Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , суму боргу відповідно\~до розписки,\~від 11\~грудня 2019\~року та\~3%\~річних,\~у загальному\~розмірі 2782,00\~доларів США;\~крім того\~просив стягнути\~сплачений судовий збір при подачі позову. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 грудня 2019 року [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 2560,00 доларів США, а відповідач у свою чергу, зобов`язався повернути зазначені кошти до 11 грудня 2020 року, що підтверджується розпискою, виданою [PERSON] [PERSON] від 11 грудня 2019 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, між позивачем і відповідачем фактично був укладений договір позики, що підтверджуються розпискою, виданою [PERSON] [PERSON] від 11 грудня 2019 року. Всупереч умовам укладеного договору, відповідач своїх зобов`язань не виконав, грошові кошти позивачу повернуті не були, відповідач на зв`язок не виходить. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми боргу. Сума заборгованості за розпискою від 11 грудня 2019 року становить 2560,00 доларів США; кількість днів прострочення з 11.12.2020р. по 01.11,2023р. - 1 055 днів., 3% річних становить: 2560,00/365/100*1055*3=222, де 2560,00 - основна сума боргу, в доларах США, 1055 - кількість днів прострочення. Таким чином, сума заборгованості до стягнення відповідно до розписки від 11 грудня 2019 року становить: 2560,00 +222 = 2782,00 доларів США. Так, 28.11.2023 [PERSON] звернувся з даною позовною заявою до Київського районного суду м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.12.2023 матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Дергачівського районного суду Харківської області. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024, цивільна справа №953/11714/23 провадження №2/619/792/24 надійшла в провадження судді Дергачівського районного суду Харківської області Калиновської Л.В. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27.03.2024 відкрито провадження по даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13.12.2024 клопотання представника відповідача, [PERSON] задоволено; витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження юридичної особи: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001), адреса для кореспондентці: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094) інформацію про банк та особу отримувача переказу з рахунку, відкритого у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Марченка Віталія Валентиновича (РНОКПП [NUMBER] ) від 10.04.2021 року о 12:59, від 18.05.2021 року о 10:52, від 17.05.2021 року о 14:01, від 22.05.2021 року о 14:47, від 07.06.2021 року о 17:10, від 08.07.2021 року о 14:40, від 07.09.2021 року о 19:00, від 10.09.2021 року о 17:18, від 13.10.2021 року о 20:34, від 11.10.2021 року о 19:05, від 05.12.2021 року о 18:30, від 12.02.2022 року о 10:48, від 12.02.2022 року о 10:48. 09.01.2025 від АТ КБ Приватбанк надійшла відповідь від 03.01.2025 №20.1.0.0.0/7-250103/3470-БТ, відповідно до якої по рахункам [PERSON] за період з 10.04.2021 по 12.02.2022 було багато зарахувань та інших операцій, просили конкретизувати запит, а саме вказати з яких рахунків були проведені операції, надати суми операцій, вказати призначення переказу або отримувачів та інше. Представник позивача, Явтух О.Г. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача, Кондратенко В.А. у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, з проханням розглянути справу без його участі та без участі відповідача, зазначивши, що заперечує проти позову та просить прийняти рішення на розсуд суду. Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом був досліджений оригінал боргової розписки від 11 грудня 2019 року, який був долучений до матеріалів справи позивачем, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2560 доларів США. Зобов`язується повернути їх 11 грудня 2020 року. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №753/1349/20, провадження №61-14052 св 21). Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Виходячи з вимог статей\~1046,\~1047,\~1049 ЦК України\~у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Саме до таких висновків дійшов Верховний суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року № 369/3340/16-ц. Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики. У наданій позивачем борговій розписці зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, тому вказана розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики. Зі змісту зазначеної розписки від 11 грудня 2019 року вбачається, що позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 2560 доларів США. У зазначеній розписці встановлений строк повернення боргу, а саме 11 грудня 2020 року. Отже, останнім днем повернення боргу за розпискою від 11 грудня 2019 року є 11 грудня 2020 року. Статтею 545 ЦК України\~передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Цією статтею передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Той факт, що оригінал розписки знаходиться у позикодавця свідчить про невиконання відповідачем умов договору. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст. 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 545 ЦК України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики, у тому числі розписок або квитанцій про грошові перекази коштів, відповідач в ході судового розгляду не надав. Про факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики свідчить також наявна у позикодавця розписки про надання грошових коштів від 11 грудня 2019 року. Відповідно до ч. 3\~ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. Отже, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми грошового зобов`язання. Як вбачається зі змісту розписки, позивач передав, а відповідач отримала в борг суму в іноземній валюті, зокрема доларах США. На сьогоднішній день, згідно розписки від 11 грудня 2019 року неповернута сума боргу за договором позики складає 2560 доларів США. У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша\~статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша\~статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України (п. 70). Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша\~статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти (п. 71). Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга\~статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга\~статті 533 ЦК України) (п. 72). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша\~статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16) (п. 73)». У ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови позивача прийняти виконання зобов`язання за договором позики. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору та прострочив виконання свого зобов`язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 2560 доларів США. З приводу позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.12.2020 по 01.11.2023 в розмірі 222 доларів США, суд зазначає наступне. Приписами\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3%річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Період прострочення [PERSON] виконання грошового зобов`язання у розмірі 2560 доларів США за період з 11.12.2020 по 01.11.2023 складає 1055 днів. Так, сума заборгованості за розпискою від 11 грудня 2019 року становить 2560,00 доларів США; кількість днів прострочення з 11.12.2020р. по 01.11,2023р. - 1 055 днів., 3% річних становить: 2560,00/365/100*1055*3=222, де 2560,00 - основна сума боргу, в доларах США, 1055 - кількість днів прострочення. Отже, з відповідача підлягає стягненню 3% річних простроченої суми - 222 доларів США. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1)письмовими, речовими і електронними доказами;2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved