Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти за недійсним договором купівлі-продажу, 3% річних та інфляційне збільшення на загальну суму 327\~586 гривень 83 копійки, і судові витрати зі сплати судового збору. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2020 року між нею, як покупцем, та відповідачкою, як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстровано в реєстрі за реєстраційним № 251. Згідно умов договору [PERSON] передала у власність позивачці базу відпочинку, загальною площею 279,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а позивачка, на підставі пункту 2.1 договору, до моменту його підписання, сплатила в повному обсязі відповідачці вартість нерухомого майна за ціною, зазначеною в договорі купівлі-продажу, яка становить 296\~986 гривень. За змістом пункту 2.4 договору підписання продавцем, в особі його представника, зазначеного договору свідчить про згоду на укладення такого договору саме в такій сумі, підтвердженням повного розрахунку за вчиненим правочином та відсутність у продавця до покупця будь яких претензій фінансового характеру. Постановою Волинського апеляційного суду від 01 червня 2023 року в справі № 169/517/22 вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна визнано недійсним. Враховуючи обставину повного виконання позивачкою свого зобов`язання за договором купівлі-продажу, яке полягало у повній оплаті вартості бази відпочинку до моменту підписання договору, та, оскільки такий судом визнано недійсним, [PERSON] вважає, що відсутні будь-які правові підстави, на основі яких [PERSON] набула грошові кошти, належні позивачці, які остання сплатила на виконання умов договору. На неодноразову усну вимогу позивачки про повернення грошових коштів, відповідачка не заперечує факт отримання нею таких, проте в добровільному порядку не повертає. На підставі наведеного, [PERSON] , з метою захисту своїх порушених прав, змушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідачки на її користь основної суми боргу за недійсним договором купівлі-продажу, яка становить 296\~986 гривень, 3% річних в розмірі 12\~088 гривень 39 копійок та інфляційне збільшення в розмірі 18\~512 гривень 44 копійки, на загальну суму 327\~586 гривень 83 копійки. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2024 року справу за вказаною позовною заявою передано на розгляд до Турійського районного суду Волинської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Турійського районного суду Волинської області\~від 10 січня 2025 року справу за вказаною позовною заявою прийнято до провадження, призначено судове засідання. Будь-яких інших процесуальних дій у справі не вчинялося. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та вчасно, про причини своєї неявки суду не повідомила. 12 лютого 2025 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а. с. 35). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та вчасно, про причини своєї неявки суду не повідомила. 12 лютого 2025 року в особі представника [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила ухвалити рішення у справі. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 4 ст. 206 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Із матеріалів справи судом встановлено, що 14 лютого 2020 року між [PERSON] (продавець), від імені якої, на підставі довіреності, діяв [PERSON] , та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу бази відпочинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І. П. та зареєстровано в реєстрі за номером 251, нотаріальний бланк серії НОК 640268. Відповідно до пункту 1.1 договору продавець, в особі представника, зобов`язується передати у власність покупця майно, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити за майно обговорену грошову суму. Відповідно до пункту 2.1 договору предметом договору є база відпочинку, загальною площею 279,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.1 договору за домовленістю сторін ціна продажу складає 296\~986 гривень, які сплачені покупцем в повному обсязі продавцю, в особі представника, до моменту підписання цього договору. Таким чином, позивачкою була сплачена повна вартість відчужуваного майна, згідно умов договору (а. с. 8-9). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 200346211, сформованого 14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І. П., на підставі договору купівлі-продажу № 251 від 14 лютого 2020 року право власності на об`єкт нерухомого майна: бази відпочинку, загальною площею 279,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за позивачкою [PERSON] (а. с. 10). Постановою Волинського апеляційного суду від 01 червня 2023 року в справі № 169/517/22 визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук Іриною Петрівною за № 251, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] нерухоме майно базу відпочинку, загальною площею 279,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1897973107255 (а. с. 12-14). Відповідно до вимог частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно норм статті 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої-другої\~статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з частиною першою статті 202\~Цивільного кодексу\~ України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 626\~Цивільного кодексу\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Згідно частини першої статті 656\~Цивільного кодексу\~України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. \~ \~ \~ \~Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК\~України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу бази відпочинку постановою Волинського апеляційного суду визнано недійсним, то, відповідно, сплачені за цим договором грошові кошти підлягають поверненню покупцю (позивачу у справі). \~ \~ \~ \~Частина перша\~статті 1214 Цивільного кодексу України\~вказує, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права на отримання від відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, спричинених визнанням договору купівлі-продажу недійсним. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Відповідно до статей\~524,\~533-535\~та\~625 Цивільного кодексу України\~грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною четвертою статті 263\~Цивільного процесуального\~кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом частини другої статті 625\~Цивільного кодексу\~України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. \~ \~ \~ \~Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з моменту визнання договору купівлі-продажу недійсним, тобто з дня набрання законної сили постановою Волинського апеляційного суду, а саме з 01 червня 2023 року. \~ \~ \~ \~Позивачка вказує, тривале невиконання відповідачкою свого зобов`язання з повернення їй грошових коштів порушує її майнові права та інтереси, та враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими і містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки інфляційні втрати та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання (02 червня 2023 року) до дня формування позову (09 жовтня 2024 року). \~ \~ \~ \~Суд погоджується з доводами [PERSON] , що її право на отримання інфляційних втрат та 3% річних виникло саме за цей період. У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі? № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказані висновки про правильне застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. \~ \~ \~ \~Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Як зазначається у пунктах 3.1-3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17 грудня 2013 року, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому здійснено платіж. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних. Щодо сум стягнення, суд виходить з наступного. З матеріалів справи встановлено, сума заборгованості становить 296\~986 гривень. Тобто, сума інфляційних нарахувань здійснена судом за період з 02 червня 2023 року до 09 жовтня 2024 року і загальна сума становить 18\~512 гривень 44 копійки. Розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення за такою формулою: сума боргу х 3 % річних/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Нарахування 3% річних необхідно здійснити у два етапи: -в період з 02 червня до 31 грудня 2023 року на суму заборгованості 296\~986 гривень, що становить 5\~199 гривень 29 копійок; -в період з 01 січня до 09 жовтня 2024 року на суму заборгованості 296\~986 гривень, що становить 6\~889 гривень 10 копійок. Загальна сума 3% річних від суми прострочення становить 12\~088 гривень 39 копійок. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява [PERSON] про стягнення грошових коштів за недійсним договором підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved