Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

[PERSON] 04.05.2020 року звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 80,8 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м.; стягнути з [PERSON] , на свою користь грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марка DАЕWОО SЕNS 1.3, 2005 року виготовлення, об`єм двигуна 1299 см3, дата реєстрації 19.05.2012, номерний знак [NUMBER] в розмірі 29 051 грн. 50 коп. В обґрунтування позову вказала, що перебувала у зареєстрованому 14.02.2002 року з відповідачем шлюбі, від якого мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітню [PERSON] , [INFO] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/21124/19 від 01.07.2020 року шлюб було розірвано. За час шлюбу було придбано квартиру та автомобіль, що в силу ст. 60 СК України є спільним майном подружжя, в той же час, з урахуванням недостатності аліментів та проживання дитини з нею, вважає, що її частка підлягає збільшенню. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. від 29.05.2020р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.03.2021 року виправлено описку в ухвалі Херсонського міського суду Херсонської області від 29.05.2020 р. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.06.2021 року призначено у справі судову автотоварознавчу екпертизу, провадження у справі зупинено. 30.06.2021 року представником позивачки подано заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.11.2021 року поновлено провадження у справі. 07.12.2021 року представником відповідача подано клопотання про надання додаткових доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 14.03.2024 року у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 20.07.2023 р. №732/0/15-23 звільнена з посади судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/7105/20. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.03.2024 року справу прийнято до провадження судді Ус О.В. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 02.07.2024 року представником позивачки подано додаткові пояснення у справі, у яких вказала, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/8773/21 від 29.11.2021 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.05.2020 року справа № 766/5391/20 на користь [PERSON] на утримання дитини яка продовжує навчання [PERSON] в твердій грошовій сумі з 2500 гривень 00 коп. щомісячно до 1 000 ( одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили до закінчення навчання але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. На меншу доньку відповідач по справі сплачує мінімальний розмір аліментів, який не являється достатнім для її розвитку та життя. Батько взагалі не приймає жодної участі у вихованні та утриманні доньки. Окрім того для позивачки спірна квартира є фактично єдиним майном, в якому вона може проживати з донькою в подальшому. А відповідач по справі, в свою чергу, має інше майно. 02.07.2024 року представником позивачки подано заяву про уточнення позовних вимог. 22.07.2024 року представником позивачки подано заяву про збільшення позовних вимог. 24.07.2024 року відповідачем через канцелярію суду подано заяву, у якій вказав, що позов про поділ майна визнає частково. Вказав, що з огляду на те, що діти залишились проживати з матір`ю вважає за необхідне передати всю спірну квартиру позивачці, а за ним лишити право власності на спірний автомобіль. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи наявна заява представника позивачки про розгляд справи у відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, про причини не явки суд не повідомив. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому 14 лютого 2002 року шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.2002 року. Від подружніх відносин сторони мають малолітню дитину [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.06.2012 року та повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 16 квітня 2015 року між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав трикімнатну квартиру житловою площею 38,9 кв.м, загальною площею 80,8 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., зареєстрований у реєстрі за №849. Право власності на вищевказану квартиру зареєстрована за [PERSON] 16.04.2015 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36354645 від 16.04.2015 р. За довідкою №113 від 06.12.2019 року виданої Херсонським державним університетом, [PERSON] є студенткою 2 курсу спеціальності Соціологія, соціально-психологічного факультету, навчається на денній формі навчання, бюджетної форми фінансування, отримує стипендію в розмірі 1892,00 грн. Термін навчання по 30.06.2022 р. З листа ТСЦ МВС №6541 від 27.08.2020 р. №31/21/41-536 транспортний засіб марки DAEWOO SENS 1.3, д.н. [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки рахунку ДПІ 481516, яка видана 19.05.2012 року ТОВ «Дніпронафтасервіс». За висновком експерта №ВС-26 судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №766/7105/20 складеним 20.10.2021 року судовий експертом Єрофеєвим В.О., ринкова вартість легкового автомобіля Daewoo Sens 1,3і реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи складає 58103,38 грн. [PERSON] разом із малолітньою донькою [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та наразі фактично проживають у [ADDRESS] , що підтверджено відповідними довідками про взяття на облік від 29.07.2022 року. За довідками від 17.05.2024 р. №01-14/113 Херсонської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №24 із поглибленим вивченням математики, фізики та англійської мови ХМР та від 10.06.2024 р. №108/43-01-708 виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» батько малолітньої [PERSON] [PERSON] участі у шкільному житті дитини не бере та батька дитини жодного разу не бачили в лікарні. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №385068586 від 01.07.2024 р. за пошуком [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за останнім зареєстровано право власності на частину у праві спільної часткової власності на земельну ділянку (отримане у спадок), однокімнатна квартира (отримана у спадок), 1/10, 1/5 частина у праві спільної часткової власності на квартиру (частка 1/10 отримана у спадок, 1/5 за договором дарування), 1/18 та 1/9 частка у праві власності на житловий будинок (отримана у спадок). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №385068586 від 01.07.2024 р. за пошуком [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на момент здійснення перевірки не зареєстровано права власності на нерухоме майно. За відповіддю РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях №31/30 згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів у період з 2002 року на ім`я [PERSON] зареєстровані: транспортний засіб DAEWOO SENS 1.3, д.н., 2005 року випуску, дата реєстрації 19.05.2012 року та причіп саморобний 2000 року випуску, дата реєстрації 22.11.2006 року. Стороною позивачки до матеріалів справи не додано доказів, на які вона посилається у заявах про уточнення позовних вимог та збільшення позовних вимог, а саме рішень судів про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд вважає, що заявлені вимоги підлягають розгляду саме як поділ майна подружжя. У постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17), на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «статтею 70\~СК України\~передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Обов`язок, передбачений статтями\~10,\~60 ЦПК України 2004 року, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою\~статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя». Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). В судовому засіданні не встановлено істотних обставин для збільшення частки позивачки у спільному майні подружжя, зокрема, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Стороною позивачки не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів інсування будь-яких судових рішень про стягнеення з відповідача аліментів, доказів не виконання або ухилення від виконання вказаних рішень. Саме посилання представника позивачки у заявах по суті спори на те, що відповідач сплачує мінімальні аліменти, яких не вистачає та довідки зі школи та з лікарні про те, що батька не бачили не можуть бути прийняті судом до уваги як єдина підстава для збільшення частки позивачки у праві спільної сумісної власності. Крім того, посилання на необхідність збільшення частки з огляду на те, що позивачка не має іншого майна, а у відповідача наявне судом також не приймаються, оскільки відсутність або наявність нерухомого майна не породжує збільшення частки іншого з подружжя. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, з підстав, передбачених статтею 70 СК України. Спірне майно знаходиться у багатоквартирному будинку з чітко визначеною площею та кількістю приміщень, що входять до їх складу. Сторонами не заявлено вимог про визначення порядку користування квартирою, клопотань про призначення судово-будівельної експертизи тощо. Таким чином, враховуючи, що спірна нерухомість набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити майно в натурі є неможливим, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про поділ квартири між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожною зі сторін право власності на 1/2 ідеальної частки квартири. Щодо рухомого майна. З матеріалів справи встановлено, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу, зареєстрований на відповідача [PERSON] , а відтак він є спільним майном подружжя, та відповідно сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених у статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16\~\~та від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна,\~ що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За висновком експерта №ВС-26 судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №766/7105/20 складеним 20.10.2021 року судовий експертом Єрофеєвим В.О., ринкова вартість легкового автомобіля Daewoo Sens 1,3і реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи складає 58103,38 грн. При поділі майна подружжя суд приймає до уваги, що поділ в натурі автомобіля неможливий, транспортним засобом користується відповідач, позивачка просить стягнути половину його вартості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про поділ автомобіля між сторонами у рівних частках шляхом компенсації позивачці 1/2 вартості цього майна. При цьому присуджуючи автомобіль відповідачу суд приймає до уваги, що саме він користується вказаним транспортним засобом. Відповідно до частини першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги або заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані підтверджуються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 11.03.2025 року На підставі викладеного,

Outcome: approved