Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування арешту майна. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року справу передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що під час оформлення спадщини після смерті тітки, їй стало відомо про наявність запису в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме про арешт всього майна [PERSON] , що був накладений Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 1378681, дата реєстрації 14.10.2004 на підставі постанови районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 420/3 від 16.05.2003. З копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження позивач дізналася, що державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Степенко Ольгою Леонідівною було прийнято рішення про арешт невизначеного майна [PERSON] в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 41/492, виданого 13 березня 2003 року Господарським судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ТПК «Нафтопродукти Росії» коштів в сумі 7710 грн. 05 коп. Однак, позивач зазначає, що дане рішення суду нею було фактично виконано в повному обсязі, на підставі чого ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2003 рік). Отже, станом на момент подання позову до суду, відносно [PERSON] відсутні буд-які виконавчі провадження, а тому накладений арешт на майно власником якого вона є, порушує її законні права та інтереси щодо користування та розпорядження цим майном. Ухвалою Деснянського\~районного суду\~м.\~Чернігова від\~03\~грудня 2024\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі.\~Справу призначено\~до розгляду\~за правилами\~загального позовного\~провадження. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказавши, що позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі та просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно та належним чином. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд встановив таке. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 2024 року, виданого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Неволько В.А., [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 397392032 від 01.10.2024 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] , на які постановою № 420/3 від 16.05.2003 районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 1378681 (а.с. 13-14). Як зазначено в позовній заяві, під час оформлення спадщини після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачу стало відомо про наявність запису в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме про арешт всього її майна. Як убачається з копії постанови серії АА № 823941 від 16 травня 2003 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Степенко О.Л. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Листом № 145759 від 04.10.2024 Оболонський відділ ДВС у місті Києві повідомив позивача, що матеріали виконавчого провадження за яким накладено арешт нерухомого майна у відділі відсутні. Надати відповідні копії матеріалів не є можливим, оскільки виконавчі провадження за 2004-2019 роки знищені за закінченням терміну зберігання (а.с.17-18). Згідно зі статтею 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до статті першої Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). В силу вимог частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, згідно частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, з метою захисту права власності позивача та усунення їй перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо зняття арешту невизначеного її майна. Враховуючи викладене,

Outcome: approved