Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

24 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Іннова Фінанс звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику № 4487210724 від 01 липня 2024 року у розмірі 27435 грн 20 коп., а також судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. Позов мотивовано тим, що 01 липня 2024 року між Позивачем і Відповідачем було укладено Договір в електронній формі відповідно до Закону України Про електронну комерцію за яким позивач надав відповідачу позику в розмірі 6500 грн шляхом перерахування на платіжну картку на умовах строковості, зворотності та платності, а Відповідач зобов`язалася повернути позику у строк 360 днів або достроково та сплатити проценти за користування коштами за ставкою 1,5% на день. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, однак Відповідач, всупереч умовам Договору та нормам статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), не повернула суму позики та не сплатила проценти. Станом на 23 січня 2025 року заборгованість склала 27435 грн 20 коп., з яких: 6500 грн тіло кредиту, 17842 грн 50 коп. проценти, 3092 грн 70 коп. пеня. Ухвалою суду від 30 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням розгляду на 12 березня 2025 року о 10:00. Відповідачу надано 15 днів для подання відзиву. 12 березня 2025 року до суду надійшла заява Відповідача про повне визнання позову. Позивач у судове засідання представника не направив, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти заочного розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак її заява про визнання позову свідчить про згоду з вимогами Позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, дійшов таких висновків: Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд захищає права та інтереси осіб у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір в електронній формі. Відповідно до ст. 3 Закону України Про електронну комерцію, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону). Відповідь про прийняття пропозиції може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (ч. 6 ст. 11 Закону). Такий договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі (ч. 7 ст. 11 Закону). Факт укладення Договору підтверджується доказами: Позивач направив Відповідачу оферту через особистий кабінет на сайті https://finsfera.ua/, а Відповідач акцептувала її, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, отриманим на номер 380959127691. Це відповідає вимогам ст. 12 Закону України Про електронну комерцію та ст. 6 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг, де електронний підпис є обов`язковим реквізитом для ідентифікації підписувача. Укладення електронного договору з використанням одноразового ідентифікатора є законним і таким, що відповідає ст. 638 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, за договором позики позикодавець передає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму у встановлений строк. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не випливає із суті договору. Умови Договору передбачають: суму позики 6500 грн, строк 360 днів, процентну ставку 1,5% на день, мету споживчі потреби. Позивач виконав зобов`язання, перерахувавши кошти, що підтверджується квитанцією та довідкою. Відповідач не виконала зобов`язань, що є порушенням ст. 526 ЦК України, яка вимагає належного виконання зобов`язань відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Розрахунок заборгованості (6500 грн тіло кредиту, 17842 грн 50 коп. проценти, 3092 грн 70 коп. пеня) суд визнав обґрунтованим, враховуючи умови Договору та норми Закону України Про споживче кредитування зі змінами від 22.11.2023, які обмежують процентну ставку. Відповідач у заяві від 12 березня 2025 року визнала позов, не спростувавши розрахунок. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір. Оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява від 12 березня 2025 року про визнання позову, а при подачі позову Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. відповідно до платіжної інструкції, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви. Отже, наявні підстави для повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (1211 грн 20 коп.) та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків (1211 грн 20 коп.). Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved