Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернулась до суду із позовом про захист прав споживачів, в якому просить суд: визнати недійсним договір №SAMDN50000067204219 від 21.08.2012 року в частині збільшення кредитного ліміту на рахунку [NUMBER] у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, укладений між позивачем, [PERSON] та відповідачем, Акціонерним товариством комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570), відповідно до заявки на збільшення кредитного ліміту від 26.03.2024 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.03.2024 року невстановлена особа, шахрайським шляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа коштами позивача на суму 183 582 гривні, які знаходились у позивача на картковому рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», перерахувавши їх невстановленим особам. [PERSON] невідомим особам, які зазвичай представляються працівниками банків, своїх анкетних даних, адресу місця проживання, номер банківської карти, термін її дії, CVV2-код, а також паролі, що надходять в SMS- повідомленні, не надавала, таких дзвінків та запитів до неї не було. В подальшому [PERSON] зв`язувалася із представниками АТ КБ «ПриватБанк» щодо вирішення даного питання, але на сьогоднішній день, це питання так і не вирішилося та їй було відмовлено. У той же день невстановленими особами було встановлено кредитний ліміт на рахунок [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та протягом ночі 26.03.2024 року переказано із карти/рахунку на інший рахунок невідомими особами. Залишок операції станом на 00:14 26.03.2024 склав -59559,96 гривень, тобто у позивача виникла заборгованість та відповідач почав нараховувати відсотки у зв`язку із заборгованістю. 27.03.2024 [PERSON] повідомлено органи поліції про вчинення кримінального правопорушення та зареєстровано у ЄРДР за №12024163520000184 відповідно до витягу від 29.03.2024, а саме що вона просить прийняти міри правового характеру до невстановленої особи, яка 25.03.2024 року о 23 год. 12 хв. в умовах воєнного стану, таємно викрала грошові кошти з банківської картки «ПриватБанку» № [NUMBER] , перерахувавши невстановленим способом суму в розмірі 183 582 гривень, тим самим спричинила [PERSON] матеріальний збиток на вищезазначену суму. В подальшому, позивач [PERSON] , звернулась зі скаргою до Національного банку України, щодо укладення невстановленою особою шахрайським шляхом від імені позивача із відповідачем вищевказаного договору. Національний банк України, в свою чергу, виходячи з положень статей 15, 16, 204, 215, 216 Цивільного кодексу України, запропонував для вирішення цього питання звернутися до судових органів, так як повноваженнями щодо визнання договорів недійсними наділені лише суди. Ухвалою судді від 20 січня 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05 лютого 2025 року представником відповідача до суду подано відзив, в якому вказано про те, що відповідачем не заперечуються правовідносини, які склались між сторонами відповідно до договору від 21.08.2012 року. 26.03.2024 року з кредитної карти позивача проведено списання грошових коштів двома платежами у розмірі 29266,00 грн та 29266,00 грн, деталі операції TAS2U_ P2P, 01032, m. Kiev, vul. S. Petlyu. Позивач вважає, що звернення до відповідача не призвело до жодних результатів та банком було відмовлено у вирішенні її питання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Проте, відповідач не погоджується з такими твердженнями позивача, що підтверджується наступним. Після звернення позивача до відповідача щодо спірних транзакцій, відповідачем відповідно до умов договору та правил міжнародної платіжної системи ініційовано претензійну роботу з приводу оскарження спірних операцій шляхом подання 26.03.2024 та 12.04.2024 заявок на повернення коштів. Позивачем даний факт не заперечується, більше того до позовної заяви надано підтвердження повідомлення позивача про проведення претензійної роботи згідно з правилами Міжнародної платіжної системи та регламент проведення - до 120 днів. За результатами проведення відповідачем претензійної роботи справи виграно: заявка № 2936883 - сума 21000,00 грн - закрита, справу виграно 05.06.2024 року; заявка № 2936884 - сума 14000,00 грн - закрита, справу виграно 04.06.2024 року; заявка № 2936885 - сума 29266,00 грн - закрита, справу виграно 04.06.2024 року; заявка № 2936886 - сума 29000,00 грн - закрита, справу виграно 05.06.2024 року; заявка № 2958542 - сума 29266,00 грн - закрита, справу виграно 20.06.2024 року; заявка № 2958543 - сума 26000,00 грн - закрита, справу виграно 08.06.2024 року; заявка № 2958545 - сума 29266,00 грн - закрита, справу виграно 07.06.2024 року; заявка № 2958546 - сума 29000,00 грн - закрита, справу виграно 08.06.2024 року. Суми грошових коштів по виграним справам зараховані в період з 04.06.2024 по 20.06.2024 року на карткові рахунки позивача [NUMBER] за заявками №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] за заявкою № 2958546. Як видно з виписки по рахунку по картці [NUMBER] позивач розпорядилась коштами (серед яких кредитні) на власні потреби, не перерахувавши їх на погашення заборгованості по кредитній картці. Відомості про те, що кошти повернуті на рахунок позивача № [NUMBER] , серед яких кошти, які були списані з кредитної картки 29266,00 грн та 29266,00 грн, позивач в позовній заяві свідомо приховав, надавши лише виписки по рахункам на дату списання грошових коштів. На підставі наведеного, позов є безпідставним. Позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірності дій чи бездіяльності Банку, а також порушення його прав та інтересів відповідачем. На противагу доводам позивача, відповідач надає докази на підтвердження відсутності порушеного права позивача та, як наслідок, відсутності спору між сторонами. Надані відповідачем докази про повернення коштів на рахунок позивача свідчать про відсутність порушеного права позивача, що є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Щодо визнання недійсним договору в частині збільшення кредитного ліміту. 21.08.2012 року, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. З моменту підписання відповідачем Заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, між Банком та позивачем був укладений договір № б/н від 21.08.2012 в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. В процесі користування рахунком та видачі кредитної карти з новим строком дії, 10.12.2021р., 29.11.2022 та 26.03.2024 позивачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг - далі Заяви про приєднання, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.12.2021, 29.11.2022 та 26.03.2024 підписано позивачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 N 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Відповідно до висновку Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 373/212/16 судом зазначено: "Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору". Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 12.12.2021, 29.11.2022, 26.03.2024 є частиною договору б/н від 21.08.2012 року та відповідно до ч. 3 статті 631 ЦК України має силу письмової домовленості сторін про зміну/встановлення умов кредитування по вже існуючим кредитним правовідносинам. Розділом 1 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг передбачено Істотні умови Договору «Кредитні картки», серед яких зокрема основні умови кредитування щодо типу кредиту, суми/ліміту кредиту, строку кредитування; інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту та інші умови. Відповідно до п. 2.1.1.2.5. Заяви про приєднання до Умов та правил загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані Клієнту на умовах цього Договору. Сторони узгодили, що загальний розмір кредиту за цим Договором становить розмір кредитного ліміту, встановлений Банком Клієнту, та який за розміром не перевищує: 200 000 грн для карт "Універсальна голд" - позивач є користувачем карти Голд. При цьому Сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта в рамках розміру, зазначеного у абз.1 цього пункту, та не потребує додаткового погодження із Клієнтом. Відповідно до п. 2.1.1.2.7. Заяви про приєднання до Умов та правил, кредит надається шляхом встановлення Банком кредитного ліміту на рахунку Клієнта на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта з урахуванням законодавства та внутрішньобанківських документів. Кредитний ліміт змінювався неодноразового, в тому числі і за ініціативою позивача. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, позивачу встановлювались наступні кредитні ліміти - 10.12.2021 року у розмірі 8000,00 грн, 25.03.2024 року у розмірі 70000,00 грн, 07.06.2024 у розмірі 58183,26 грн, 03.09.2024 року у розмірі 0 грн. 25.03.2024 року позивачем дистанційно в системі Приват24 сформовано запит на підвищення кредитного ліміту, зазначивши суму бажаного кредитного ліміту. Після надходження запиту та проаналізувавши кредитний рейтинг позивача, банком прийнято рішення про збільшення кредитного ліміту, про що направлено відповідне повідомлення до Приват24 позивача. Для того, щоб сформувати запит на зміну кредитного ліміту, необхідно перш за все зайти в Приват24 під логіном (фінансовий номер телефону) та паролем, які відомі лише позивачу. Рішення банку про зниження кредитного ліміту до 0 грн пов`язане з неналежним виконанням позивачем зобов`язань за умовами кредитного договору. Заборгованість по договору виникла саме в результаті використання кредитного ліміту позивачем, оскільки грошові кошти повернуті ще в червні 2024 року, проте позивач станом на 03.02.2025 року не зарахувала грошові кошти на погашення заборгованості, а використала на власні потреби. Укладаючи кредитний договір від 21.08.2012 року до відома позивача були належним чином доведені всі умови договору, який підписано сторонами, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Зміна кредитного ліміту здійснена у рамках укладеного сторонами договору і не суперечить останньому, тому відповідно відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору в частині збільшення кредитного ліміту. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Судом встановлено, що 21.08.2012 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. З моменту підписання відповідачем Заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, між Банком та позивачем був укладений договір № б/н від 21.08.2012 в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. В процесі користування рахунком та видачі кредитної карти з новим строком дії, 10.12.2021р., 29.11.2022 та 26.03.2024 позивачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг - далі Заяви про приєднання, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. 26.03.2024 року з кредитної карти позивача проведено списання грошових коштів двома платежами у розмірі 29266,00 грн та 29266,00 грн, деталі операції TAS2U_ P2P, 01032, m. Kiev, vul. S. Petlyu. Після звернення позивача до відповідача щодо спірних транзакцій, відповідачем відповідно до умов договору та правил міжнародної платіжної системи ініційовано претензійну роботу з приводу оскарження спірних операцій шляхом подання 26.03.2024 та 12.04.2024 заявок на повернення коштів. Суми грошових коштів повернуті позивачу та зараховані в період з 04.06.2024 по 20.06.2024 року на карткові рахунки позивача [NUMBER] за заявками №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] за заявкою № 2958546. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності ( постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Судом встановлено, що позивач розпорядилась коштами (серед яких кредитні) на власні потреби, не перерахувавши їх на погашення заборгованості по кредитній картці. В такій поведінці позивача явно вбачаються ознаки недобросовісності та намагання ухилитися від виконання зобов`язань за договором. Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed