Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору міни земельних ділянок недійсними. На підставу своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки з кадастровим номером 7124084400:01:001:0362,\~площею 3,7158\~га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Черкаська область, Тальнівський район, Корсунська сільська рада. У відведений законом термін позивачкою була подана заява про прийняття спадщини, в результаті чого, була зведена спадкова справа № 334/2020\~у Тальнівській державній нотаріальній конторі. Прізвище [PERSON] позивачка змінила на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . В жовтні 2023\~року [PERSON] стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер 124084400:01:001:0362\~між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, серія та номер:\~6750, виданий 24.06.2016, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А., земельна ділянка площею 3,7158\~га. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за [PERSON] рахується земельна ділянка кадастровий номер: 7124084000:01:001:0998\~Опис об?єкта: Площа (ra): 0.0396\~Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Черкаська обл., Тальнівський район, Корсунська сільська рада зареєстрована на підставі договору міни серія та номер:\~6750, виданий 24.06.2016, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А. До цього часу позивачці було невідомо щодо існування цього договору міни, її покійний батько ніколи не розповідав про те, що мав намір обміняти земельні ділянки, не отримував додаткові кошти за договором міни та відповідно у покійного батька позивачки не було в наявності другого примірника спірного договору міни, що ставить під сумнів правомірність цього договору. У зв`язку з цим, позивач звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А. з письмовим запитом щодо надання їй копії примірника договору міни №6750, від 24.06.2016\~року, проте листом Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А. відмовив їй в наданні спірного договору міни, посилаючись на нотаріальну таємницю. Так само, їй відмовила Тальнівська державна нотаріальна контора. Позивач вважає, що її покійний батько [PERSON] через похилий вік та незадовільний стан здоров?я не міг фізично поїхати до міста Києва в приміщення за місцем знаходження Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А. (м.Київ, вул. Передова, буд. 19) для підписання договору міни, тому вона вважає, що підпис у договорі міни не належить її батькові. Проте, вона не має примірника договору міни для ознайомлення з його змістом і відповідно приватний нотаріус їй відмовив у наданні спірного договору. Договір міни серія та номер:\~6750, виданий 24.06.2016, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А. позивач вважає таким, що протирічить законодавству України і є недійсним, у зв?язку з чим, вона змушена звернутись до суду за захистом порушених прав. До початку судового засідання представник позивача звернулась до суду із заявою про слухання справи без її участі. Представник відповідачка в судовому засіданні позов не визнав та надав суду відзив на позов в якому зазначив, що позивач помилково вважає, що після смерті її батька гр. [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, кадастровий номер 7124084400:01:001:0362, площею 3,7158\~га, цільове призначення 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Черкаська обл., Гальнівський р-н, Корсунська сільська рада, оскільки згідно ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2 ст.\~1220\~ЦК України). Як вбачається з наданих позивачем свідоцтва про народження [NUMBER] \~від 01.04.1992\~р. та свідоцтва про смерть [NUMBER] \~від 17.02.2020\~р., гр. [PERSON] , що є батьком позивачки, помер [INFO] у віці 64 роки. Отже, станом на 15.02.2020\~р. (дату відкриття спадщини) гр. [PERSON] не був власником вище вказаної земельної ділянки, не мав на неї будь-яких прав, а тому вона не входить до складу спадщини. Твердження позивачки про те, що їй стало відомо про укладення між гр. [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору міни земельних ділянок, посвідченого 24.06.2016\~р. Літвінчуком I.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстраційний N?\~6750, та про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7124084400:01:001:0362\~за гр. [PERSON] в Державному реєстрі речових прав 25.06.2016\~р. - лише в жовтні\~2023\~р. - є неправдивими та спростовуються наступним. Матеріалами позову підтверджено, що позивачка є дочкою сторони оспорюваного договору міни - гр. [PERSON] та проживала з ним за однією адресою: [ADDRESS] , а тому могла довідатися про укладення договору в день його укладення - 24.06.2016\~р. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, с відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, позивачка мала можливість отримати інформацію з Державного реєстру речових прав в будь-який час. Доводи позивачки про те, що гр. [PERSON] не отримував додаткові кошти за договором міни спростовуються п. 2.1 договору міни земельних ділянок. укладеного між гр. [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Так, в п. 2.1 договору сторони засвідчили, що передача Стороною 1 ( [PERSON] ) у власність Стороні 2 ( [PERSON] ) земельної ділянки 1 (кадастровий номер 1124084400:01:001;0362) здійснюється з доплатою, розмір якої складає\~149000,00 грн. готівкою до оформлення цього договору. Підписанням цього договору сторони засвідчують, що сума доплати сплачена Стороною 2 Стороні І у повному обсязі та у Сторони 1 відсутні щодо Сторони 2 претензії фінансового та майнового характеру, в тому числі по платоспроможності грошових купюр. Твердження позивачки про те, що «покійний батько ніколи не розповідав про те, що мав намір обміняти земельні ділянки» та «у покійного батька не було в наявності другого примірника спірного договору міни» нічим не підтверджено та не спростовує правомірності укладеного договору. Матеріалами позову підтверджено, що [PERSON] [INFO] на дату укладення оспорюваного договору міни земельних ділянок від 24.06.2016\~р. було 61 років, а тому доводи позивачки про те, що «через похилий вік та незадовільний стан здоров`я не міг фізично поїхати до міста Києва в приміщення нотаріуса для підписання договору міни» надуманими та неспроможними. 24.06.2016\~р. гр. [PERSON] особисто підписав договір міни земельних ділянок у присутності [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу. Особу [PERSON] нотаріусом встановлено, дієздатність перевірено, що підтверджується посвідчувальним написом нотаріуса на договорі. Наведені позивачкою взаємовиключні правові підстави заявленого позову свідчать про його безпідставність та намір перекласти обов`язок доказування на іншу сторону, що суперечить правилам доказування, встановленим ст. 81 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч, 4 ст. 44 ЦПК України). Твердження позивачки про те, що, на її думку, оспорюваний договір міни земельних ділянок суперечить п. 15 розділу Х Перехідних положень ЗК України та ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є також безпідставним. Крім того, представник відповідача вважає, що позов подано з пропуском встановленого строку позовної давності, тому просить суд застосувати позовну давність та в задоволенні позову відмовити, а також стягнути з позивача судові витрати понесені відповідачем. Представник позивача подала відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначила, що наведені обставини у відзиві відповідача є безпідставними і такими, що підлягають відхиленню. Що стосується заявлених витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн Позивач зауважує, що відповідно до вимоги ч 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на вище зазначене, Позивач не погоджується із заявленою Відповідачем сумою витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн. та вважає, що при визначенні заявленої суми, Відповідачем не дотримано вимоги частини 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, а розмір заявлених витрат є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивачки. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] позивачка після одруження змінила прізвище на [PERSON] . Також судом встановлено, що у Тальнівській державній нотаріальній конторі була зведена спадкова справа № 334/2020\~ після смерті [PERSON] та позивачка [PERSON] є його спадкоємицею. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер 124084400:01:001:0362\~між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, серія та номер:\~6750, виданий 24.06.2016, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А., земельна ділянка площею 3,7158\~га. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за [PERSON] рахується земельна ділянка кадастровий номер: 7124084000:01:001:0998\~Опис об?єкта: Площа (гa): 0.0396\~Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Черкаська обл., Тальнівський район, Корсунська сільська рада зареєстрована на підставі договору міни серія та номер:\~6750, виданий 24.06.2016, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І.А. Відповідно до статті 715 ЦК України за договором\~міни (бартеру)\~кожна із\~сторін зобов`язується\~передати другій\~стороні у\~власність один\~товар в\~обмін на\~інший товар. Кожна\~із сторін\~договору міни\~є продавцем\~того товару,\~який він\~передає в\~обмін,\~і покупцем\~товару,\~який він\~одержує взамін. Договором\~може бути\~встановлена доплата\~за товар\~більшої вартості,\~що обмінюється\~на товар\~меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 716\~ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно із ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), ратифікованої Україною, яка є частиною національного законодавства України, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основна мета статті 1 Першого Протоколу - це захист особи від свавільного втручання з боку держави в її право на мирне володіння своїм майном. Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції, кожна Договірна держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права та свободи, визначені в Конвенції. Дотримання цього загального обов`язку може включати виконання позитивних зобов`язань, що впливають з необхідності забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих Конвенцією. У контексті статті 1 Першого Протоколу ці позитивні зобов`язання можуть вимагати від держави вжити заходів, необхідних для захисту права власності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Broniowski проти Польщі», §143; у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» ( Sovtransavto Holding v. Ukraine), № 48553/99, § 96, ECHR 2002). Дана стаття визначає такі критерії втручання у право на мирне володіння майном: держава гарантує кожному право на мирне володіння своїм майном, а будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним; позбавлення власності особи може відбуватися лише «на мовах, передбачених законом»; втручання у право власності на мирне володіння майном повинно обґрунтовуватися суспільним інтересом; держава має право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів», при втручанні у право на мирне володіння майном держава має забезпечувати справедливий баланс між необхідністю забезпечення безпеки та необхідністю захисту основоположних прав заявника. При оцінки дотримання положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції суд має провести всебічний аналіз різних інтересів, про які йдеться, враховуючи те, що Конвенція покликана забезпечувати захист прав, які є «практичними та ефективними». Суд має за зовнішніми ознаками роздивитися й дослідити реалії ситуації, з приводу якої подано скаргу. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі 697/654/16-ц). Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Суду не надано доказів про те, що волевиявлення батька позивачки [PERSON] при укладенні договору міни земельних ділянок не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Також суду не надано доказів того, що підпис у договорі міни земельних ділянок не належить [PERSON] . Відповідно до ст.ст.12, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачка та її представник жодними належними та допустимими доказами не довели, що за життя її батько [PERSON] через незадовільний стан здоров`я не міг фізично поїхати до м. Києва до приватного нотаріуса для підписання договору міни, не надала доказів того, що підписання договору суперечило волевиявленню [PERSON] , чи того, що, відповідач скористався його тяжким становищем, ввів в оману і на невигідних умовах вони уклали договір міни земельних ділянок. Не надано суду доказів і того, що спірний договір протирічить законодавству України і є недійсним, тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Крім того, суд також дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до даних правовідносин та про стягнення на користь відповідача судових витрат, так як суду не надано доказів їх оплати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed