Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

I. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. Позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] 03.11.2021 уклали Договір №4144888, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» взяті на себе зобов`язання виконало, надавши відповідачу кредит відповідно умов до укладеного Договору. Відповідач, у свою чергу не виконала умови кредитного договору - не повернув кредит, а також не виконала всі інші грошові зобов`язання перед позикодавцем за кредитним договором. 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» відповідно до чинного законодавства укладений договір відступлення прав вимоги №26-07/24. Відповідно до умов вказаного договору відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №4144888 від 03.11.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №4144888 від 03.11.2021 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №26-07/24 від 26.07.2024. На момент звернення до суду з позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість в сумі 26886,86 грн., з яких: 7241,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 17745,86 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1900,00 грн. заборгованість за комісіями. Зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. 2. Відповідач відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, якими обґрунтовуються його заперечення проти позовних вимог до суду не надав. 3. Жодних інших заяв по суті справи від учасників до суду не надходило. Отже, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.01.2024 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Відповідачу було направлено копію ухвали судді та примірник позовної заяви рекомендованим листом та у відповідності до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. 1. Судом встановлено, що 03.11.2021 [PERSON] уклала з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит №4144888 (індивідуальна частина), згідно якого: сума кредиту\~10000,00 грн. у валюті українська гривня; строк кредиту - 30 днів з 03.11.2021; дата повернення кредиту\~03.12.2021. Даний договір було укладено сторонами дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття і акцепт пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" договір прирівнюється до складеного в письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, суд визнає, що 03 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», та відповідачем було укладено Договір позики №4144888 (на умовах повернення позики в кінці строку) та погоджено усі його істотні умови, такі як суму позики, строк та порядок її надання, порядок повернення та плату за користування позиковими коштами. 2. Судом встановлено, що 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» відповідно до чинного законодавства було укладено договір відступлення прав вимоги №26-07/2024, відповідно якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4144888 від 03.11.2021. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином,\~на думку\~суду,\~ТОВ «ФАКТОРИНГ\~ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №4144888 від 26.07.2022. 3. Судом встановлено, що 03.11.2021 відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит № 4144888 (індивідуальна частина) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про надання кредиту у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №4144888 від 03.11.2021) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 03.12.2021. Пунктом 1.5.1. даного договору було узгоджено розмір одноразової комісії за надання кредити в сумі 1900,00 грн. Пунктом 1.5.2. даного договору було узгоджено проценти за користування кредитом, які становлять 5100,00 грн. та нараховуються за ставкою 1,7% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, Пунктом 1.6. даного договору була узгоджена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом в розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.4. договору сторонами було погоджено умови пролонгації строку кредитування, зокрема, п.п. 2.3.1.1. було узгоджено пролонгацію на пільгових умовах, яка може застосовуватися сторонами на різні строки за заявою позичальника, а п. 2.3.1.2. було узгоджено умови пролонгації на стандартних (базових) умовах, загальний строк якої не може перевищувати 60 днів. Як вбачається з Графіка платежів за договором про споживчий кредит №4144888 від 03.11.2021, який є додатком №1 до договору про споживчий кредит №4144888 від 03.11.2021, датою видачі кредиту є 03.11.2021, датою повернення кредиту є 03.12.2021. Реальна річна процентна ставка\~63,559%. Загальна вартість кредиту становить 17000,00 грн. У Паспорті споживчого кредиту №4144888 від 03.11.2021, який є додатком №2 до Договору про споживчий кредит №4144888 від 03.11.2021, передбачено, що основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредит; сума кредиту - 10000,00 грн.; строк кредитування - 30 днів; мета отримання - задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб надання\~картковий рахунок. Забезпечення не застосовується. Власний платіж споживача - не передбачається; стандартна процентна ставка\~5,0 відсотків за кожен день користування кредитом в межах періоду, вказаного в п.1.3 договору, комісія за надання кредиту\~1900,00 грн. В день укладення вказаного договору, тобто, 03 листопада 2021 року, відповідачу було здійснено переказ грошових коштів в сумі 10000,00 грн., що підтверджується Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 13.11.2024 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правові наслідки порушення зобов`язання регламентовані статтею 611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У свою чергу частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. На думку позивача, відповідач не виконала умови кредитного договору - не повернула кредит позикодавцю, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі становить 26886,86 грн., з яких: 7241,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 17745,86 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1900,00 грн. заборгованість за комісіями. Однак, суд не погоджується з таким висновком позивача з огляду на наступне. Як вбачається з Відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за Договором про споживчий кредит № 4144888 (індивідуальна частина) від 03.11.2021, у ній відображається деталізація платежів та нарахувань, які проводилися між сторонами договору за період з 03.11.2021 до 04.03.2022. У період з 03.11.2021 до 15.01.2022 між сторонами проводилися розрахунки, зокрема, нарахування та сплата тіла кредиту, нарахування та сплата комісій, а також нарахування та сплата процентів відповідно до п.п. 1.5.2., 2.3.1.1. даного Договору. У той же час, з вказаної Відомості вбачається, що за період з 16.01.2022 до 24.02.2022 здійснювалося нарахування процентів згідно п. 1.5.3 Договору. За цей час відповідачу було нараховано проценти в загальному розмірі 13613,08 грн. Проте, Договір про споживчий кредит № 4144888 (індивідуальна частина) від 03.11.2021 взагалі не містить в собі п. 1.5.3., яким сторонами цього Договору було б узгоджено нарахування відповідачу процентів в тому чи іншому розмірі. Іншого деталізованого розрахунку заборгованості, який би дозволив суду зробити висновок про розміри та підстави нарахування відповідачу боргу до суду надано не було. Розрахунок заборгованості за Кредитним договором, наданий позивачем станом на 06.12.2024 року, містить в собі лише загальні розміри заборгованості та не дозволяє суду зробити висновок про час та підстави її виникнення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що нарахування відповідачу за Договором про споживчий кредит № 4144888 (індивідуальна частина) від 03.11.2021 боргу по процентах за період з 16.01.2022 по 24.02.2022 на загальну суму 13613,08 грн. є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. В іншій частині розрахунки позивача є обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4144888 (індивідуальна частина) від 03.11.2021 в сумі 13273,78 грн. IV. Розподіл судових витрат та правничої допомоги. Позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 і № 922/2685/19 вказував на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial