Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку на дитину, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення повноліття, а після досягнення старшою донькою повноліття, стягнути у розмірі частки заробітку (доходу) на [PERSON] , але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] (включно). Позивач вважає, що розмір встановлених раніше аліментних платежів не відповідає реальним потребам дитини, а сума, яку має сплачувати відповідач на сьогодні вже є неактуальною, зважаючи на інфляційні процеси є недостатньою для утримання дитини, а тому вважає, що необхідно змінити розмір аліментів, з огляду на те, що за змістом частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 06.01.2025 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов визнає частково та просить суд змінити спосіб стягнення аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині позовних вимог відмовити. Також просить вирішити питання щодо відкликання з Горішньоплавнівського ВДВС виконавчого листа, виданого на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.12.2016 по справі № 534/2223/16-ц. Оскільки позов визнав просить стягнути з нього судові витрати в розмірі 50%. Позивач подала відповідь на відзив, в якій просила викликати в судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити у задоволенні клопотання позивача щодо виклику свідків. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в частині зміни способу стягнення аліментів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи клопотання позивача про виклик свідків, суд зважає на наступне. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст.90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Статтею 91 ЦПК України визначено, що виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. З огляду на фактичні обставини та предмет позовних вимог у справі № 534/2867/24, суд вважає клопотання позивача недоцільним, а тому відмовляє в його задоволенні. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Рішенням Комсомольського міського суду у справі № 534/2223/16-ц від 26.04.2012 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень на кожну дитину. У силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином право визначати спосіб стягнення аліментів належить особі, на користь якої вони стягуються. Враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога ґрунтується на положеннях Сімейного кодексу України, відповідає інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, не погіршить їх матеріального становища, а тому в цій частині підлягає повному задоволенню. Україна визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів. Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як визначено ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16 вересня 2020 року. Згідно із ч. 3 ст. 180 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Як видно із ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може означати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. На підставі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено що у 2025 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривень. За таких умов, зважаючи на законодавчо змінений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, розмір аліментів у твердій грошовій сумі, присуджений у 2016 році рішенням суду від 26.12.2016, який підлягає відповідній індексації, позивач по суті просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей. Можливість такої зміни прямо передбачена Сімейним кодексом України та не залежить від певних обставин. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про зміну способу стягнення аліментів є обґрунтованою, висунута на підставі Закону та підлягає задоволенню. Отже, необхідно змінити спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.12.2016 з твердої грошової суми в розмірі 1 000 гривень на 1/3 частину всіх видів заробітку відповідача щомісячно, з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням того, що відповідач по суті позов визнав повністю до початку розгляду справи по суті, суд,

Outcome: partial