Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 06.08.2010 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу останні мають двох малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось та на теперішній час вони перебувають на стадії розлучення, проживають окремо. Діти залишились проживати разом із відповідачкою та спір щодо визначення їх місця проживання відсутній. В зв`язку із військовим станом, відповідач та діти перебувають поза межами України. Позивачі мають право та бажання бачитись з дітьми. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дітьми та [PERSON] з онуками - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також у їх вихованні. Визначити наступний порядок участі батька [PERSON] у спілкуванні з дітьми, а також їх вихованні, встановивши наступний графік побачень: з понеділка по неділю у зручний час за погодженням із матір`ю дітей [PERSON] , без присутності матері дітей. Визначити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні з онуками, а також їх вихованні, встановивши наступний графік побачень: з понеділка по неділю у зручний час за погодженням із матір`ю дітей [PERSON] у присутності матері або батька дітей. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 15.03.2024 року цивільну справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів підтримала позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідачка за викликами до суду не з`явилась. Проте, надала заяву, відповідно до якої визнала позов в повному обсязі. Третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації явку свого представника не забезпечила. В наданій заяві представник третьої особи просив розглядати справи без участі представника служби та прийняти рішення в інтересах дітей. Також зазначив, про неможливість підготовки та надання до суду висновку про розв`язання спору, посилаючись на відсутність дітей на території України, подання відповідачкою до суду заяви про визнання позову. За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників, за наявними у справі матеріалами. Статтею 2 СК України встановлено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. У частині першій ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.5,6,7,8 ст.7 СК України учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залеж-но від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звіль-няє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною при-сутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення бать-ків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язання брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення вказаної вище ст.257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; а також закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст.263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 цього Кодексу. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами (ст.1 СК України). Право на повагу до сімейного життя, гарантоване ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.08.2010 року Донецьким міським ВРАЦС Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №685. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - донько [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею дітей. Як зазначили позивачі в пред`явленому позові та представник позивачів під час розгляду справи в суді, на після оголошення в країні воєнного стану діти разом із матір`ю виїхали за межі України. Періодично приїжджають в Україну та відповідачка надає можливість бачитись з дітьми. Проте, конкретних домовленостей щодо порядку участі у спілкуванні та вихованні дітей між сторонами не досягнуто. Згідно ч.ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дити-ни, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Участь органів опіки та піклування обумовлена насамперед інтересами дитини та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини із одним з батьків. Висновок органів опіки та піклування долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення. В постанові Верховного Суду від 11.12.2023 року у справі №523/19706/19 зазначено, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, у якій надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя й означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під час розгляду справи третьою особою не було надано висновок про розв`язання спору з посиланням на відсутність дітей на території України, подання відповідачкою до суду заяви про визнання позову. Суд враховує, що під час розгляду справи не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність визначених законодавством перешкод для реалізації права позивачами на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми/онуками. Згідно поданої під час розгляду справи заяви, відповідачка визнала позов та не заперечувала проти запропонованого позивачами порядку участі у спілкуванні та вихованні дітей. Вказаний порядок передбачає можливість побачень у зручний час за погодженням із відповідачкою, що забезпечить сторонам можливість добровільно погоджувати конкретний час та тривалість побачень, з урахуванням віку дітей, їх стану здоров`я, розпорядку дня, фактичного перебування на території України, а тому не протирічить інтересам дітей. За вказаних обставин та наведених висновків Верховного Суду, відсутність висновку органу опіки не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, зобов`язавши відповідачку не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дітьми та [PERSON] з онуками - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також у їх вихованні. Визначити наступний порядок участі батька [PERSON] у спілкуванні з дітьми, а також їх вихованні, встановивши наступний графік побачень: з понеділка по неділю у зручний час за погодженням із матір`ю дітей [PERSON] , без присутності матері дітей. Визначити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні з онуками, а також їх вихованні, встановивши наступний графік побачень: з понеділка по неділю у зручний час за погодженням із матір`ю дітей [PERSON] у присутності матері або батька дітей. Відповідно до ст.ст.141,142 ЦПК України, враховуючи задоволення двох вимог немайнового характеру, фактичну сплату судового збору за ці вимоги позивачем [PERSON] , а також враховуючи подачу відповідачкою до початку розгляду справи по суті заяви про визнання позову, слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. Повернути [PERSON] з державного бюджету частину судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп., перерахованого згідно платіжної інструкції №0.0.3237605895.1 від 08.10.2023 року.

Outcome: approved