Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну частку (пай), розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Новосільське». Позовні вимоги мотивує тим, що 15.11.2023 р. між нею та відповідачами, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу земельної частки (паю), розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Новосільське», який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідачі не оформили спадщину на вищевказану земельну частку, яка належала їх дідусю [PERSON] , є спадкоємцями за заповітом. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особами, які не мали на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, у позовній заяві є клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у підготовче судове засідання не з`явились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 15.11.2023 р., укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж земельної частки (паю), розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах; акт приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 15.11.2023р.; розписка [PERSON] та [PERSON] від 15.11.2023р.; копія сертифікату на право [PERSON] на земельну частку (пай) КСП «Новосільське», розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах, серія ОД № 0089890; довідка виконавчого комітету Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області № 31 від 20.02.1998р.; свідоцтво про смерть [PERSON] ; заповіт [PERSON] від 04.03.1995р.; довідка виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № 78 від 20.03.2024р.; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2024р.; довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] . Дослідивши надані\~докази,\~судом було\~встановлено,\~що 15.11.2023р.\~позивач домовилась\~із відповідачами\~про купівлю земельної частки (паю), розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Новосільське». В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала відповідачам обумовлену суму грошей, а відповідачі надали позивачу об`єкти нерухомості для вільного користування і володіння, що підтверджується актом приймання передачі майна за договором купівлі продажу майна від 15.11.2023 р. Згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пункту 4.6. договору купівлі продажу, сторони зобов`язалися 29.11.2023р. о 10 год. 00 хв. з`явитися у нотаріуса у місті Рені Ізмаїльського району для нотаріального посвідчення договору. Проте, до теперішнього часу договір нотаріально не посвідчений, та придбане майно досі не було переоформлено на позивача, оскільки відповідачі у передбачений договором строк не з`явились до нотаріуса та до теперішнього часу ухиляються від цього. Усі спроби та вимоги позивача до відповідачів щодо нотаріального посвідчення договору були безрезультатними. Відповідачі ігнорують позивача, та безпідставно відмовляються від зустрічі у нотаріуса, та не вживають заходів з посвідчення договору у встановленому порядку. При останній зустрічі з відповідачами, ними було повідомлено позивачу про те. що вони не зможуть надати нотаріусу правовстановлюючі документи на земельну частку. Як пояснили відповідачі, це пов`язано з тим, що вищезазначена земельна частка належала їх дідусю - [PERSON] , який помер [INFO] . За час життя [PERSON] залишив заповідальне розпорядження (заповіт) на випадок своєї смерті від 04.03.1995 року, згідно до якого спадкодавець заповідав все своє майно відповідачам. Відповідачі є такими, що прийняли спадщину фактичним вступом в управління та володіння спадком майном в розумінні статті 549 Цивільного кодексу Української РСР. Відповідачі спільно та постійно проживали однією сім`єю зі [PERSON] на момент його смерті та відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Ренійської міської ради від 20.03.2024 №78, вони обробляли земельну частку (пай) та отримували врожай. Інших спадкоємців [PERSON] , які могли б претендувати на спадкове майно після його смерті немає. Отже, [PERSON] не встиг оформити документи про право власності на земельну частку (пай). Тобто не замовив технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номера, відомості щодо земельної ділянки не внесені до Державного земельного кадастру, державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку не здійснено. За таких обставин, відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину, але не мають можливості оформити її в установленому порядку, оскільки з вагомих підстав не змогли надати нотаріусу необхідні документи, у зв`язку з тим, що їх оригінали були загублені за час життя [PERSON] . При укладанні договору купівлі продажу позивач не була обізнана про такі обставини. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 15.11.2023 р., відповідачі не мали право відчужувати даний об`єкти нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особами, які не мали на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцям обумовлену суму коштів, а продавці передали позивачу нерухоме майно для використання. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам була передана обумовлена сума грошей, а позивачу об`єкти нерухомості, що підтверджується актом приймання передачі майна за договором купівлі продажу майна. Відповідачі жодного разу не висували вимог щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечували проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. \~ \~ \~ \~Так, позивач набула право власності на вищевказану земельну частку (пай) в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши її у відповідачів, які фактично не мали права її відчужувати на той період, оскільки юридично не оформили спадщину та не зареєстрували своє право власності у відповідному державному реєстрі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на земельну частку (пай), розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Новосільське». Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved