право власності на це майно за набувальною давністю на підставі ч.1 ст.344 ЦК України. Надаючи правову оцінку праву за захистом якого звернулися позивачі, суд виходить з наступного. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). З матеріалів справи вбачається, що процес приватизації майна колишнього орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод» зі створенням на його базі ВАТ «Гнідавський цукровий завод» фактично відбувався на підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 20 грудня 1994 року №209, наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 19 липня 1999 року №307. В ході приватизації Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Волинській області був складений перелік нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Гнідавський цукровий завод». Як стверджується представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Гнідавський цукровий завод», до цього переліку пунктом 202 внесена будівля пожежного поста, інвентарний номер 750150, балансовою вартістю 3 372 753 тис. карбованців. З цього слідує, що з моменту закінчення процедури приватизації 19.07.1999 будівля пожежного посту, в якому проживає позивач, набула статусу приватної власності ПрАТ "Гнідавський цукровий завод", як юридичної особи приватного, а не публічного права. Крім цього рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2024, яке набрало законної сили 04.04.2024 встановлено, що ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» є балансоутримувачем спірного майна, за даними балансового обліку приміщення за адресою [ADDRESS] обліковується як будівля пожежного посту. Згідно з даними технічного паспорта на будівлю пожежного посту /літера В/, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації та експлікації внутрішніх площ до плану будівництва, до складу будівлі входять приміщення, які є нежитловими. При цьому, вказане майно передано заводу у власність згідно рішення засновників регіонального відділення ФДМУ по Волинській області та орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод» від 28.11.1996 року про створення ВАТ «Гнідавський цукровий завод». Суд критично оцінює наданий позивачем технічний паспорт, виготовлений 10.11.2023 ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Еконсервіс» на її замовлення на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки листом Комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 01.09.2023 № 4224/01.04 повідомлено, що матеріали інвентаризаційної справи на багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] відсутні. З цього приводу, позивач не повідомила суд про обставини та не надала суду належних доказів на їх підтвердження, а саме, на підставі яких вихідних даних проведено технічну інвентаризацію та в який спосіб встановлено адресу квартири, площу, факт прийняття в експлуатацію будівлі та відсутність самочинного будівництва, адже згідно Приказу №131а від 05.11.1983. батька позивача вселено в кімнату площею 17 кв.м., в той час, як згідно техпаспорту від 10.11.2023 загальна площа квартири складає 90,2 кв.м. Також позивачем не надано доказів перейменування вулиці Свіклопункт на вулицю Агрономічна, щоб стверджувати, що це одна і та сама квартира. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що сама лише наявність технічного паспорта від 10.11.2023 за умов, відсутності будинкової книги, попередніх технічних паспортів (адже, зі слів Позивача, її батько проживав у цій квартирі з 05.11.1983), інвентаризаційної справи на будинок та іншої дозвільної містобудівної документації на будинок за адресою [ADDRESS] , не може свідчити про факт завершеного та введеного в експлуатацію будівництва житлового будинку та відсутність самочинного будівництва. Також суд критично оцінює доводи позивача щодо забезпечення електропостачання та водопостачання об`єкта нерухомості з поштовою адресою [ADDRESS] КП "Луцькводоканал" та Луцький територіальний ЦОК ТОВ ВЕЗ «Електроенерго», оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження цих обставин, а саме: укладених договорів на водопостачання та водовідведення, електропостачання та розподілу електрочної енергії з названими надавачами комунальних послуг. Наданий позивачем Договір про користування електричною енергією від 27.08.2009, укладеного її батьком з ВАТ «Гнідавський цукровий завод» терміном на три роки з правом пролонгації (п.28 Договору), не підтверджує обставин, які підлягають доказуванню у справі, не стосується особи позивача та підтверджує лише відсутність електропостачання спірної квартири сертифікованим надавачем комунальних постуг житловим (побутовим) об`єктам та побутовим споживачам. Так само Договір про надання послуг з газопостачання від 14.09.2005 р., укладений [PERSON] терміном на 1 рік з правом пролонгації (п.20 Договору) не підтверджує обставин, які підлягають доказуванню у справі. З матеріалів справи випливає, що в грудні 2023 року ПАТ ««Гнідавський цукровий завод» продало, а ТОВ «Радехівський цукор» набуло право приватної власності на нежитлові будівлі та споруди цукрового заводу за адресою: [ADDRESS] . (колишня адреса [ADDRESS] ). Зокрема, ТОВ «Радехівський цукор» набуло право приватної власності на нежитлову будівлю пожежного посту за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться на земельній ділянці площею 43,492 га з кадастровим номером: 0722880700:04:001:0831, що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 12.12.2023, зареєстрованого в Реєстрі за № 2181 та Витягом з Державного реєстру речових прав від 12.12.2023 №358143510. Судом встановлено, що ТОВ «Радехівський цукор» належить на праві приватної власності земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 43,492 га з кадастровим номером: 0722880700:04:001:0831 та категорією за цільовим призначенням: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, що підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 11 грудня 2024 , зареєстрованого в Реєстрі за №2166 та Витягом з Державного реєстру речових прав від 11.12.2023 №357954043. Відповідно до листа Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 30.09.2024 № 2001/1.19/2-24, сільська рада повідомила, що вулиця Агрономічна в переліку назв вулиць Боратинської сільської ради відсутня. Відповідно до листа Луцької міської ради від 01.10.2024 №6.7-6/2802/2024 повідомлено, що інформація про присвоєння, зміну, коригування, перейменування об`єктів нерухомого майна на [ADDRESS] відсутня. Також зазначено, що за цією адресою відсутні об`єкти комунального майна. Згідно рішення Луцької міської ради від 29.01.2025 № 70/80 «Про закриття та перейменування вулиць у населених пунктах Луцької територіальної громади» вирішено закрити вулиці у місті Луцьку як такі, що не існують: вулицю Агрономічна. Аналізуючи докази у справі, суд дійшов висновку, що в межах міста Луцьк та Боратинської сільської ради, відповідним органом міcцевого самоврядування не виносилось та не приймалось рішення про присвоєння назви вулиці «Агрономічна» та станом на даний час не існує вулиці з назвою « [INFO] » і жодному об`єкту нерухомого майна не присвоювалось адресного номеру: [ADDRESS] , як і квартири [ADDRESS] . Інших доказів позивачем суду не надано. Відтак, суд не може визнати право власності за набувальною давністю на об`єкт з неіснуючим адресним номером. Зазначене унеможливить подальше виконання рішення суду та державну реєстрацію права власності на такий об`єкт. Окрім відсутнього адресного номеру, за результатом дослідження поданих учасниками справи письмових доказів, судом встановлено, що матеріали справи не містять інформації та доказів існування багатоквартирного житлового будинку з поштовою адресою: [ADDRESS] , як і квартири [ADDRESS] , а саме, позивачем не надано доказів які підтверджують: місцезнаходження будинку; на якій земельній ділянці він знаходиться (кадастровий номер, форма власності); коли та ким його побудовано; власників, балансоутримувачів, управлінців; прийняття в експлуатацію; житловий статус будинку та квартири; ким та на яких правових підставах позивач була зареєстрована та поселена за вказаною нею адресою, тощо. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена а постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Також, Верховний Суд в ухвалі від 30.05.2024 по справі № 363/1076/21 зазначив, що не будь-який об`єкт може бути предметом набуття права власності за набувальною давністю. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що об`єкт нерухомості, на який позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, як окремий об`єкт житлового фонду, який введений в експлуатацію, якому присвоєно адресний номер, який розташований на конкретно визначеній земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням - відсутній. Тобто, квартири [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] не існує як самостійного об`єкту цивільних прав, а тому на таку квартиру не може бути визнано право власності за набувальною давністю. З пояснень наданих в судовому засіданні встановлено, що позивач проживає на першому поверсі нежитлової будівлі пожежного посту за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності ТОВ «Радехівський цукор». Як зазначено вище, дана будівля пожежного посту знаходиться в межах виробничо-господарської території цукрового заводу ТОВ «Радехівський цукор» на земельній ділянці з кадастровим номером: 0722880700:04:001:0831 та категорією за цільовим призначенням: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, яка також належить на праві приватної власності ТОВ «Радехівський цукор». В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що проживає у частині приміщення, яке складає цілісне приміщення пожежного посту на виробничо-господарської території ТОВ «Радехівський цукор». Таким чином, судом встановлено, що приміщення у якому проживає позивач обліковується як будівля пожежного посту та згідно з витягу з Державного реєстру речових прав № 358143510 від 12.12.2023 належить ТОВ «Радехівський цукор», що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Вирішуючи спір,\~суд встановивши\~фактичні обставини\~справи,\~які мають\~суттєве значення\~для її\~вирішення,\~дійшов висновку\~про те,\~що позивачами\~не доведено\~усіх обставин,\~передбачених ст.344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивачі при заволодінні майном не знали і не повинні була знати про відсутність у них підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено. Позивачі не є добросовісними набувачами спірного приміщення, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~статті 344 ЦК України. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed