Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] аліменти а утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування зазначає, що шлюб між сторонами не укладався. З вересня 2023 року він разом із дітьми проживає у м. Дніпро, тоді як [PERSON] проживає окремо та з цього часу припинила спілкування з дітьми й ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка не забезпечує дітей матеріально, не піклується про їхнє здоров`я, навчання та розвиток, фактично створила нову сім`ю та не бере участі у вихованні дітей. [PERSON] посилається на свою спроможність виконувати батьківські обов`язки, зокрема він офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має житло. Також зазначає, що він забезпечує освіту старшої дитини та має підтримку родичів у вихованні. Позивач наголошує, що поведінка відповідачки є умисною та тривалою, що створює підстави для позбавлення її батьківських прав, що відповідатиме інтересам дітей. Також зазначає, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти, тому позивач просить суд зобов`язати її здійснювати щомісячні виплати на утримання дітей. Ухвалою судді від 19.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 10.12.2024 року справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, в якій відповідач зазначає, що проти задоволення позову не заперечує, наслідки визнання позовних вимог їй зрозумілі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника, просить прийняти рішення в інтересах дітей. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Відповідно до довідки про склад сім`ї від 07.10.2024 року - у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Акту про фактичне проживання осіб за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] фактично з дітьми не проживає, не навідується до них з вересня 2023 року по теперішній час. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом УССД Єпіхіною О.В. та [PERSON] від 23.09.2024 року - [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки, алкогольні напої не вживає, працевлаштований, для дітей створено належні умови для виховання та розвитку. [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки більше двох місяців. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 07.08.2024 року - [PERSON] надала згоду та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач [PERSON] надав наступні докази: - копію довідки ТОВ "Сервіс ПРО" №25 від 29.03.2024 р. про те, що він працює в ТОВ "Сервіс ПРО" на посаді представника торгівельної групи по роботі з лінійними роздрібними мережами відділу збуту Дніпровського регіону департаменту зі збуту; - копію рекомендаційного листа від 29.03.2024 р., відповідно до якого [PERSON] працює на посаді представника торгівельної групи по роботі з лінійними роздрібними мережами відділу збуту Дніпровського регіону департаменту зі збуту з 10.11.2023 року по теперішній час, за місцем роботи характеризується позитивно; - копію характеристики ОСББ "Вулик на Штабному, 3" №14 від 09.04.2024р. про те, що [PERSON] характеризується за місцем проживання позитивно, чуйний, ввічливий, без шкідливих звичок; - копію медичної довідки ТОВ "ЄДЦ" ЄВРОПА" форми №100-2/о від 18.04.2022р. про те, що [PERSON] здоровий; - копію інформаційної довідки з ДРРПНМ №372331743 від 02.04.2024р. про те, що за [PERSON] зареєстровано право власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; - копію довідки Дніпровської гімназії №35 ДМР, відповідно до якої [PERSON] є здобувачем освіти другого класу та навчається офлайн. Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради суду був наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, судом встановлено, що відповідачка навмисно не виконує свої обов`язки як мати. Це означає, що вона усвідомлено уникає будь-якої участі у вихованні дітей, не забезпечує належного догляду, не піклується про фізичний і моральний розвиток дітей, не надає необхідної матеріальної підтримки та не створює умов для їх гармонійного розвитку. Відповідач не лише не підтримує контакт із дітьми, але й не вживає жодних заходів для поліпшення умов їх життя. Такі дії або бездіяльність свідчать про її повну байдужість до добробуту дітей та ігнорування своїх батьківських обов`язків. Таким чином, відповідач не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме злісне нехтування батьківськими обов`язками щодо дітей. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дітей, оскільки протягом тривалого часу вона не проявляє турботи, уваги, не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не піклується про стан їх здоров`я та розвитку, не спілкується з дітьми, фактично самоусунулася від виховання, а тому, на думку суду, позбавлення матері дітей батьківських прав відповідає інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином, позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно дост.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України а рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є працездатною, нею не надано доказів наявності в нього на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, положення статті 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову з 17.04.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved