Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

11.07.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області в якій остання просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за позивачкою право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0025 га, виділеної для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та право на одержання на ім`я [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,0025 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельні ділянки для розширення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Велицької сільської ради. Спадщину після смерті матері прийняв батько позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . За життя останній склав заповіт, яким належне йому майно заповідав сину, [PERSON] , брату позивачки. [PERSON] помер раніше спадкодавця, а тому належне [PERSON] майно спадкується за законом. Позивачка, як дочка померлого, є спадкоємцем першої черги і оформила свої спадкові права на частину майна. Проте, вона змогла отримати свідоцтво про право власності за законом на належний її батькові житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а тому змушена звертатися до суду. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.07.2024 позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та надано термін для усунення недоліків. 05.08.2024 надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 09.09.2024, 15.10.2024, 13.11.2024 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. 13.12.2024 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю в приміщенні Ковельського міськрайонного суду Волинської області електропостачання. 22.01.2025, 05.02.2025 підготовче судове засідання відкладено для витребування доказів. 07.03.2025 до суду надійшла заява позивачки про уточнення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви позивачка просить суд визнати за нею право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки з видачею на її ім`я документу, який підтверджує державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0, 0025 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; вимогу про визнання права власності на\~житловий будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] - залишити без змін. Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача в підготовче судове не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що згідно витягу з погосподарської книги №2 за 2016-2020 рік, особовий рахунок № [NUMBER] Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] , який помер [INFO] . Будинок побудований у 1968 році. За таких обставин, суд вважає підтвердженим, що [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 1698 від 20.08.2019 Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області вбачається, що в даному будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] , яка померла [INFO] , та її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . 15.07.2009 Велицькою сільською радою посвідчено заповіт за №21, який не змінено та не відмінено. [PERSON] померла [INFO] у віці 73 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 12.05.2008 Велицькою сільською радою Ковельського району Волинської області. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79902562 від 30.01.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 15.02.2019 Ковельським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. 15.07.2009 [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Велицької сільської ради Ковельського району Янчук З.З. та зареєстрований в реєстрі за № 21, відповідно до якого все належне йому майно заповідав своєму синові [PERSON] , 1964 року народження. [PERSON] помер [INFO] у віці 49 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 30.05.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №799025553 від 30.01.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Отже, спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За приписами ч.1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд дослідив матеріали спадкової справи №126/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] згідно яких з заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернулася його дочка [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Постановою державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Голомис С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.08.2024 № 1030/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно. Отже, позивачка, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до Ковельської державної нотаріальної, проте свідоцтво про право на спадщину за законом не отримала через відсутність правовстановлюючих документів про належність померлому вищевказаного нерухомого майна. Відповідно до рішення Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області від 14.12.1993 № 15/1, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом "г" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України.Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України). Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , проте останній не завершив процес приватизації у зв`язку з своєю смертю. Таким чином, суд визнає належним та ефективним способом захисту прав позивачки у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Враховуючи те, що позивачка у іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права на завершення приватизації та визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судового збору суд зазначає наступне. В позовній заяві позивачка просить судові витрати залишити за нею. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. З квитанції про сплату судового збору №8RZQ-4S8M-Q5QE від 01.07.2024 вбачається, що позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 2422, 40 гривень, як за одну позовну вимогу. На виконання ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, іншу частину сплаченого судового збору залишити за позивачем. Зважаючи, що позивачкою заявлено дві позовні вимоги, суд вважає за необхідне 50 відсотків судового збору, які підлягають поверненню, зарахувати в суму сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру.

Outcome: approved