Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

21 лютого 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання його сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказував, що з 06 жовтня 2018 року перебував з відповідачкою у шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідачка залишила сім`ю та проживає окремо. Син залишився проживати з ним за адресою: [ADDRESS] . Він повністю опікується сином, піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям. Відповідачка не виявляє інтересів до дитини, хоча він ніколи не перешкоджав у їх спілкуванні. Дитині створені всі умови для проживання, виховання та розвитку, тому просив визначити місце проживання дитини разом з батьком. В судове засідання позивач не з`явився, від його представниці надійшла заява, в якій просила справу розглянути без їх участі, позов задовольнити. Відповідачка на розгляд справи не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв чи заперечень або ж відзиву не подала. Представники третіх осіб у судове засідання також не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, заяв не подали. Суд вважаючи можливим здійснити розгляд справи за відсутності відповідачки та третіх осіб, оскільки судом були вчинені всі дії по належному їх виклику до суду, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 06 жовтня 2018 року перебували у шлюбі, за час якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак їх шлюб не склався і рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року (справа № 945/1258/22) він був розірваний. Після припинення шлюбних відносин відповідачка залишила сім`ю та проживає окремо. Їх малолітній син залишився проживати разом з батьком за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Позивач повністю опікується сином, піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям. Позивач не перешкоджає у спілкуванні матері з сином, але вона ніякого інтересу до дитини не проявляє. Син знаходиться на повному забезпеченні у батька. Для дитини створені всі належні умови проживання. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України), визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною 1 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частинами 1 та 2 статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Згідно довідки від 11 жовтня 2023 року, виданої виконкомом Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , має такий склад сім`ї: отчим [PERSON] , [INFO] ; мати [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком з грудня місяця 2020 року. Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивач має гарні умови для проживання та виховання малолітнього сина. Згідно висновку органу опіки та піклування Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 18 січня 2024 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету цієї сільради № 11 від 18 січня 2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Наявні у справі докази дозволяють визначити, що батько малолітнього [PERSON] має постійне місце проживання, джерела існування, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Даних і доказів про умови і місце проживання матері дитини, наявності за її місцем проживання належних умов для проживання і розвитку дитини, суду не надано. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] , що відповідає інтересам дитини. Крім цього, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1211 грн. 20 коп. За викладеного,

Outcome: approved