Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 30.09.2021 позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 04.05.2023, просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 47122, 27 доларів США, що складається з основної суми заборгованості за договором в розмірі 36225 доларів США, 30 % річних в розмірі 10897,27 доларів США та судові витрати. Обґрунтовуючи вимоги вказує, що 26.08.2020 між ним та [PERSON] був укладений договір позики №2608-20-П, відповідно до умов якого він передав у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 993 952,42 грн, що на день укладання договору було еквівалентно 36 225,00 доларам США, які остання повинна була повернути в порядку та в строк, визначений у договорі. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] власноручно написала розписку про отримання позики. 26.08.2020 в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за договором позики №2608-20-П між ним та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого остання поручилась перед кредитором за виконання\~ [PERSON] обов`язку щодо повернення позики за основним договором. Позивач зауважує, що згідно з умовами договору позики кінцева дата повернення боргу 26.09.2020, натомість станом на день звернення до суду з позовом відповідачі грошові кошти не повернули. [PERSON] вказує, що неодноразово звертався до відповідачів з вимогами повернути борг, неодноразово направляв засобами поштового зв`язку досудові вимоги на всі відомі йому адреси відповідачів, проте всі вимоги залишились без задоволення, тобто строк повернення грошових коштів настав. Проте, відповідачі зобов`язання не виконали, грошові кошти не повертають, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Крім того, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідачів 30% річних в іноземній валюті на суму основного боргу, що передбачено пунктом 4.1.2. договору позики №2608-20-П від 26.08.2020, які нараховані за період з 27.09.2020 по 27.09.2021, в сумі 10897 доларів 27 центів США. ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку загального провадження (Том №1 а.с. 34). 24.01.2022 [PERSON] направила заяву про часткове визнання позову, в якій не заперечувала проти стягнення суми позики в розмірі 994000,00 грн (Том №1 а.с. 56). Згідно із заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2022 задоволено позов [PERSON] ; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 961\~773,75 грн; інфляційне збільшення суми боргу 93\~099,63 грн; неустойку 1 146\~960,00 грн, а всього 2 491\~156,00 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 27\~000,00 грн; судовий збір у розмірі 11\~350,00 грн (Том № 1 а.с. 77-80). На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2023 задоволена заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Пономаренко О.В. про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року; скасовано заочне рішення від 08.06.2022 (Том № 1 а.с. 134-135). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2023 задоволено заяву представника [PERSON] - адвоката Балюк Ю.О. про забезпечення позову; накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] (Том № 1 а.с. 170-172). 06.02.2023 від представника співвідповідача [PERSON] адвоката Пономаренко О.В. надійшов відзив на позовну заяву (Том №1 а.с. 231-241), в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог до її довірительки. Обґрунтовуючи заперечення адвокат вказує, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] заявлені передчасно, оскільки вона не отримувала досудову вимогу про повернення боргу, відлік 10-денного строку, передбаченого договором поруки, про повернення боргу станом на день звернення до суду з позовом не наступив. На думку адвоката Пономаренко О.В. позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не порушила взяте на себе зобов`язання по поверненню суми позики за договором поруки, не вчиняла дій, які б могли призвести до порушення прав позивача. Зауважила, що зміст основного зобов`язання в частині обов`язків боржника не є тотожним зі змістом зобов`язання поруки, вважає, що вимоги про стягнення відсотків, неустойки та інфляційних витрат не підлягають стягненню з [PERSON] , оскільки їй невідомо про такі умови договору поруки, вона не ознайомлювалась з його змістом в цій частині, поручалась лише за повернення суми основної суми позики. Представник [PERSON] зазначає, що оскільки до стягнення підлягає сума позики, яка визначена в еквіваленті до іноземної валюти, тому не підлягають стягненню з відповідачів інфляційні витрати. Також зазначає, що розмір заявленої до стягнення суми неустойки значно перевищує суму боргу. Крім того, у відзиві адвокат звертає увагу, що вимоги про стягнення неустойки не підлягають задоволенню на підставі п. 15 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України. 06.02.2023 представник [PERSON] направила заяву про відмову від раніше поданої заяви про часткове визнання позову від 24.01.2022 (Том №2 а.с. 1-6) 06.02.2023 адвокат Пономаренко О.В направила клопотання про витребування оригіналів документів, в якому просить витребувати у позивача для огляду в судовому засіданні оригінал договору позики №2608-20-П від 26.08.2020 та оригінал розписки від 26.08.2020 (Том №2 а.с.7-9). 04.05.2023 [PERSON] подав до Святошинського районного суду м. Києва заяву про зміну предмета позову, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 47122, 27 доларів США, яка складається з основної суми заборгованості за договором в розмірі 36225 доларів США, 30 % річних, які нараховані згідно зі ст. 625 ЦК України на підставі п. 4.1.2 договору позики за період з 27.09.2020 по 27.09.2021 в розмірі 10897,27 доларів США, а також судові витрати (Том №2 а.с. 56-59). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2023 прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову (Том №2 а.с. 63-64). На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2023 вказану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира (Том №2 а.с. 111-113), яка надійшла 26.12.2024 (Том № 2 а.с. 132). Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 28.12.2023 суддею Стрілецькою О.В. прийнято справу до провадження, призначено підготовче судове засідання (Том №2 а.с. 137). Згідно з ухвалою суду від 15.08.2024, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті (Том №2 а.с. 211). 30.10.2024 адвокат Пономаренко О.В. направила заяву про поворот виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2022 (Том №2 а.с. 221-224), в якій вказала, що на виконання заочного рішення від 08.06.2022 приватним виконавцем в примусовому порядку з банківського рахунку [PERSON] стягнуто грошові кошти в сумі 15301,68 грн, а оскільки заочне рішення було скасоване, просить вирішити питання про поворот виконання рішення суду. 06.01.2025 адвокат Пономаренко О.В. в інтересах [PERSON] направила письмові заперечення проти позову (Том №3 а.с. 3-15), в яких вказала, що з урахуванням поданої позивачем заяви про зміну предмета позову, справа розглядається в межах заявленої до стягнення суми позики в розмірі 36225 доларів США та 30% річних в розмірі 10897 доларів 27 центів США. Зазначає, що позика була надана в національній валюті гривні, а тому підстави для її стягнення в доларах США відсутні. На думку представника [PERSON] позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки він суперечить умовам договору та вимогам закону, що є самостійною підставою для відмови в позові, а суд не наділений процесуальними повноваженнями самостійно вийти за межі заявлених позовних вимог, що буде порушенням принципу диспозитивності в цивільному судочинстві. В іншій частині доводів письмові пояснення є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву (Том №1 а.с. 231-241). Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Додатково пояснював, що грошові кошти передавались в гривнях. У зв`язку з можливою девальвацією гривні між сторонами було домовлено про визначення еквіваленту суми боргу в доларах США, позика повинна була бути повернена в гривнях, проте в еквіваленті до доларів США в розмірі, який відповідав сумі на момент передачі коштів. У строк, передбачений договором, позика не була повернута. Досудові вимоги він направляв на всі відомі йому адреси місця знаходження відповідачів, проте станом як на момент подання позову, так і на день розгляду справи, грошові кошти не повернуті. Всі його досудові вимоги залишились без виконання. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пономаренко О.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог до її довірительки з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових пояснення від 06.01.2025. Крім того, в судових дебатах усно заявила про скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно [PERSON] , застосованих на підставі ухвали суду від 01.02.2023, а також просила вирішити питання про поворот виконання судового рішення відповідно до поданої заяви. На підставі положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 05.03.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, з урахуванням норм ст. 244 ЦПК України ухвалення та оголошення судового рішення відкладено до 14-30 год 13.03.2025. ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 26.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №2608-20-П (Том № 1 а.с.7-9). Відповідно до п. 1.1 Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 993 952 (Дев`ятсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 42 копійки, що за курсом НБУ (100 доларів США = 2 743 гривні 83 копійки) на день укладання цього договору еквівалентно 36 225 (Тридцять шість тисяч двісті двадцять п`ять) доларів США, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю у порядку та в строки, визначені в договорі. Згідно з п. 1.3 Договору передача зазначеної в пункті 1 цього Договору суми позики здійснюється під час підписання цього Договору. На підтвердження надання позики позичальник зобов`язаний у момент надання останньому суми позики надати позикодавцю власноруч написану розписку про отримання відповідної суми позики. Розписка позичальника вважається належним доказом наявності заборгованості та підтвердженням безспірності вимог позикодавця. Пунктом 1.4 Договору передбачено, що проценти на суму позики за цим договором не нараховуються та не сплачуються. Зі змісту п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору позичальник зобов`язаний повернути суму позики готівкою в порядку та на умовах, визначених Договором; строк повернення позики починає свій перебіг з моменту укладення даного Договору; позичальник зобов`язується провести розрахунок щодо повернення повної суми позики не пізніше 26.09.2020 (включно). В пунктах 3.1, 3.2 Договору погоджено, що сторони на підставі ст. 533 Цивільного кодексу України домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути суму позики в повному обсязі в національній валюті у розмірі, еквівалентному сумі, що вказана у п.1.1 цього Договору в доларах США, за середнім обмінним курсом продажу долара США таких банків: ПриватБанк, Райффайзен Банк Аваль, УкрСиббанк на дату повернення позики; виконання зобовязання за Договором має бути здійснено в межах України за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією розписки, яка написана власноручно і долучена до позовної заяви, вбачається, що 26.08.2020 [PERSON] взяла в борг в [PERSON] 993952,42 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 36225 доларам США, які зобов`язалась повернути до 26.09.2020. Оригінал розписки перебуває у позивача та був оглянутий судом в судовому засіданні 15.01.2025 (Том №3 а.с.18-26). В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики № 2608-20-П від 26.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] 26.08.2020 був укладений договір поруки № 1-08/20 (Том №1 а.с. 10-11), згідно з п.п. 1.1, 1.2 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку громадянки України [PERSON] , [INFO] , щодо повернення позики за Договором, передбаченим ст. 2 цього Договору, надалі іменується «Основний договір»; у випадку порушення боржником обов`язку за основним боргом, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з пунктом 2.1 договору поруки під основним договором в цьому Договорі розуміють Договір позики №2608-20-П, укладений 26.08.2020 між кредитором (в основному договорі іменується «позикодавець») та боржником (в основному договорі іменується «позичальник»). Відповідно до п. 2.2. договору поруки терміном виконання зобов`язань боржника за основним договором є «26» вересня 2020 року. Сума позики за основним договором складає 993 952 (дев`ятсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 42 копійки, що за курсом НБУ (100 доларів США = 2 743 гривні 83 копійки) на день укладання цього Договору еквівалентно 36 225 (тридцять шість тисяч двісті двадцять п`ять) доларів 00 центів США. Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 10 (десять календарних днів). Зі змісту п. 5.3 договору поруки вбачається, що сторони несуть повну відповідальність за правильність вказаних ними у цьому договорі реквізитів та зобов`язуються своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несуть ризик настання пов`язаних із ним несприятливих наслідків. 13.08.2021 [PERSON] засобами поштового зв`язку направив на адресу [PERSON] , яка зазначена в договорі позики [ADDRESS] , та на адресу [PERSON] , яка зазначена в договорі поруки - [ADDRESS] , досудову вимогу про сплату боргу (а.с.15, 16, 17). Окрім направлення копії досудової вимоги на адреси, які зазначені в договорах, про що зазначено вище, така ж вимога була направлена за адресу ТОВ «Анна» - м. Житомир, майдан Соборний, 7/1, та на адресу ТОВ «Брусвяна» - Житомирська область, Брусилівський район, с. Косїївка, вул. Шевченка, 42, що підтверджується змістом опису до цінного листа та рекомендованими поштовими повідомленнями (Том № 1 а.с. 16, 17, 242). В судових засіданнях позивач пояснив, що за наявною у нього інформацією [PERSON] була керівником ТОВ «Анна», а [PERSON] керівником ТОВ «Брусвяна» (Том №1 а.с. 242), з огляду на те, що вони ухилялись від виконання зобов`язань за договором позики, ним було прийнято рішення додатково направити досудові вимоги за місцем їх роботи. Відповідно до трекінгів із сайту «Укрпошта» про відстеження поштових відправлень, рекомендоване повідомлення 0306212299350, досудова вимога вручена відповідачу [PERSON] 13.09.2021 за адресою, зазначеною нею в договорі позики від 26.08.2020, а саме: [ADDRESS] , ( Том №1 а.