Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо її неповнолітньго сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у період 2008 - 2011 років перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , мають сина [PERSON] , 2009 року народження. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15.11.2011 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу їх син залишився проживати разом з матір`ю, яка змінила місце проживання та створила нову сім`ю. У 2019 році він за повідомленням соціальних служб був змушений забрати сина [PERSON] від матері, оскільки її сім`я опинилася у складних життєвих обставинах. З того часу дитина проживає разом з ним, матір більше п`яти років із сином не спілкується та не відвідує, не цікавиться життям та навчанням дитини, не приймає участі у його вихованні та утриманні. Відповідач свідомо ухилилася від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що з листопада 2019 року відповідач жодного разу не відвідувала сина, не надавала матеріальної допомоги на його утримання, не цікавилася станом його здоров`я та навчанням, ніякої участі в його вихованні не приймала. При цьому жодних перешкод у спілкуванні з дитиною він їй не чинив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, місце та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Держненської сільської ради Гришко В.В. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування від 21.01.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження. Також пояснила, що близько шести років неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком, матір життям сина не цікавиться, його не відвідує та не спілкується з ним упродовж останніх п`яти років, ухиляється від виконання свої обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] , з`ясувавши думку неповнолітнього [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , матір`ю вказана [PERSON] , відповідач у справі. Батьком - [PERSON] , позивач у справі. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] залишено проживати разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 - ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Із витягів з реєстру Деражненської територіальної громади від 04.06.2024 р., витягу про зареєстрованих у житловому будинку осіб № 136 від 19.06.2024 року вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] . У психолого-педагогічній характеристиці від 14.01.2025 року зазначено, що неповнолітній [PERSON] навчається у Постійненському ліцеї Деражненської сільської ради, батько дитини [PERSON] бере активну участь у вихованні сина, мати - [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням сина, ніяких зв`язків з ним не підтримує. З акту обстеження умов проживання сім`ї позивача, довідки про доходи вбачається, що позивач самостійно виховує сина [PERSON] , 2009 року народження, для дитини створено належні умови для проживання, розвитку і відпочинку. Позивач має постійне місце роботи та стабільний дохід. Із повідомлення служби у справах дітей та сім`ї Фастівської міської ради від 16.01.2025 року вбачається, що 14.11.2019 року спеціалістами служби були виявлені неналежні умови для проживання дітей в сім`ї [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] . Дітей разом із матір`ю [PERSON] було доправлено до дитячого відділення КНП ФРР «Фастівська центральна районна лікарня». 19 листопада 2019 року малолітнього [PERSON] , 2009 року народження було передано на проживання і виховання батьку [PERSON] , сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом, її малолітніх дітей [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] 2014 року народження, [PERSON] , 2017 року народження, [PERSON] , 2019 року народження влаштовано у відповідні спеціалізовані заклади для дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. 30.12.2020 року діти були повернуті матері. Судом встановлено, що із листопада 2019 року відповідач свого неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження не відвідувала та з ним не спілкувалася, його станом здоров`я, навчанням, духовним розвитком не цікавилася, матеріально не забезпечувала. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що відповідач [PERSON] свідомо, з власної ініціативи, самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] . Наведене також підтверджується показаннями свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні показала, що неповнолітній [PERSON] - її племінник. Після розлучення батьків, з 2011 року він залишився проживати разом із матір`ю [PERSON] у м. Фастів Київської області. У 2019 році позивач на прохання соціальних служб забрав неповнолітнього сина до себе, оскільки матір належним чином не займалася його вихованням та утриманням. З того часу матір дитину жодного разу не відвідувала, матеріально не забезпечувала. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що більше п`яти років проживає разом із батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Його матір [PERSON] має іншу сім`ю та проживає у м. Фастів Київської області. За цей час вона жодного разу його не відвідувала, не спілкувалася з ним, не цікавилася його життям та навчанням, матеріально не забезпечувала. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо нього. Із висновку органу опіки та піклування Деражненської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 12 від 21.01.2025 року вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не цікавиться його навчанням. За час проживання дитини разом із батьком жодного разу не відвідувала сина. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження. Таким чином встановлено, що відповідач свідомо систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] . Винна поведінка відповідача порушує законні права та інтереси дитини на гармонійний духовний розвиток та виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року, справа № 520/8264/19, висловлено правову позицію, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Оскільки відповідач фактично з листопада 2019 року належним чином не виконувала свої батьківські обов`язки щодо неповнолітнього сина [PERSON] , суд вважає, що є правильним застосування до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] без поважних причин, залишивши його без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved