Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 1200000 грн. відшкодування моральної шкоди. Мотивував позовні вимоги тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року задоволено його скаргу на бездіяльність посадових осіб Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання до вчинення дій. Зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури № 2 розглянути його заяву від 23 квітня 2018 року відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України. Вказав, що уповноваженою особою Львівської місцевої прокуратури № 2 розглянуто ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16.07.2018 року, однак, жодних об`єктивних даних, викладених у його заяві від 23.04.2018 року, які б свідчили про вчинення працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області кримінальних правопорушень, не встановлено, а тому викладені у такій відомості не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку, передбаченому ст. 214 КУпАП. Зазначив, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року його позовні вимоги до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України задоволено частково, стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України задоволено, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року скасовано і ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні його позовних вимог з причин незалучення до участі у справі в якості відповідачів відповідних органів прокуратури України та Національної поліції України. Таким чином, з 12 жовтня 2018 року по 15 грудня 2024 року ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року не виконана та слідчих дій не розпочато. Зауважив, що вказаною бездіяльністю органів державної влади йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у приниженні його честі і гідності, постійному перебуванні у стресі та хвилюванні, невизначеності невиконання судового рішення, що свідчить про тривалість порушення його прав. Таким чином, моральну шкоду оцінив у розмірі 1200000 грн. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 24 грудня 2024 року представником відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Кісіль Р.Л. подано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 24 грудня 2024 року. 07 січня 2025 року представником відповідача Державної казначейської служби України Стегній А.В. подано клопотання про скерування матеріалів позовної заяви або надання доступу до такої в системі «Електронний Суд». 07 січня 2025 року представником відповідача Львівської обласної прокуратури Жукровським В.І. подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань, а також їх причинно-наслідкового зв`язку із визначеним ним розміром шкоди. Зазначив, що в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року не встановлено факту бездіяльності Львівської обласної прокуратури, а відтак відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Крім цього, прийняття слідчим суддею вказаної вище ухвали відновило правовий і процесуальний статус [PERSON] , оскільки він досяг цілі та додаткових дій для відновлення свого права не потребував. Додатково вказав, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1200000 грн. спричинять надмірне навантаження на Державний бюджет України в період воєнного стану, що може негативно вплинути на фінансування обороноздатності країни. 10 січня 2025 року представником відповідача ГУ НП у Львівській області Кісіль Р.Л. подано відзив на позовну заяву, у якому міститься клопотання про закриття провадження у справі з підстав набрання законної сили постанови Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року по справі № 450/3317/18, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Вказав, що оскільки існує рішенням суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч. 3 ст. 255 ЦПК України. Зазначив, що [PERSON] у позовній заяві не зазначено яким саме відповідачем завдано моральної шкоди, не обґрунтовано розмір такої, а також не надано доказів на підтвердження спричинення шкоди посадовими особами ГУ НП у Львівській області. Крім цього, подав клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності 15 січня 2025 року позивачем [PERSON] подано заяву про відвід головуючого судді Мусієвського В.Є., у задоволенні якої відмовлено ухвалою від 15 січня 2025 року, та клопотання про винесення окремої ухвали про визнання зловживанням представником відповідача ГУ НП у Львівській області Кісіль Р.Л. процесуальними правами. 20 січня 2025 року позивачем [PERSON] подано пояснення щодо поданого відзиву та інших питань, згідно мотивів якого вказав, що відзив на позовну заяву подано Пустомитівською окружною прокуратурою Львівської області, яка не є відповідачем у справі і у такому зазначено скорочену назву відповідача ГУ НП у Львівській області. 21 січня 2025 року представником відповідача Державної казначейської служби України Стегній А.В. подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що Державна казначейської служби України наділена лише повноваженями щодо стягнення коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятий рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відтак, Державна казначейської служби України може бути залучена лише в якості третьої особи, а не відповідачем у справі. Таким чином, відповідачем у справі слід залучити Державу в особі органу, яким на думку позивача йому заподіяна шкода. Крім цього вказав, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту та розміру завданої йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій/бездіяльності відповідачів. 03 лютого 2025 року позивачем [PERSON] подано пояснення на відзив, згідно мотивів якого зазначив, що залучення Державної казначейської служби України ним здійснено у відповідності до постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16. Крім цього, моральна шкода не розраховується, а присуджується національними судами в сумах не менших ніж присуджені сатисфакції в даній категорії справ, щоб не завдавати повторної моральної шкоди мізерною сатисфакцією. 27 лютого 2025 року представником Львівської обласної прокуратури Жукровським В.І. подано клопотання про закриття провадження у справі з підстав набрання законної сили рішенням суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвалою від 27 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представників Львівської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Львівській області про закриття провадження у справі. Протокольною ухвалою від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 11 березня 2025 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просив такі задовольнити. Вказав, що системні і послідовні протиправні дії відповідачів призвели до погіршення стану його здоров`я, невизначеності від недовіри до органів державної влади в Україні, розчарування та стресу, підриву його репутації та відриву від звичних занять. Долучив письмові пояснення. Представник відповідача Львівської обласної прокуратури Жукровський В.І. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року фактично не виконана, а за її невиконання прокуратурою внесено відомості в ЄРДР та розпочато кримінальне провадження. Інші учасники розгляду справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у їх відсутності не подали. Щодо заявленого позивачем клопотання про винесення окремої ухвали про визнання зловживанням представником відповідача ГУ НП у Львівській області Кісіль Р.Л. процесуальними правами слід зазначити, що суд має право, а не обов`язок постановити окрему ухвалу. Враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону. При цьому, за будь-яких умов, визнання певних дій зловживанням процесуальними правами здійснює виключно суд,

Outcome: partial