с. 22), а також вручено уповноваженій особі ТОВ «Анна», власником якого є [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , рекомендоване повідомлення 0306212299369 (Том №1 а.с. 20). Зі змісту трекінгів із сайту «Укрпошта» про відстеження поштових відправлень, рекомендоване повідомлення 0306212299377, досудова вимога вручена відповідачу [PERSON] 13.09.2021 за адресою, зазначеною нею в договорі поруки від 26.08.2020, а саме: [ADDRESS] (Том №1 а.с. 19), а також 06.09.2021 вручено уповноваженій особі ТОВ «Брусвяна», власником якого є [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , рекомендоване повідомлення 0306212299342 (Том №1 а.с.21). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положенням статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Законодавець визначив, що розписка позичальника може бути доказом укладення договору позики та його умов. За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджуються, як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом у постановах від 16\~січня 2019\~року в\~справі №\~464/3790/16-ц, від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 19.04.2023 у справі № 755/7216/21, від 29.01.2024 у справі № 704/369/20, від 20.11.2024 у справі № 551/2272/22. Судова практика зі спірних правовідносин є сталою і змін не зазнавала. У частині 545\~ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14; постанови Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі N 544/174/17, від 20.11.2024 у справі № 551/2272/22). Звертаючись до суду із позовом про стягнення боргу, [PERSON] , як на докази укладення договору позики та підтвердження отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача, посилається на договір позики та розписку. Дослідивши зміст долучених до матеріалів справи копій договору позики №2608-20-П від 26.08.2020 та розписки від 26.08.2020, суд вважає, що на їх підставі підтверджується факт виникнення між сторонами правовідносин позики та отримання в борг [PERSON] коштів у сумі 993\~952, 42 грн, що за курсом НБУ (100 доларів США = 2 743 гривні 83 копійки) на день укладання цього договору еквівалентно 36 225 (Тридцять шість тисяч двісті двадцять п`ять) доларам США, які вона зобов`язалась повернути в строк не пізніше 26.09.2020 (включно). Таким чином, з огляду на те, що судом на підставі змісту договору позики та розписки встановлений факт передачі грошових коштів, суд дійшов висновку про існування між сторонами договірних зобов`язань позики. За клопотанням адвоката Пономаренко О.В. в судове засідання позивач [PERSON] надав для огляду оригінали договорів позики, поруки та оригінал розписки, які були оглянуті та досліджені судом, наявні в справі копії цих документів відповідають оригіналам, що засвідчено судом. Отже, судом встановлено, що строк виконання зобов`язання за умовами договору настав, проте матеріали справи не містять доказів, що позичальник повернула кошти, оригінал боргового документа знаходиться у позивача, що підтверджує факт невиконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного, судом встановлено, що співвідповідач [PERSON] , отримавши грошові кошти в борг, у визначений договором строк їх не повернула, чим допустила неналежне виконання грошового зобов`язання, що призвело до порушення майнових прав позивача. Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просив стягнути суму позики в розмірі 36225,00 доларів США. Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами\~ст.ст.\~610,\~611\~ЦК України\~порушенням зобов`язання\~є його\~невиконання або\~виконання з\~порушенням умов,\~визначених змістом\~зобов`язання\~(неналежне\~виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі\~ст.\~524\~ЦК України\~зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України -\~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 753/8945/19 від 05.12.2022 зазначено: «Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій\~статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц). Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду необхідно з`ясувати сутність такого визначення (постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2134цс15 та від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16). Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін).\~Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів змісту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 126/3476/16-ц (провадження № 61-24371св18)». Отже, з наведеного можна зробити висновок, що норми чинного цивільного законодавства, які регулюють порядок виконання грошового зобов`язання, надають право сторонам договору визначити в договорі «валютне застереження», згідно з яким сума боргу, яка підлягає сплаті за договором в гривнях, тобто «валюта платежу», може визначатися в еквіваленті до іноземної валюти. За умовами укладеного договору позики №2608-20-П від 26.08.2020 (п.п. 3.1, 3.2) вбачається, що сторони погодились, що згідно зі ст. 533 ЦК України грошові кошти підлягають поверненню в національній валюті у розмірі, еквівалентному сумі, що вказана у п.1.1 цього Договору, тобто 36225,00 доларам США, що цілком відповідає положеннням цивільного законодавства, наведеним вище. Отже,\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню заборгованість\~за договором\~позики в\~розмірі 1503612,81\~грн,\~що еквівалентно\~36225,00\~доларам США\~станом на\~день ухвалення\~рішення - 13.03.2025 (станом на 13.03.2025 офіційний курс валют НБУ становить 41,5076 грн за 1 долар, таким чином гривневий еквівалент заборгованості становить: 36225,00 долари х 41,5076 грн = 1503612,81 грн). Суд визначає курс долара США за офіційним курсом валют НБУ, що відповідає положенням ст. 533 ЦК України. Заперечуючи проти позову адвокат Пономаренко О.В. посилалась на те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач заявив вимогу про стягнення боргу в доларах США, хоча за умовами договору сума позики підлягає поверненню в гривнях, що є підставою для відмови в позові. При цьому також зазначала, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не вправі самостійно визначати спосіб задоволення позовних вимог. Суд не погоджується з такими доводами з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 та інших). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~у справі\~№916/1415/19\~від 19.01.2021\~зазначено:\~«Сукупний аналіз\~наведених вище\~норм 15,\~16\~ЦК України,\~ст.ст.\~5,\~20\~ГПК України\~дає підстави\~зробити висновок,\~що держава\~забезпечує захист\~порушенихабо оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений\~законом\~або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо\~закон\~або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані, зокрема, в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 та інших. Як зазначено вище по тексту рішення позивач просив суд стягнути позику за договором, визначивши її в іноземній валюті 36225,00 долари США. Відповідно до норм\~статті 16 ЦК України\~законні інтереси захищаються, зокрема, такими способами: відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, тощо. Отже, предметом цього позову є стягнення заборгованості за договором позики, позивач звернувся до суду за захистом порушеного майнового права, що полягає в неповерненні суми позики у строк, визначений згідно з умовами договору. Заявлення вимоги про стягнення боргу в конкретній валюті не є самостійним способом захисту порушеного права в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, оскільки такий спосіб захисту в ній не передбачений. Відповідно до змісту правовідносин, які виникли між сторонами, позивач просить захистити його порушене права шляхом покладення на відповідачів примусового обов`язку з виконання умов договору для відновлення права, яке існувало до порушення повернення коштів, які були передані в борг, що призведе до відновлення порушеного майнового права. Невірне тлумачення позивачем умов договору щодо валюти платежу, в якій підлягає виконанню грошове зобов`язання, а відтак помилкова вимога позивача про стягнення коштів лише в іноземній валюті, без зазначення валюти платежу в національній валюті, не може вважатися невірно обраним способом захисту порушеного права, яке має наслідком відмову в задоволенні позову. Суд має право самостійно визначити валюту, в якій підлягає виконанню невиконане грошове зобов`язання, та суму, яка підлягає стягненню відповідно до умов договору, що не є порушенням принципу диспозитивності і не може вважатися виходом за межі заявлених позовних вимог. Щодо позовних вимог про стягнення 30% річних за неналежне виконання умов договору позики Виходячи зі змісту заяви про зміну предмета позову, позивач просив стягнути 30% річних від простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України на підставі п. 4.1.2 договору, які нараховані за період з 27.09.2020 по 27.09.2021 в розмірі 10897,27 доларів США. При цьому позивач самостійно фактично відмовився від вимог про стягнення інфляційних та неустойки. Зі змісту п. 4.1.2 договору позики №2608-20-П від 26.08.2020 визначено, що у разі невиконання зобов`язань за цим договором позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Основним регулятором приватноправових відносин є договір, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. ст. 6, 626 ЦК України), однією з головних підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також договір (ст. 11 ЦК України), а ст. ст. 628, 629 ЦК України закріплюють \~обов`язковість виконання його умов, які сторони визначають на власний розсуд і на власний ризик. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що сторони на власний розсуд погодили умови укладеного між ними договору позики та договору поруки, визначили розмір відповідальності за неналежне виконання його умов, що не суперечить положенням чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено, що згідно з умовами договору позики визначений строк її повернення 26.09.2020, проте, зобов`язання з її повернення не виконані, а відтак на користь позивача підлягають стягненню 30% річних на підставі ст. 625 ЦК України, як відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання з повернення суми позики. Разом з тим, суд не погоджується, що річні підлягають стягненню в доларах США з огляду на те, що згідно з умовами договору поверненню підлягає сума, визначена в національній валюті, про що зазначено вище по тексту рішення, і суд дійшов висновку, що стягненню підлягає сума в національній грошовій одиниці. Так, заявляючи вимогу про стягнення річних на підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував їх за період з\~27.09.2020 по\~27.09.2021\~(до введення по всій території України воєнного стану). Станом на 27.09.2021 офіційний курс валют НБУ становив 26,6422 грн за 1 долар США, таким чином гривневий еквівалент заборгованості становив: 36225 долари США х 26,6422 грн = 965113,70 грн, а відтак 30% річних від цієї суми складають 290327,35 грн ((965113,70 грн х 366 днів х 30%): (365 днів х 100%)). Отже, стягненню на користь позивача підлягають 30% річних на підставі ст. 625 ЦК України, як відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання з повернення суми позики, які нараховані за період з\~27.09.2020 по\~27.09.2021,\~в розмірі 290327,35 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості солідарно з поручителя Судом встановлено, що належне виконання зобов`язань за договором позики №2608-20-П від 26.08.2020 було забезпечено порукою згідно з договором поруки №1-08/20, який був укладений 26.08.2020 між позивачем та співвідповідачкою [PERSON] (Том № 1 а.с. 10-11). Відповідно до ч.1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителів. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Із сукупного аналізу та тлумачення умов укладеного між сторонами договору поруки вбачається, що [PERSON] поручилась перед [PERSON] за повернення [PERSON] позики згідно з умовами укладеного між сторонами договору позики № 2608-20-П від 26.08.2020 з визначеним терміном виконання, який зазначений в договорі поруки, - 26.09.2020. В договорі поруки також зазначено, що у випадку порушення боржником обов`язку за основним договором позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 договору). Отже, зі змісту договору вбачається, що поручитель поручилась за виконання умов основного договору в повному обсязі, оскільки в договорі відсутні умови про обмежену відповідальність поручителя, що відповідальність поручителя обмежується лише сумою самої позики. Таким чином, не заслуговують на уваги доводи адвоката Пономаренко О.В., що [PERSON] поручалась лише за повернення [PERSON] суми позики, оскільки вони не узгоджуються з умовами укладеного між сторонами договору, умовами якого не визначена обмежена відповідальність поручителя. Суд критично ставиться до тверджень адвоката Пономаренко О.В. про те, що [PERSON] не була ознайомлена зі змістом договору поруки, оскільки договір містить її особистий підпис, підписуючи який [PERSON] засвідчила, що ознайомилась з його змістом, що підтверджується умовами п.п. 5.5, в якому вказано, що договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою в двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу. Таким чином, беручи до уваги, що умовами договору поруки передбачено, що у випадку порушення боржником обов`язку за основним боргом, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 10 (десять календарних днів), а відтак суд доходить висновку, що заборгованість за договором позики підлягає стягненню солідарно також з поручителя [PERSON] . Суд відхиляє доводи адвоката Пономаренко О.В. про те, що вимоги до [PERSON] заявлені передчасно, оскільки вона не отримувала від позивача письмову вимогу про порушення позичальником умов договору та необхідність сплати боргу. На підставі матеріалів справи підтверджується, що [PERSON] досудова вимога про повернення боргу була направлена за зареєстрованим місцем її проживання [ADDRESS] , яка була зазначена нею і в договорі поруки, і яка була вручена за цією адресою (Том № 1 а.с. 17, 19). Крім того, досудова вимога також була направлена за місцем здійснення діяльності [PERSON] і була отримана уповноваженою особою (Том № 1 а.