Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач 25.10.2024 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи: Акціонерне товариство «СГ «ТАС», про відшкодування шкоди в порядку суброгації у розмірі 74\~753,84 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.01.2020 між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ТОВ «Дельта Вілмар Україна укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №011005-2111-1000323, відносно транспортного засобу «Volkswagen Tourarg», номерний знак [NUMBER] . 03.08.2020 Алмасрі Хеям Афіф, керуючи транспортним засобом «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER] , скоїв зіткнення з застрахованим автомобілем «Volkswagen Tourarg», номерний знак [NUMBER] . Постановою суду встановлено винну відповідача. Страхувальник звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування і йому розраховано розмір страхового відшкодування 167\~004,58 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АО 4596706 в АТ «СК «ТАС», то ПрАТ «СК «Євроінс» було отримано страхове відшкодування у розмірі 92\~250,74 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 74\~753,84 грн, які і просить стягнути позивача з винної у ДТП особи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси. Справа 14.01.2025 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15.01.2025 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 06.03.2025. У судове засідання 06.03.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Представник позивача у позові просив здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 10 березня 2025 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.01.2020 між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ТОВ «Дельта Вілмар Україна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне» №011005-2111-1000323, відносно транспортного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] (а.с.31). 03 серпня 1010 року о 10:30 год в м.Одесі по вул. Тираспольська, буд. 33, у напрямку вул. Старопортофранківська, водій Альмасрі Хеям Афіф, керуючи автомобілем «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч, не зайняла відповідне крайнє ліве положення завчасно, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку по лівій смузі. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 у справі №522/14527/20 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Альмасрі Хеям Афіф та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн (а.с.24-27). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Таким чином винна Альмасрі Хеям Афіф є преюдиційним фактом та доказуванню не підлягає. 03.08.2020 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з повідомленням про настання ДТП (а.с.22). Згідно рахунку № [NUMBER] від 11.08.2020 ТОВ «Автомобільний дім», вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , становить 167\~004,58 грн (а.с.41-42). Позивач на підставі страхового акту №31499/20 (а.с.43) здійснив виплату ТОВ «Автомобільний дім» 28.08.2020 страхову виплату у розмірі 167\~004,58 грн (а.с.46). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля автомобілем «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER] , застрахована у АТ «СГ «ТАС». АТ «СГ «ТАС» 22.01.2021 прийнято страховий акт №02032/21/921, згідно якого вирішено виплатити СК «Євроінс Україна» страхове відшкодування у розмірі 92\~250,74 грн (а.с.47). Згідно зіст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст.27Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Відповідно п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст.261, ст.262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ "Страхова компанія "ЄВРОІНС УКРАЇНА" перейшло право вимоги до відповідача Альмасрі Хеям Афіф на підставі ст. 993 ЦК України- в порядку суброгації. Згідно ст.ст.3,5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 указаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За приписом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідачка винна у порушенні правил дорожнього руху, яке призвело до механічного пошкодження автомобіля «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , то з нею слід стягнути розмір шкоди, що перевищує страховий ліміт за полісом страхування, який становить 74\~753,84 грн (страхове відшкодування виплачене позивачем у розмірі 167\~004,58 грн страхове відшкодування сплачене позивача АТ «СГ «ТАС» у розмірі 92 250,74 грн). Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, відповідач [PERSON] не надала суду доказів на спростування позиції позивача. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законних вимогах, а тому підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №14039 від 18.07.2024. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то і судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved