Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом про витребування майна та стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2019 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір фінансового лізингу автомобіля № KRLCA!00000353, за умовами якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме автомобіль Volkswagen Passat 2009 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . 29.03.2019 року сторонами підписано акт приймання-передачі предмету лізингу. 28.03.2019 лізингодавець та лізингоодержувач уклали додаткову угоду № 1 до договору лізингу, за умовами якої сторони узгодили, що розмір щомісячних лізингових платежів, термін та порядок їх сплати починаючи з 25.09.2022 визначено в графіку лізингових платежів у новій редакції. Відповідачем не вносилися платежі за договором лізингу, на повідомлення про усунення порушень не реагувалв, не було усунуто подію дефолту, а відтак, відповідаччу було надіслано повідомлення про розірвання договору лізингу з 30.06.2023. Станом на липень 2023 року предмет лізингу лізингоодержувачем не повернуто, місцезнаходження транспортного засобу не відоме, прострочена заборгованість за лізинговими платежами відповідачем не сплачено. З наведених обставин позивач просить ухвалити рішення, яким: 1) витребувати у відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» транспортний засіб Volkswagen Passat 2009 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] вартістю 312500,00 грн., який був переданий [PERSON] на підставі договору фінансового лізингу № KRLCA!00000353 від 28.03.2019 року; 2) стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 49021,26 грн. в рахунок компенсації вартості предмета лізингу та 35525,29 грн. відсотків за користування предметом лізингу, що разом становить 84546,55 грн. Ухвалою від 29.09.2013 (суддя [PERSON] ) прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 75). У зв`язку із звільненням судді [PERSON] та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду матеріали цивільної справи передано в провадження судді Сіденку С. І., який своєю ухвалою від 12.06.2024 прийняв до розгляду справу, розгляд якої постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 84, 85, 86). У письмових поясненнях, які за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, представник відповідача, адвокат Давидова Н. О. не визнала позовні вимоги вважає їх завищеними та такими, що не підлягають задоволенню. Не заперечує проти факту укладення між сторонами справи договору фінансового лізингу. Вказує, що відповідач намагався сумлінно оплачувати усі необхідні платежі за договором та сплачував їх до березня 2023 року. Автомобіль був придбаний з метою організації бізнесу для відкриття підприємницької діяльності. Однак в умовах воєнного стану з`явилися значні труднощі у здійсненні оплати за договором. Наявність воєнного стану в Україні, воєнна агресія проти країни є обставиною непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Відповідач не міг проводити оплату за договором саме з таких обставин, повідомляв про те позивача та пропонував продовжити дію договору та відстрочити платежі. З наведених підстав не оспорює невиконання умов договору, але зазначає, що це відбулося за належними від відповідача обставин, оскільки це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ст.617 ЦК України). Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Давидова Н. О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції посилалася на доводи, викладені у її письмових поясненнях. Додатково пояснила, що відповідач не зміг повідомити представників банку про неможливість виконання ним обов`язків за договором фінансового лізингу через форс-мажорні обставини, оскільки в той час перебував за кордоном (США). Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 28.03. 2019 між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (лізингодавцем) та [PERSON] (лізингоодержувачем) укладено нотаріально посвідчений договір фінансового лізингу № KRLCA!00000353 (а. с. 12 - 17), за умовами якого лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування (п. 2.1 договору). Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в статті 14 п. 14.1 цього договору, додатку 1 (специфікації), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконання договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору (п. 2.2 договору). Предметом договору лізингу є транспортний засіб Volkswagen Passat 2009 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , що підтверджується специфікацією (додаток №1 до договору лізингу) (а. с. 16). Відповідно до п. 4.1 договору лізингу сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до п. 14.3. договору у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмету лізингу, виходячи з 360 днів у році. Відповідно до п. 4.2. статті 4 Договору усі платежі за Договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до графіку та умов цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на транзитний рахунок відповідно до статті 14 п. 14.5. Договору. Лізингові платежі включають: платежі з відшкодування частини вартості предмета лізингу: винагороду лізингодавця за користування предметом лізингу (винагорода): платежі з відшкодування витрат лізингодавця. пов`язаних з порушеннями лізингоодержувача: платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу: платежі з відшкодування витрат адміністративних штрафів, пов`язаних з порушеннями лізингоодержувача: платежі з відшкодування інших витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням цього Договору (в т.ч. не зазначені в Договорі, але що можуть виникнути у лізингодавця при виконанні Договору). За змістом п. 6.2.2. статті 6 Договору на лізингоодержувача покладено обов`язок сплатити лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмета лізингу, відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу відповідно до графіку та статті 14 п. 14.3. цього Договору. Відповідно до п. 6.2.3. статті 6 Договору лізингоодержувач зобов`язався сплатити лізингодавцю винагороду за користування предметом лізингу відповідно до графіку та статті 14 п. 14.3. цього Договору. Окрім цього, у п. 6.2.4. статті 6 Договору сторони узгодили, що лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю інші платежі відповідно до статті 14 п. 14.6. Договору, в строки, визначені умовами Договору та/або графіком лізингових платежів. Відповідно до п. 6.3.3. Договору лізингу Лізингодавець має право відмовитись від цього договору шляхом дострокового розірвання у випадках передбачених чинним законодавством України. У відповідності до підпункту «а» пункту 8.1. Договору лізингу для цілей цього договору подією дефолту є, зокрема, затримання сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів або інших платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць. Згідно із п. 8.2.1 Договору лізингу у разі настанні події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. Пунктом 14.3 договору лізингу встановлено, що лізингові платежі включають в себе: 1) платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком 2 (графік лізингових платежів); 2) винагороду за користування Предметом лізингу у розмірі 23,9% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу; 3) платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних із страхуванням Предмету лізингу за цим Договором згідно з Додатком 2 (графік лізингових платежів) У відповідності до п. 14.7. статті 14 Договору після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, але не пізніше дати укладення Договору лізингоодержувач вносить авансовий лізинговий платіж у розмірі 129000,00 грн. на транзитний рахунок. Сплату лізингових платежів лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок № [NUMBER] (п. 14.5. договору лізингу). 29.03.2019 року лізингодавець АТ КБ «Приватбанк» та лізингоотримувач [PERSON] підписали акт прийому-передачі предмету лізингу (а. с. 18). 28.03.2019 лізингодавець та лізингоодержувач уклали додаткову угоду № 1 до договору лізингу, за умовами якої сторони узгодили, що розмір щомісячних лізингових платежів, термін та порядок їх сплати починаючи з 25.09.2022 визначено в графіку лізингових платежів у новій редакції (а. с. 19 - 20). Як встановлено судом лізингові платежі відповідачем [PERSON] у визначеному договірними сторонами розмірі та строки не вносились, що слідує із розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а. с. 28 - 29). 15.03.2023 року у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на один календарний місяць, АТ КБ «Приватбанк» було направлено лізингоодержувачу [PERSON] повідомлення про настання події дефолту, та додатково повідомлено, що в разі не усунення події дефолту договір вважається розірваним з 30.06.2023 року, однак, відповідачем вказане повідомлення проігноровано, заборгованість не сплачена, предмет лізингу не повернуто. Таким чином, відповідно до розрахунків позивача, проти яких відповідачкою не надано жодних заперечень, встановлено, що на день розірвання договору фінансового лізингу у відповідача виникла заборгованість, що складається з: 49021,26 грн. компенсація вартості предмета лізингу; 35525,29 грн заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу. Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12\~ЦПК). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76\~ЦПК). За правилами\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша\~статті 530 цього Кодексу). Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша\~статті 611 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та третьої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься у\~статті 1\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» (чинний на час укладення договору). За\~статтею 4 цього Закону\~лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору фінансового лізингу та регулюються законом, чинним на час укладення договору фінансового лізингу. За частинами другою, третьою статті 20\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавсчва. Відповідно до ч.1\~ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Згідно зі\~статтею 16\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка, користуючись предметом лізингу, не виконував належним чином умови Договору лізингу, допустив порушення покладених на нього зобов`язань щодо своєчасної сплати лізингових платежів, що є подією дефолту, не повідомив про відмову від договору лізингу в односторонньому порядку у встановлені законом строки, на повідомлення про настання події дефолту жодним чином не зреагував, прострочену заборгованість не сплатив. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому щодо доводів представника відповідача, викладених у його письмових поясненнях та наданих суду усних поясненнях, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У п. 1 ч. 1статті 263 ЦК Українинаведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка,пожежа,посуха,просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Відповідно до ч. 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є загальним офіційним документом та не містить в собі ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому, відповідач не був позбавлений можливості відповідного звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто, дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 зазначено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча і форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи,послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Самі по собі обставини, на які посилається представник відповідача, заперечуючи проти позову, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язків за договором фінансового лізингу, тому і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно частини першої\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, в силу\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5995,70 грн. понесених судових витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved