Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представниця позивача [PERSON] адвокат Мазур О.С. звернулася до\~Ленінського районного суду м. Запоріжжя з\~позовом до Бердянської окружної прокуратури Запорізької області про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що в2010 році відносно позивача [PERSON] була порушена кримінальна справа за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 197-1 ч. 2, 365 ч. 1 КК України. Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] , 19.10.2010 року за № 10380184 Бердянською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна, 541010пр., 19.10.2010, Бердянська міжрайонна прокуратура Запорізької області, старший слідчий Сисоєв М. В.; об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно. Отже, під час досудового розслідування в кримінальній справі слідчим Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області був накладений арешт на все нерухоме майно, що належить позивачу. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.12.2010 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 197-1 ч. 2, 365 ч. 1 КК України закрита у зв`язку зі зміною обстановки. Бердянська окружна прокуратура Запорізької області у відповіді на адвокатський запит повідомила, що з 28.02.2022 територія та приміщення і будівель Бердянської окружної прокуратури, Бердянського РВП ГУНП Запорізької області та Бердянського міськрайонного суду Запорізької області наразі є тимчасово окупованими збройними формуваннями рф та доступ до матеріалів кримінальної справи через наявність об`єктивних причин відсутній, тобто немає фізичної можливості отримати з таких матеріалів інформацію, що відображає хід та результати досудового розслідування. Крім цього, матеріали кримінальних проваджень, у тому числі архівів, не евакуйовувались. З огляду на зазначене, надати інформацію про прийняття рішення у кримінальній справі щодо скасування арешту, накладеного на нерухоме майно, [PERSON] , можливості не має. Разом з цим, за даними УІАП ГУНП в Запорізькій області з`ясовано, що кримінальна справа №541010пр відносно [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , 24.12.2010 розглянута Бердянським міськрайонним судом Запорізької області. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.12.2010 кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] закрито на підставі ст. 48 КК України. Наявність накладеного арешту на все нерухоме майно позбавляє позивача його права вільно розпоряджатися та користуватися належним йому нерухомим майном, реалізувати своє право на оформлення будь-яких правочинів, що пов`язані з відчуженням або набуттям права власності. Враховуючи, що кримінальна справа відносно позивача закрита ще в 2010 році, будь - які докази, які б свідчили про правомірність перебування нерухомого майна Позивача під арештом/обтяженням, станом на день подання позову, відсутні. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підтверджується, що арешт на все нерухоме майно [PERSON] накладено 19.10.2010 року постановою старшого слідчого Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області Сисоєва М. В., тобто арешт накладався за правилами КПК України 1960 року. Отже, питання звільнення майна позивача з-під арешту має відбуватися в порядку цивільного судочинства. Просить суд скасувати арешт нерухомого майна, що належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 10380184; підстава обтяження: постанова про арешт майна, 541010пр., 19.10.2010, Бердянська міжрайонна прокуратура Запорізької області, старший слідчий Сисоєв М.В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; обтяжувач: Бердянська міжрайонна прокуратура Запорізької області та виключити запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2024 року позовна заява передана на розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя. 04.09.2024 року ухвалою Хортицького районного\~суду м.\~Запоріжжя відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2024 року замінено первісного відповідача Бердянську окружну прокуратуру Запорізької області на належного відповідача - Запорізьку обласну прокуратуру. 16.12.2024 року до суду від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позов, узагальненими доводами якого констатовано, що арешт майна, що належить [PERSON] , накладний постановою старшого слідчого Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області від 19.10.2010 у кримінальній справі № 541010пр., був заходом забезпечення збереження майна, який був застосований у рамках кримінальної справи та на підставі чинних на той момент приписів КПК України. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.12.2010 закрито кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 ч. 1 ст. 365 КК України, на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки. При цьому у вказаній постанові не вирішено питання щодо заняття арешту з майна [PERSON] накладеного постановою старшого слідчого Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області від 19.10.2010 у кримінальній справі № 541010пр. Наразі обласна прокуратура не убачає необхідність для подальшого обтяження (арешту) майна [PERSON] , накладеного постановою старшого слідчого Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області \~ \~ \~ \~від 19.10.2010 у кримінальній справі № 541010пр. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2025 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представниця позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові. У судовому засіданні представник відповідача фактично позов визнав, доводи викладені у відзиві підтримав. Також пояснив, що на даний час відсутні підстави для обтяження майна позивача. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] , наявний запис про арешт нерухомого майна, а саме 19.10.2010 року № 10380184 реєстратор Бердянська державна нотаріальна контора, на підставі постанови про арешт майна, 541010пр., 19.10.2010, Бердянська міжрайонна прокуратура Запорізької області, старший слідчий Сисоєв М. В.; об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно. Таким чином судом встановлено, що в рамках кримінального провадження (541010пр.), 19.10.2010 року старшим слідчим Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області Сисоєвим М.В. винесено постанову про арешт майна яке належить [PERSON] . Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.12.2010 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ст. 197-1 ч.2, ст. 365 ч.1 КК України, закрита у зв`язку зі зміною обстановки на підставі ст. 48 КК України. Постанова набрала законної сили 04.01.2011 року. Відповідно до тексту постанови, не вирішено питання з приводу арешту майна накладеного на стадії досудового розслідування. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом приписів\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частина 1\~статті 321 ЦК України\~передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦПК України). Обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 9\~Перехідних положень КПК України\~запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 126 КПК України 1960 року,\~накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за\~КПК України\~1960 року та завершеного у порядку, передбаченому\~КПК України 1960 року\~або\~КПК України. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його необхідно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Відповідно до правової позиції висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі 727/2878/19, зазначено, що за загальним правилом арешт, накладений у рамках кримінального провадження, знімається за правилами кримінального судочинства. Але, у випадку арешту майна, накладеного за правилами КПК України 1960 р. та не знятого за цим кодексом після закриття кримінальної справи, такий арешт знімається у порядку цивільного судочинства. Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до\~ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved