Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що з 2014 року він та [PERSON] проживали разом однією сім`єю. [INFO] від цих стосунків у них народилася дочка [PERSON] . Вказує, що державну реєстрацію народження було проведено за заявою матері, оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а заяву по державну реєстрацію народження дочки подавала мати, то відомості про батька до актового запису про народження дитини були внесені за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Зауважує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2020 року по справі №308/14312/19 [PERSON] визнано батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Однак, мати дитини [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Більше того, мати дитини до досягнення дочкою 3 років жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймала, натомість він самостійно здійснює догляд за своєю дитиною. Позивач вказує, що заочним рішенням Ужгородського міеькрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 року по справі №308/10129/24 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2024 року і до досягнення нею повноліття. Посилаючись на викладене, просить суд позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач не скористався правом на участь у судовому засіданні та в матеріалах справи міститься його заява, відповідно до якої він просить розглянути справу у його відсутності та задоволити позов. Відповідач повторно не з`явилася у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв чи заперечень не подавала. Представник органу опіки та піклування не скористався правом на участь у судовому засіданні та через канцелярію суду надійло клопотання про провести засідання без їх участі на підставі наявних матеріалів справи та проханням долучити Висновок №193/17/01-12 від 24.02.2025. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2020 року по справі №308/14312/19, [PERSON] визнано батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ужгородським міським відділом державної реєстарції актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 27.08.2020 (повторно), [PERSON] народилася [INFO] , та її батьками записано [PERSON] та [PERSON] . Суд зауважує, що заочним рішенням Ужгородського міеькрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 року по справі №308/10129/24 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2024 року і до досягнення нею повноліття. Також відповідно до Висновку №193/17/01-12 від 24.02.2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Судом встановлено, що відповідач мешкає окремо від дитини, її вихованням не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з донькою та добровільно не бере участі у її утриманні, не інакше як за рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась у свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки, а тому з урахуванням наданого Висновку №193/17/01-12 від 24.02.2025, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви у розмірі 1 211,2 грн.

Outcome: approved