Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь 3 % річних простроченого грошового зобов`язання згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2009 р. у справі № 2- 4807/09, станом на 23 лютого 2022 року за період з 23.02.2019 р. по 23.02.2022 р. в розмірі 171 391 грн. 52 коп., з яких: - 44 762, 33 гривні - сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість; - 126 629,19 гривні - сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість. В обгрунтування зазначено, що заочне Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2009 р. у справі № 2-4807/09 набрало законної сили. Проте станом на день подання цього позову вище зазначене заочне рішення суду не виконано. Відтак, грошове зобов`язання, визначене таким рішенням суду, вважається простроченим. У позові прохали розгляд справи здійснювати розгляд за правилами спрощеного, без участі представника позивача. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.01.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст.178 ЦПК України\~відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2009 р. у справі № 2-4807/09 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2726-002/08Р. від 26.08.2008 р. в розмірі 546\~504, 13 грн. та 1 700 грн., сплаченого судового збору та 120 гривень 00 копійок витрати за інформаційно- технічне забезпечення. Заочне Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2009 р. у справі № 2-4807/09 набрало законної сили. Станом на день подання цього позову вище зазначене заочне рішення суду не виконано. Відтак, грошове зобов`язання, визначене таким рішенням суду, вважається простроченим. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання визначеного заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2009 р. у справі № 2-4807/09, станом на 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 3 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду за період з 23.02.2019 р. по 23.02.2022 р. становить 171\~391 грн. 52 коп. Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, а тому відповідно до 4\~ст. 82 ЦПК України\~не підлягають доказуванню. Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили. Згідно розрахунку, розмір простроченого грошового зобов`язання визначеного рішенням суду від 21.12.2009 р. станом на 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 3% річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду за період з 23.02.2019 р. по 23.02.2022 р. становить 171 391,52 гривні з яких: - 44 762, 33 гривні - сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість; - 126 629,19 гривні - сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість. У\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч.1,3ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2\~ст. 15 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом положень\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~ст. 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) міститься висновок про те, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. Таким чином, у даній справі між сторонами виник спір щодо стягнення на підставі\~ст. 625 ЦК України\~інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання за рішенням суду. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Позивач надав суду розрахунок розміру 3% річних та інфляційних втрат, які просить стягнути, за період прострочення з 23.02.2019 по 23.02.2022 року. Разом з тим, відповідно до\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану №2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ «Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:» 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022\~року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~введено в Україні воєнний стан із 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних простроченого грошового зобов`язання згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2009 р. у справі № 2- 4807/09, станом на 23 лютого 2022 року за період з 23.02.2019 р. по 23.02.2022 р. в розмірі 171 391 грн. 52 коп., з яких: - 44 762, 33 гривні - сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість; - 126 629,19 гривні - сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958 - згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову шляхом стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення ним зобов`язань. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved