Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

25 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (надалі - ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», позивач) звернулось до Франківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з неї: 34 691,00 грн. заборгованості за Договором № 2595800 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.11.2021, яка утворилася станом на 28.06.2023 та складається із: - 15 000,00 грн. - заборгованості за кредитом; - 19 691,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Договору № 2595800 за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період 19.11.2021 - 24.02.2022; 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Підставою позову є порушення прав позивача до якого перейшли права вимоги за кредитним договором на підставі договору від 28.06.2023, укладеного між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» про відступлення права вимоги № 28/06/23. Відповідач є боржником за договором № 2595800 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.11.2021, укладеним між ним та ТОВ «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») у електронному вигляді за допомоги інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора, за зразком, затвердженим директором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» наказом № 67-ОД від 14.06.2021 року, розміщеним на сайті https://credit7.ua/pro-nas/. На підставі указаного Договору відповідач отримала кредит у розмірі 15 000,00 гривень, строком на 30 днів, з подальшим продовженням до 19.01.2022, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нарахованих відсотків для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов укладеного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, наданому первинним кредитором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань утворилась заборгованість, яку представник позивача просить стягнути з відповідача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів у справі (а.с. 124-126). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористалась, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надала, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. 5 лютого 2025 року на адресу суду надійшли витребувані судом докази у справі. Судові засідання у справі призначалися неодноразово: 24.01.2025, 10.03.2025. В судове засідання, призначене на 10.03.2025 учасники справи повторно не з`явились. Від представника позивача на адресу суду, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надійшла заява про розгляд справи без його участі, відповідно до якої він проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, маючи зареєстрований Електронний кабінет ЄСІТС, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 127-129, 134, 140, 144). Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділі «Мої справи». Вказана позиція узгоджується із постановами Верховного Суді від 18 квітня 2022 року у справі № 750/3275/21 (провадження № 61-21072св21), від 05 квітня 2023 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-11084св22). Згідно з пунктом 111 Розділу V «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, особа, яка використовує підсистему «Електронний суд», самостійно несе відповідальність за свій електронний кабінет, направлені йому копії судових рішень вважаються отриманими, про що суду стає відомо з повідомлення про доставлення електронного листа. Однак заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 19.11.2021 між ТОВ «ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір № 2595800 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір № 2595800) (а.с. 16-30). Відповідно до п.1.2 Договору № 2595800, Товариство зобов`язується, на умовах, встановлених цим Договором, надати клієнту грошові кошти в гривні (надалі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до умов Договору № 2595800 сума кредиту 15 000,00 грн. (п. 1.2), строк кредиту 30 днів (п. 1.3), тип процентної ставки - фіксована (п. 1.4) (а.с. 17). Пунктом 1.4.1. Договору № 2595800 конкретизовано, що стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1. Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.2. Договору (а.с. 17). Відповідно до п.2.1. Договору № 2595800, кредит надається Товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] (а.с. 18). Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно із п. 2.1. Договору (п. 2.4. Договору № 2595800) (а.с. 18). Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п. 2.5. Договору № 2595800) (а.с. 18). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 23 955,00 грн. (п.1.6.1. Договору № 2595800), за зниженою ставкою - 19 030,50 грн. (п.1.6.2. Договору № 2595800) (а.с. 17). Пунктами 4.1., 4.1.1. Договору № 2595800 визначено, що порядок продовження строку кредиту за ініціативою клієнта (пролонгація). У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткового договору до договору (а.с. 19). Пунктом 4.1.5. Договору № 2595800 встановлено, що продовження строку кредиту за ініціативою клієнта (пролонгація) Договору та підписання його клієнтом здійснюється електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п.4.1.2.- 4.1.3 Договору та встановлюється/зазначається в додатковому договорі (а.с. 19). Відповідно до п. 4.2.1. Договору № 2595800 сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1. - 4.1.6 Договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопрологнація), з наступного дня, після запланованої дати повернення кредиту (а.с. 19). Пунктом 4.2.2. Договору № 2595800 передбачено, що клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів (а.с. 19). Пунктом 4.2.3. Договору № 2595800 сторони погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 Договору (а.с. 19). У випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу Клієнта та/або СМС- повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 цього Договору, інформуючи Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в Особистому кабінеті (п. 4.2.4 Договору № 2595800) (а.с. 19). Загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом та не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав (п. 4.2.5. Договору № 2595800) (а.с. 19-20). Пунктом 5.1 Договору № 2595800 визначено домовленість сторін про те, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів. У випадку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, що нараховуються за період автопролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається Клієнту в Особистому кабінеті (крім випадку визначеного в пп.5.1.1 Договору) (а.с. 20). Договір № 2595800 укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора (далі - ITC). Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» - Е207 (а.с. 29). Відповідачем, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, також 19.11.2021 підписано додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту - Е207, який містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. В указаній таблиці визначено суми процентів - 4029,75 грн., які відповідач зобов`язувалася внести до 19.12.2021 (а.с. 37). Крім того, відповідачем, 19.12.2021, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р175, підписано Додатковий договір до Договору № 2595800 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, із додатком до нього (надалі - Додатковий договір) (а.с. 30, 35-36). Відповідно до п. 2 Додаткового договору, у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за Договором, відповідно до розділу 4 Договору клієнт ініціював продовження строку користування кредитом (а.с. 35). З урахуванням Додаткового договору сторони обумовили продовження строку користування кредитом до 30 днів із датою повернення кредиту - 19.01.2022, процентною ставкою - 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення цього Додаткового договору складає 23 955,00 грн. (п.3.4. Додаткового договору) (а.с. 35). Визначено суму процентів - 8955,00 грн., які відповідач зобов`язувалася внести до 19.01.2022 (а.с. 30). На виконання умов Договору № 2595800 первісним кредитором, позивачем надано суду копію листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-2902 від 29.02.2024, відповідно до якого грошові кошти у сумі 15000,00 грн. 19.11.2021 о 10:46:05 через платіжну систему iPay.ua перераховано на картку [NUMBER] (а.с. 42). На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надано довідку про те, що банківську картку № [NUMBER] емітовано Банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] ). Відповідно до наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виписки з карткового рахунку вбачається, що 19.11.2021 о 10:46:07 на банківську картку № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) зараховано грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. (IPAY_CREDIT_VISA1). Згідно з копією розрахунку заборгованості станом на 28.06.2023 заборгованість відповідача становить 34 691,00 грн. заборгованості за Договором № 2595800 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.11.2021, яка утворилася станом на 28.06.2023 та складається із: - 15 000,00 грн. - заборгованості за кредитом; - 19 691,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами. При цьому, нарахування процентів здійснено за ставками: 0,9 %, по 134,33 грн./день за період 19.11.2021 - 18.12.2021 на суму 4029,90 грн. 1,99 % по 298,50 грн./день за період 20.12.2021 - 24.02.2022 (а.с. 43-47). Інформації щодо продовження строку користування кредитом після 19.01.2022, тобто після закінчення строку кредитування, за ініціативою клієнта (відповідача) матеріали справи не містять. Відповідно до договору факторингу №28/06/23 від 28 червня 2023 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором (а.с. 70-84). За указаним договором до позивача також перейшли права вимоги за Договором № 2595800. Оцінка суду. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Матеріалами справи стверджується, що 19.11.2021 між первісним кредитором та відповідачем, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора укладено електронний Договір №2595800, яким позивачу надано споживчий кредит у сумі 15 000,00 грн. Договір №2595800 містить персональні дані відповідача, які також збігаються із його даними у АТ «Універсал Банк», який емітував відповідачу відповідну банківську картку, на яку первісним кредитором здійснено перерахунок грошових коштів. Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по Договору №2595800 у відповідності до чинного законодавства України. Проте, відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості, наданому первинним кредитором та підтверджено випискою, наданою АТ «Універсал Банк». Щодо правомірності нарахування відсотків за Договором № 2595800. Строк на який наданий кредит визначений умовами договору та становить 30 днів, окрім цього між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено додатковий договір, яким продовжено строк користування кредитом до 19.01.2022. Тобто, мала місце пролонгація за ініціативою позичальника. Відповідно до п. 1.4. договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування за стандартною процентною ставкою. При цьому, враховуючи пункти 4.2.1., 4.2.2. та 4.2.5. Договору № 2595800, якими визначено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 2.3, п. 4.1.5 договору) ще на 15 календарних днів. Загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Відтак, суд дійшов висновку про те, що розрахунок заборгованості за відсотками здійснено в межах строку наданого кредиту, з врахуванням строку визначеного додатковим договором та автопролонгації передбаченої Договором № 2595800. Первісний кредитор та позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань відповідачу поза межами строків дії укладених з нею договорів і не застосовували відносно неї жодних штрафних санкцій. Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним тіла кредиту та спростування доводів представника позивача про наявність заборгованості по тілу кредиту та відсотках саме у такому розмірі. Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2'422,40 грн. (а.с. 118), який підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України визначає однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення стороною суми судових витрат на професійну правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору, шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України). Згідно із частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» надано суду Договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024, укладений між позивачем та адвокатом Руденком Костянтином Васильовичем (а.с. 85-88), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 89), довіреність видану ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів товариства в судах України (а.с. 90-91), акт приймання - передачі наданих послуг №5 до Договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, де наведено перелік виконаних робіт - підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників, згідно із реєстром №1 від 30.08.2024 - на суму 100000,00 грн. (а.с. 92), витяг з реєстру №1 до акта приймання - передачі наданих послуг №5 до Договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року, де зазначено загальну кількість складених позовних заяв - 10 шт. на загальну вартість 100000,00 грн., окремо наведено підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача за Договором №2595800 на суму 10000,00 грн. (а.с. 93), платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №1353 від 06.09.2024 про оплату ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокату Руденко К.В. коштів в сумі 100000,00 грн., із зазначенням договору про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02.08.2023 та акта №5 від 30.08.2024 року (а.с. 95). Суд при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Дослідивши надані адвокатом Руденком К.В. докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги складність справи та обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення указаних судових витрат. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22). Аналізуючи надані докази та виходячи з того, що суд дійшов висновку про незначну складність справи, враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved