Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.01.2020 у справі №376/394/19 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та стягнуто з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 23 300 000 грн. 00 коп., а також з [PERSON] солідарно із [PERSON] стягнуто суму заборгованості в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень 00 копійок. Постановою Київського апеляційного суду від 21.07.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін. [PERSON] на момент розгляду справи перебував і по даний час перебуває у розшуку правоохоронних органів України за фактом вчинення злочину та за останньою наявною інформацією переховується у Польщі. З 18.07.2016 по 03.08.2020 у спільній сумісній власності подружжя Литвинів перебував садово-дачний будинок [ADDRESS] . Право власності на зазначений будинок було зареєстровано на дружину [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] мав намір задовольнити свої грошові вимоги до [PERSON] за рахунок його 1/2 частки у вказаному домоволодінні по [ADDRESS] . Після проголошення постанови Київського апеляційного суду від 21.07.2020, яким рішення Сквирського районного суду Київської області від 17.01.2020 залишено без змін, [PERSON] , будучи повідомлений про результати розгляду справи апеляційним судом, побоюючись звернення стягнення на частину будинку на виконання рішення суду, через консульство України в Польщі, надав дозвіл своїй дружині [PERSON] на продаж будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між [PERSON] , в особі представника [PERSON] , та [PERSON] 03.08.2020 було укладено договір купівлі-продажу садово-дачного будинку №650 від 03.08.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. Відповідно до пункту 3.1. Договору продаж будинку за домовленістю сторін вчиняється за 2 750 000,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця. Між [PERSON] та його сином - [PERSON] 20.08.2020 було укладено договір дарування №722 від 20.08.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. З огляду на що, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав, власником будинку [ADDRESS] , є [PERSON] . Наразі приватним виконавцем Фесик М. О. здійснюється примусове виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 17.01.2020 у справі №376/394/19, що підтверджується постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 06.08.2020 ВП [NUMBER]. Внаслідок продажу боржником - [PERSON] частки у домоволодінні порушуються права [PERSON] як стягувача. На підставі викладеного, на думку позивача, наявні підстави для визнання правочинів з відчуження будинку [ADDRESS] недійсними та відновити становище, яке існувало до порушення. Ухвалою судді від 19.04.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. У червні 2021 року до суду представником [PERSON] - [PERSON] подано відзив відповідно до якого [PERSON] позовні вимоги не визнає, сторона відповідача зазначила, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що спірні договори купівлі-продажу та дарування вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими договорами. Обидва спірні договори купівлі-продажу та дарування відповідають волевиявленню сторін та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, отже відсутні підстави для визнання цих договорів недійсними, як фіктивних правочинів. До суду 17.06.2021 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, у якому зазначає, що 25.07.1987 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . 15.01.1999 між [PERSON] , з однієї сторони (Продавець), та [PERSON] , з другої сторони (Покупець), укладений Договір купівлі - продажу б/н. Предметом договору встановлено, що Продавець зобов`язуються передати у власність Покупцю майно, згідно з актом оцінки, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти це майно, та оплатити. Актом оцінки членів правління садового товариства «ПРИБОЙ» від 15.01.1999 зазначені споруди, насадження та бувалі у використані будівельні матеріали на садову ділянку [ADDRESS] . Згадану у даному акті суму, а саме 1255 грн. [PERSON] передала, а [PERSON] одержав 15.01.1999. Витягом з протоколу №1 від 17.01.1999 засідання правління садового товариства «Прибой» вирішені наступні питання порядку денного: задоволено прохання [PERSON] про виключення його із членів садового товариства «ПРИБОЙ» з 17.01.1999; задоволено прохання [PERSON] про включення її до Членів садового товариства «ПРИБОЙ» з 17.01.1999; зобов`язано [PERSON] внести пай члена садового товариства «ПРИБОЙ» у розмірі 29 грн., та видати їй книжку члена садового товариства «ПРИБОЙ». 10.02.1999 [PERSON] видана книжка члена садового товариства «ПРИБОЙ» разом з документацією на садову ділянку №1 «А» по вулиці 105 Садового риства «ПРИБОЙ». [PERSON] зазначає, що вона одноосібно, а не разом з [PERSON] вступила в садівниче товариство «ПРИБОЙ», крім того, жодної згоди на укладення відповідного договору купівлі продажу від 15.01.1999 [PERSON] не надавалось, що також свідчить про те, що [PERSON] придбала майно за рахунок власних грошових коштів. 23.03.1999 Дарницьким відділом РАГС м. Києва зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що садову ділянку №1 «А» по вулиці 105 Садового товариства «ПРИБОЙ» разом з майном на вказаній ділянці [PERSON] придбала для своїх потреб за власні кошти - колишнє подружжя дійшло згоди про те, що вказана ділянка та майно залишиться у власності дружини. Жодного спору чи претензій один до одного [PERSON] та [PERSON] не мали. Як наслідок припинив своє існування режим спільної власності між колишнім подружжям. У цей період [PERSON] також почала оформлювати земельну [ADDRESS] саме у приватну власність останньої. З огляду на викладене відповідач не може погодитись з тим, що 1/2 садово-дачного будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] оскільки це суперечить як обставинам справи так і відомостям з державного реєстру речових прав, який наявний в матеріалах справи. На виконання умов договору купівлі-продажу садово-дачного (житлового) будинку від 03.08.2020, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений ПН КМНО Рильською Л.С., зареєстрований в реєстрі за №650 на банківський рахунок [PERSON] відкритого в ПАТ «КБ "АКОРДБАНК" від [PERSON] надійшли грошові кошти в розмірі 2 750 000 грн. На підставі викладеного, відповідач не погоджується з фіктивністю правочину, який був укладений між сторонами вказаного договору. Ухвалою суду від 17.06.2021 залученодо участі у вказаній справі, в якості третьої особи без самостійних вимог - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильську Ларису Семенівну. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2022 провадження у справі було зупинено у зв`язку з тимчасовим вилученням доказів державним виконавцем для дослідження судом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2023 провадження у справі відновлено. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2023 провадження у цивільній справі зупинено до залучення у справі правонаступника [PERSON] у зв`язку із його смертю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.05.2024 замінено відповідача [PERSON] у справі на правонаступника - [PERSON] та поновлено провадження у справі У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовних вимог не визнав, заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. У судовому засіданні у якості свідка допитано [PERSON] , який пояснив суду, що події відбулись літом до початку повномасштабного вторгнення, свідок приїзжав декілька разів, один раз із адвокатом, і дивився на територію будинку. Там нічого не було, складалось враження, що там ніхто не живе, дім був занедбаний, не приєднаний до електроенергії. Свідок попитав сусіда який проживає на сусідній ділянці, однак він сказав що дуже давно нікого не бачив. Влітку 2024 року, свідок також приїжджав, на ділянці були якісь незнайомі люди, коли свідок намагався з ними поговорити вони забігли до будинку зачинилася, вони не виходили на контакт, було видно що вони там живуть, після цього свідок приїжджав туди і вони досі там були, на дворі сушили речі. Десь разів п`ять свідок приїзжав до цього будинку, його брат попросив його поїхати і подивитися. Сусіди підтвердили свідку, що це будинок сім`ї [PERSON] . Свідок не був в середині будинку, був його брат і він свідку все розповідав. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, в тому числі і визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 25.07.1987 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . 15.01.1999 між [PERSON] , з однієї сторони (Продавець), та [PERSON] , з другої сторони (Покупець), укладений Договір купівлі - продажу б/н. Предметом договору встановлено, що Продавець зобов`язуються передати у власність Покупцю майно, згідно з актом оцінки, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язуються прийняти це майно, та оплатити. Актом оцінки членів правління садового товариства «ПРИБОЙ» від 15.01.1999 зазначені споруди, насадження та бувалі у використані будівельні матеріали на садову ділянку [ADDRESS] . Згадану у даному акті суму, а саме 1255 грн. [PERSON] передала, а [PERSON] одержав 15.01.1999. Витягом з протоколу №1 від 17.01.1999 засідання правління садового товариства «Прибой» вирішені наступні питання порядку денного: задоволено прохання [PERSON] про виключення його із членів садового товариства «Прибой» з 17.01.1999; задоволено прохання [PERSON] про включення її до Членів садового товариства «Прибой» з 17.01.1999; зобов`язано [PERSON] внести пай члена садового товариства «Прибой» у розмірі 29 грн., та видати їй книжку члена садового товариства «Прибой». 10.02.1999 [PERSON] видана книжка члена садового товариства «Прибой» разом з документацією на садову ділянку №1 «А» по вулиці 105 Садового товариства «ПРИБОЙ». Судом встановлено, що [PERSON] одноосібно, а не разом з [PERSON] вступила в садівниче товариство «ПРИБОЙ», крім того, жодної згоди на укладення відповідного договору купівлі продажу від 15.01.1999 [PERSON] не надавалось, що також свідчить про те, що [PERSON] придбала майно за рахунок власних грошових коштів. 23.03.1999 Дарницьким відділом РАГС м. Києва зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що садову ділянку №1 «А» по вулиці 105 Садового товариства «ПРИБОЙ» разом з майном на вказаній ділянці [PERSON] придбала для своїх потреб за власні кошти - колишнє подружжя дійшло згоди про те, що вказана ділянка та майно залишиться у власності дружини. Жодного спору чи претензій один до одного [PERSON] та [PERSON] не мали. Як наслідок припинив своє існування режим спільної власності між колишнім подружжям. У цей період [PERSON] також почала оформлювати земельну [ADDRESS] саме у приватну власність останньої. Разом з тим, рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.01.2020 у справі №376/394/19 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та стягнуто з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 23 300 000 грн. 00 коп., а також з [PERSON] солідарно із [PERSON] стягнуто суму заборгованості в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень 00 копійок. Постановою Київського апеляційного суду від 21.07.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Сам [PERSON] на момент розгляду справи перебував і по даний час перебуває у розшуку правоохоронних органів України за фактом вчинення злочину та за останньою наявною інформацією переховується у Польщі. [PERSON] мав намір задовольнити свої грошові вимоги до [PERSON] за рахунок його 1/2 частки у вказаному домоволодінні по [ADDRESS] . Однак, позивач дізнався про те, що між [PERSON] та [PERSON] 03.08.2020 було укладено договір купівлі-продажу садово-дачного будинку №650 від 03.08.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. Відповідно до пункту 3.1. Договору продаж будинку за домовленістю сторін здійснений за 2 750 000,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця. У подальшому, між [PERSON] та його сином - [PERSON] 20.08.2020 було укладено договір дарування №722 від 20.08.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. З огляду на що, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав, власником будинку [ADDRESS] , є [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на такі підстави визнання недійсними спірних правочинів відчуження садово-дачного (житлового) будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На думку позивача продаж спірного будинку відбувся з метою ухилення [PERSON] , чоловіком [PERSON] від цивільно-правової відповідальності, оскільки такий продаж відбувся після набрання законної сили 21.07.2020 рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 376/394/19, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 2 330 000,00 грн, а також з [PERSON] солідарно із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму заборгованості 2 000 000,00 грн. Крім того, позивач стверджує, що у відповідачів відсутнє підтвердження оплати за договором купівлі-продажу, а договір дарування є безоплатним в силу закону. А тому позивач вважає, що спірні договори купівлі-продажу та дарування мають ознаки фраудаторного правочину. Крім того, позивач стверджує, що спірні договори купівлі-продажу та дарування є фіктивними, оскільки відсутнє підтвердження реальності цих договорів: з моменту продажу (дарування) у спірному будинку ніхто не проживає, ніхто не зареєструвався, комунальні послуги не сплачуються, відсутнє підтвердження сплати коштів за договором купівлі-продажу, нові власники не вступили у фактичне володіння майном. Разом з тим, як встановлено судом, договір купівлі-продажу спірного будинку від 03.08.2020, реєстровий номер 650 та договір дарування спірного будинку від 12.08.2020, реєстровий номер 722 не можна кваліфікувати як фраудаторний правочин. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18 зроблено висновок, що боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019). У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) щодо кваліфікації договору, як фраудаторного, викладено правову позицію, що договір, укладений на шкоду кредитору (фраудаторний), може бути як оплатний, так і безоплатний. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, належать, зокрема: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Проте, в даному випадку мають місце зовсім інші обставини укладенні спірних правочинів, з огляду на наступні обставини. Договір купівлі-продажу спірного будинку від 03.08.2020 реєстровий номер 650 укладений не боржником за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 376/394/19 - [PERSON] , а його дружиною [PERSON] , яка не є боржником перед позивачем [PERSON] . Водночас, надання [PERSON] згоди на продаж спірного будинку не є його волевиявленням на укладення спірного правочину. Більше того, як вбачається з тексту спірного договору купівлі-продажу, цей договір імені продавця підписаний [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.02.2019 (реєстровий № 1371). Тобто продавець за спірним договором купівлі-продажу [PERSON] дала доручення продати спірний будинок задовго - більше чим за рік до набрання законної сили 21.07.2020 рішенням Сквирського районного суду області від 17.01.2020 у справі № 376/394/19. Разом з тим, [PERSON] не було залучено до участі у справі № 376/394/19, оскільки вона не є боржником за договором позики, який був предметом спору у справі № 376/394/19, а тому [PERSON] , враховуючи ті обставини, що [PERSON] немає на території Україні, не могла знати про існування спору у вказаній справі. Крім того, матеріали позовної заяви не містять документів, які б підтверджували, що будинок належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме по собі надання [PERSON] згоди на продаж спірного будинку не є належним та достатнім доказом на підтвердження тих обставин, що спірний будинок на час вчинення спірного договору купівлі-продажу належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Також, матеріали позовної заяви не містять доказів, що покупець за спірним договором купівлі-продажу [PERSON] не пов'язаний ні з [PERSON] , ні з [PERSON] родинними зв`язками. Спірний договір купівлі-продажу є оплатним, на що вказує те, що покупець за договором купівлі-продажу спірного будинку [PERSON] сплатив за цим договором продавцю реальну ринкову ціну 2 750 000,00 грн. та в подальшому [PERSON] зареєстрував за собою право власності на спірний будинок та як новий власник здійснив свої правомочності власника - подарував цей будинок своєму синові [PERSON] . Твердження позивача про те, що спірні договори купівлі-продажу та дарування є фіктивними як такі, що не спрямовані на настання реальних наслідків, не знайшли свого правового підтвердження у ході розгляду вказаної справи. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вже встановлено судом, 27.02.2019 продавець за спірним договором-продажу [PERSON] дала доручення [PERSON] продати спірний будинок та оформила на нього відповідно нотаріально посвідчену довіреність. Сам позивач надав суду докази, що з початку 2019 року [PERSON] фактично розірвала усі договори, пов`язані з утриманням та обслуговуванням спірного будинку. Тобто, справжня воля продавця [PERSON] полягала у реальному продажі спірного будинку. Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною першою статті 718 встановлено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно приписів частини четвертої статті 722 ЦК України прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. В даному випадку, оскільки [PERSON] не пов`язаний ні з [PERSON] ні з [PERSON] , доказів зворотного позивачем до суду не надано. Спірний договір дарування ніяким чином не може бути спрямованим на ухилення [PERSON] від сплати боргу позивачу. У свою чергу, [PERSON] прийняв від свого батька в дарунок спірний будинок - ключі від нього та зареєстрував за собою право власності на це будинок, вступив у фактичне володіння будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі викладеного, суд не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору від 03.08.2020 купівлі-продажу садово-дачного (житлового) будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого ПН КМНО Рильською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №650 та визнаня недійсним договору дарування від 12.08.2020 садово-дачного (житлового) будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого ПН КМНО Рильською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №722, а тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також, звертаючись до суду позивач просив відновити становище, яке існувало до порушення шляхом скасування рішення ПН КМНО Рильської Л.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53431997 від 03.08.2020 запис №37598363) щодо реєстрації права власності [PERSON] на садово-дачний (житловий) будинок за адресою: [ADDRESS] , та скасування рішення ПН КМНО Рильської Л.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53697754 від 20.08.2020 (запис №37843602) щодо реєстрації права власності [PERSON] на садово-дачний (житловий) будинок за адресою: [ADDRESS] . Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною першої статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Згідно з п.п. 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом з тим, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення вимог про скасування рішення приватного нотаріуса, з огляду на наступне. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. У частині першій статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що спірні договори купівлі-продажу та дарування вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими договорами. Обидва спірні договори купівлі-продажу та дарування відповідають волевиявленню сторін та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, отже відсутні підстави для визнання цих договорів недійсними, як фіктивних правочинів. Положеннями ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так ч. 1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем в порушення зазначених вимог процесуального закону, не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог. На підставі викладеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: dismissed