с. 17, 21), що умовами договору взагалі не було передбачено. Не заслуговують на увагу доводи представника [PERSON] про те, що отримання досудової вимоги [PERSON] за місцем здійснення діяльності є сумнівним, оскільки такий обов`язок взагалі не був покладений на позивача. Водночас, на підставі матеріалів справи встановлено, що за місцем знаходження ТОВ "Брусвяна", засновником і керівником якого є [PERSON] (Том № 1 а.с. 242), досудова вимога була вручена і отримана (Том № 1 а.с. 17, 19, 21). Відсутність відповідного запису в журналі реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ "Брусвяна" є внутрішнім документом товариства і могло там бути не відображеним, оскільки вимога була адресована безпосередньо [PERSON] . Щодо вручення повідомлення в смт Брусилів, а не в с. Костівці, то суд зазначає, що позивач, адресував повідомлення за офіційним місцем знаходження (Том № 1 а.с. 16), а вручення його в поштовому видділенні в смт Брусилів, а не с. Костівці, в якому поштове відділення може бути відсутнє, не може вважатися сумнівним, оскільки не залежало від дій позивача, який не відповідальний за організацію роботи в поштових відділеннях та їх організаційну структуру. Позивач з власної ініціативи використав всі можливі способи для направлення відповідачам досудової вимоги про повернення боргу на всі відомі йому адреси, як позичальнику, що не було передбачено умовами договору поруки, так і поручителю, поштові відправлення були отримані, проте зобов`язання не було виконано. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся до суду з позовом 30.09.2021, матеріали позовної заяви співвідповідачка [PERSON] отримала 26.10.2021 за адресою проживання [ADDRESS] (Том № 1 а.с. 36), проте незважаючи на такий тривалий проміжок часу, протягом якого здійснювався розгляд справи, незважаючи на невиконання умов договору позики, зобов`язання щодо повернення грошових коштів так і не виконані, а відтак безпідставними є доводи представника відповідача, що позивач звернувся з позовом передчасно і вимоги до поручителя заявлені безпідставно. Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених вимог, з огляду на те, що судом встановлено невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів за отриманою позикою, що призвело до порушення майнових прав позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованості за договором позики від 26.08.2020 в розмірі 1 503 612, 81 грн, що еквівалентно 36225 доларам США, та 30% річних, які нараховані за період з 27.09.2020 по 27.09.2021 в сумі 290327,35 грн. Щодо заяви про поворот виконання заочного рішення 30.10.2024 представник співвідповідача [PERSON] - адвокат Пономаренко О.В. направила заяву про поворот виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2022 (Том №2 а.с. 221-224), якій вказала, що на виконання заочного рішення від 08.06.2022 приватним виконавцем в примусовому порядку з банківського рахунку [PERSON] стягнуто грошові кошти в сумі 15301,68 грн. Посилається на те, що оскільки заочне рішення було скасоване, а тому на підставі ст. 444 ЦПК України при ухваленні судового рішення просила вирішити питання про їх повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він :\~закриває провадження\~у справі; залишає\~позов без\~розгляду; відмовляє\~в позові\~повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, заява про поворот виконання зачного рішення суду від 08.06.2022 задоволенню не підлягає. Також суд не вбачає за можливе зменшити суму, яка підлягає стягненню на 15301,68 грн, які були стягнуті з банківського рахунку [PERSON] в процесі примусового виконання, оскільки зі змісту банківської виписки вбачається, що кошти перераховані приватному виконавцеві, проте з матеріалів справи не вбачається, яка сума була перерахована [PERSON] в рахунок погашення боргу, а яка утримана за послуги приватного виконавця (Том № 2 а.с. 225). Питання зарахування заборгованості може бути вирішено на стадії виконання судового рішення. Щодо скасування заходів забезпечення позову За приписами ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Від учасників справи не надходило мотивоване клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке повинно бути подане в письмовому вигляді. В судових дебатах адвокат Пономаренко О.В. усно заявила про скасування заходів забезпечення позову, застосованих в цій справі. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2023 задоволена заява про забезпечення позову, накладений арешт на нерухоме майно [PERSON] (Том № 1 а.с. 170-172). За правилами\~ч.ч.\~7,\~8\~ст.\~158\~ЦПК України\~у разі\~ухвалення судом\~рішення про\~задоволення позову\~заходи забезпечення\~позову продовжують\~діяти протягом\~дев`яноста днів\~з дня\~набрання вказаним\~рішенням законної\~сили або\~можуть бути\~скасовані за\~вмотивованим клопотанням\~учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості за договором позики, сума якої є значною, яка відповідачами не повернута, судом не встановлено підстав для скасування заходів забезпечення позову, мотивоване клопотання з цього приводу для доведення їх існування сторонами не подавалось. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 3 частини 2\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження заявлених до стягнення позивачем витрат з надання правничої допомоги представником позивача надано: - копію договору про надання правової допомоги №24-09/2021 від 24.09.2021, відповідно до п. 3.1 якого передбачено, що клієнт зобов`язується у визначені в додаткових угодах до договору строки сплатити адвокату вартість юридичної допомоги адвоката (гонорар), що надається шляхом сплати виставлених адвокатом рахунків за послуги та/або у додаткових угодах до договору; - копію Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №24-09/2021 від 24.09.2021, в п. 4 якої передбачено, що клієнт сплачує вартість послуг, зазначених в п. 2 цієї угоди (збір документів та виготовлення копій для подачі позову до суду, підготовка позову до суду щодо стягнення боргу за договором позики та його подача до суду, підготовка інших заяв і клопотань відповідно до вимог ЦПК України в процесі розгляду справи; захист прав та інтересів клієнта під час розгляду справи в суді першої інстанції; подача заяви до правохоронних органів стосовно позичальника), в розмірі 27000,00 грн - авансовий платіж у 100% розмірі, який сплачується в день підписання Договору про надання правової допомоги №24-09/2021; - копію ордеру серії КС №485542 (Том №1 а.с. 25-26, 28), - копію договору про надання правової допомоги №19-04/2023, укладеного 19.04.2023 між [PERSON] та адвокатом Балюк Ю.О. (Том №2 а.с. 12-13); копію ордеру про надання правової допомоги Денисюку В.В. (Том №2 а.с.157). Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням\~іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Адвокат Пономаренко О.В. у відзиві на позовну заяву від 06.02.2023 заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають, а також вважає витрати на правничу допомогу безпідставно завищеними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами (Том №1 а.с.241). Враховуючи категорію і складність цієї справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, ціну позову, обсяг робіт, виконаних адвокатом; тривалість розгляду справи; з огляду на те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі; позивач поніс витрати з надання професійної правничої допомоги; суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обгрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. Фактично витрати на правничу допомогу, які заявлені позивачем до стягнення, складаються із ознайомлення адвокатом з заявленими позивачем вимогами та доказами, які були надані на їх підтвердження, підготовкою позовної заяви, збору доказів, які підлягають долученню до неї; поданням заяви про забезпечення доказів; участі в судових засіданнях, враховуючи, що справа перебувала в провадженні двох судів близько трьох з половиною років; судовий розгляд здійснювався двічі, а відтак отримання позивачем компенсації за такі витрати є його гарантованим правом, а тому суд вважає такі витрати дійсними та необхідними. На переконання суду заявлена сума не є завищеною або такою, що явно не співмірна із наданими адвокатом послугами. Крім того, суд не знаходить підстав для зменшення суми на правничу допомогу, яка підлягає стягненню, оскільки представником відповідача не обгрунтовано, чому такі витрати є завищеними. Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу представник відповідача посилалась на їх необгрунтованість та завищеність, в той же час така заява є формальною за своїм змістом, неконкретизованою. В заяві абсолютно відсутнє конкретне посилання на те, чому представник відповідача вважає, що понесені витрати не відповідають фактичним обставинам справи, в чому полягає неспіврмірність заявлених вимог, які саме витрати, які заявлені позивачем, не належать до правничої допомоги. Зі змісту заперечень не є зрозумілим, представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, чи вважає, що існують підстави для їх зменшення. За таких обставин суд стягує з відповідачів на користь позивача по 13500,00 грн з кожної на відшкодування витрат з надання професійної правничої допомоги. Звертаючись до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в максимальному розмірі 11350,00 грн, а тому на підставі\~ст.\~141\~ЦПК України стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі по 5675,00 грн.

Outcome: approved