Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому простить: розірвати договір оренди землі від 15.01.2014 року, кадастровий № 6521855100:07:007:0008, площею 4,7803 га., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРАРНА ЗОНА» та [PERSON] , зареєстрований Державним реєстратором Величко Ю.Ю. Високопільського управління юстиції, Херсонської області №8788950 від 17.02.2015 року, та договір оренди землі, укладеним між [PERSON] та ТОВ «АГРАРНА ЗОНА» від 15.01.2014 року, земельна ділянка площею 4,77 га, кадастровий номер 6521855100:05:022:0001 зареєстрований державним нотаріусом Чорноус О.Ф. Високопільської державної нотаріальної контори , Херсонської області № 38164481 від 17.02.2015 року, скасувати державну реєстрацію договорів оренди землі; стягнути з Відповідача на користь Позивача плату за оренду земельної ділянки в період з 2022 року по 2023 рік включно в розмірі: зерно продовольче - 8000 кг, зерно фуражне 4000 кг, олія соняшникова 160 кг, січка 4 причіпа. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,7803 га, кадастровий номер 6521855100:07:007:0008, на підставі державного акту на право власності від 27.05.2003 року, а також земельної ділянки площею 4,77 га, кадастровий номер 6521855100:05:022:0001, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.09.2020 року. Вказані земельні ділянки були передані в оренду ТОВ «АГРАРНА ЗОНА» відповідно до договорів оренди землі, укладених 15.01.2014 року, які були зареєстровані 17.02.2015 року. Згідно з умовами договорів, їх було укладено на 10 років, а у разі відсутності повідомлення про розірвання передбачалося автоматичне їх продовження на той самий строк. Оскільки термін дії договорів спливав 15.01.2024 року, позивачем було направлено відповідачу листи-повідомлення від 10.11.2023 року про відсутність наміру поновлювати договори оренди. Незважаючи на це, відповідач продовжував використовувати земельні ділянки, а орендна плата за 2022-2023 роки не була сплачена. Відповідно до положень договорів, орендна плата мала сплачуватися у формі грошових та натуральних платежів, зокрема: зерно продовольче 2000 кг, зерно фуражне 1000 кг, олія соняшникова 40 кг, січка 1 причеп. Несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору, що відповідно до частини другої\~статті 651\~Цивільного кодексу\~України є підставою для його розірвання. Крім того, представник позивача зазначила, що укладення договорів та їх державна реєстрація є окремими юридичними діями, які не залежать одна від одної. Саме укладення договорів, підтверджене підписанням сторонами, є юридичною підставою для встановлення цивільних прав і обов`язків сторін. Таким чином, строк дії договору слід обчислювати з дати його укладення 15.01.2014 року. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати, позивач вважає, що є всі підстави для розірвання договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації, а також стягнення заборгованості по орендній платі у натуральній формі та сплаченого судового збору. 18 вересня 2024 року від представника відповідача Данчука О.В. надійшов відзив, в якому він зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не мають законних підстав для їх задоволення. Відповідач вказав, що укладені між сторонами договори оренди від 15.01.2014 року є чинними, діючими, а їхній строк дії був пролонгований ще на 10 років, тобто до 15.01.2034 року. Відповідач наголосив, що згідно з пунктом 5 договорів, орендодавець повинен був повідомити орендаря про намір не продовжувати дію договорів за два місяці до закінчення строку їх дії, тобто до 15.11.2023 року. Однак листи-повідомлення, датовані 10.11.2023 року, фактично були відправлені лише 18.11.2023 року, що підтверджується даними поштового відправлення. Відповідач зазначив, що така затримка є порушенням умов договору, а отже, договори оренди були автоматично пролонговані. Крім того, відповідач наголосив, що листи-повідомлення не можуть вважатися належними доказами, оскільки вони були відправлені із затримкою, здійснювалися від імені позивача без належного підтвердження представницьких повноважень, а також відсутній опис вкладення, що не дозволяє стверджувати, який саме документ було направлено. Також було зазначено, що листи були отримані особою, яка на момент отримання (21.11.2023 року) вже не працювала в ТОВ «АГРАРНА ЗОНА», що підтверджується копією наказу про звільнення [PERSON] від 01.03.2022 року. Щодо несплати орендної плати за 2022-2023 роки, відповідач зазначив, що неможливість сплати орендної плати була спричинена об`єктивними форс-мажорними обставинами, зокрема окупацією територій Високопільської громади з березня по вересень 2022 року. Внаслідок цього була знищена господарська база, сільськогосподарська техніка, запаси насіннєвих матеріалів, врожай, а також заміновані території, що унеможливило використання орендованих земель за їх цільовим призначенням. Також працівники підприємства були змушені залишити роботу, що підтверджено відповідними документами. Відповідач послався на положення статті 762 ЦК України, згідно з якими орендар звільняється від сплати орендної плати за час, коли використання майна було неможливим через обставини, за які він не відповідає. Відповідач також зазначив, що відповідно до умов договору, орендна плата має бути здійснена у грошовій формі, а передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. Враховуючи це, твердження позивача про стягнення орендної плати в натуральній формі одночасно з грошовою є необґрунтованим. Стосовно строків подання відзиву, відповідач пояснив, що строк подання був пропущений не з його вини. Адвокат подав клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку подання відзиву через технічні труднощі, пов`язані з воєнним станом, відключенням електроенергії та перебоями в інтернет-зв`язку. У зв`язку з цим Відповідач просить суд поновити строк подання відзиву та долучити його до матеріалів справи. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідь на відзив не надійшла. На судове засідання позивач не заявився, його інтереси були представлені адвокатом Макаренко А.С. На судове засідання представник позивача, адвокат Макаренко А.С., не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. На судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені позивачем обґрунтування суд дійшов таких висновків. 15.01.2014 року між [PERSON] , як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРАРНА ЗОНА», як орендарем, були укладені два договори оренди земельних ділянок: земельної ділянки площею 4,7803 га, кадастровий номер 6521855100:07:007:0008, та земельної ділянки площею 4,77 га, кадастровий номер 6521855100:05:022:0001. Відповідно до пункту 5 зазначених договорів, строк їх дії встановлено на 10 років. Умовами цього пункту передбачено, що якщо за два місяці до закінчення строку дії договору оренди орендодавець не надав письмової заяви про розірвання договору, то цей договір вважається продовженим (пролонгованим) на той самий строк і на тих самих умовах. Таким чином, строк дії договорів спливав 15.01.2024 року, а граничним строком для направлення письмового повідомлення про припинення їх дії було 15.11.2023 року. 10.11.2023 року позивачем були складені листи-повідомлення про відсутність наміру поновлювати дію договорів оренди. Водночас, згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення, листи були подані до поштового відправлення 18.11.2023 року, що підтверджується відповідним відбитком дати в графі «Дата подання». Отже, зазначені повідомлення були направлені після встановленого пунктом 5 договорів строку для подання таких заяв, що є підставою для визнання їх такими, що не відповідають умовам договору. Зазначені листи-повідомлення були отримані 21.11.2023 року особою на ім`я [PERSON] . Згідно з копією наказу №1 від 01.03.2022 року, яка додана до відзиву, [PERSON] була звільнена з посади працівника ТОВ «АГРАРНА ЗОНА» з цієї дати. Таким чином, листи-повідомлення були отримані особою, яка не мала повноважень представляти інтереси підприємства на момент вручення. Відповідно до пункту 5 договорів оренди, повідомлення про відмову від поновлення договору мало бути надане саме орендарю у встановлений строк, що не було виконано. Відповідно до пункту 6 договорів, орендна плата визначалася у формі як грошових, так і натуральних платежів. Розмір орендної плати в грошовому еквіваленті складав 3 491,64 грн на рік за кожен договір, що передбачалося додатком до договорів. Водночас, орендна плата визначалася і в натуральній формі, а саме: зерно продовольче 2000 кг (серпень місяць), зерно фуражне 1000 кг (серпень місяць), олія соняшникова 40 кг (листопад місяць), січка 1 причеп (липень місяць), оранка присадибної ділянки до 0,50 га (листопад місяць). Пунктом 7 договорів визначено, що орендна плата повинна бути внесена у строк від 01 січня до 31 грудня звітного періоду. У пункті 10 договорів передбачено, що у разі невнесення орендної плати у визначені строки, нараховується пеня у розмірі 0,2% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно з позовною заявою та доданими до неї доказами, встановлено, що відповідач не здійснив сплату орендної плати за 2022-2023 роки у визначеному розмірі, а саме: зерно продовольче 8000 кг, зерно фуражне 4000 кг, олія соняшникова 160 кг, січка 4 причепи. Вартість несплаченої орендної плати у грошовому еквіваленті за цей період складає 6 983,28 грн. Водночас, відповідачем надано докази, що на його думку унеможливлювали виконання договірних зобов`язань у зазначений період, зокрема: витяг з наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, зареєстрованого 23.12.2022 року за №1668/39004, свідчить, що Високопільська громада перебувала у тимчасовій окупації з 10.03.2022 року по 04.10.2022 року, а з 04.10.2022 року віднесена до територій можливих бойових дій; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12022230000003626 від 17.09.2022 року підтверджує факт викрадення та пошкодження майна ТОВ «АГРАРНА ЗОНА» на суму 10 000 000 грн; копії 15 актів про пожежі, складених за участю ГУ ДСНС України в Херсонській області, свідчать про численні випадки знищення врожаю, техніки та об`єктів підприємства; відкриті дані Центру протимінної діяльності України підтверджують наявність мінних полів та небезпеку використання орендованих земель за їх цільовим призначенням; копія довідки про звільнення працівників від 01.03.2022 року свідчить, що з цієї дати більшість працівників підприємства були звільнені. Згідно із частиною першою\~статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12,\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України\~«Про оренду\~землі»,\~Земельним кодексом\~України та загальними нормами Цивільного кодексу\~України щодо плата за оренду майна. Відповідно до вимог статті 124\~ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до статті 1Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статтях 21,\~22\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (стаття 23 Закону України «Про оренду землі»). За положеннями статті 24\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Отже, згідно зі статтями 13,\~21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Згідно з частиною першою\~статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин першої,\~другої статті\~613\~ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства, що випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (частина четверта статті 613 ЦК України). Прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення у виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення у прийнятті виконання зобов`язання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21). Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами впродовж 2022 та 2023 років існують правовідносини з приводу двох договорів оренди відповідно до яких відповідач взяв на себе обов`язок щороку у строк до 31 грудня сплачувати позивачу орендну плату за користування вказаними земельними ділянками, яка становить суму 3491,64 грн за кожну. Оскільки орендну плату на 2022 рік відповідач повинен був внести у строк 31 грудня 2022 року, а за 2023 рік повинен був внести у строк 31 грудня 2023 року і цей період часу сплив, з відповідача підлягає стягненню орендна плата за вказані роки в сумі 6\~983,28 грн (3491,64 грн + 3491,64 грн) за кожний договір. Тобто за два договори він повинен був сплатити 13\~966,56 грн. При цьому, вказана орендна плата підлягає стягненню без врахування податків та зборів, передбачених чинним законодавством. Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Додаткової угоди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, за рік оренди. Орендна плата вноситься орендарем у такі строки з 01 січня до 31 грудня кожного року. Із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України. Так, відповідно до підпункту 16.1.4\~пункту 16.1\~статті 16\~Податкового кодексу\~України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України (пункт 36.1 статті 36 Податкового Кодексу України). Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента (пункт 36.4 статті 36 Податкового кодексу України). Підпунктом 170.1.1.\~пункту 170.1\~статті 170\~Податкового Кодексу\~України передбачено, що податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Враховуючи, що у справі відсутні докази виконання відповідачем обов`язку податкового агенту позивачу як платнику податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, то відсутні підстави для відрахування податків і зборів при стягненні заборгованості з орендної плати, оскільки податки і збори мають бути сплачені при фактичній виплаті заборгованості. Крім того, враховуючи, що у даних правовідносинах має місце систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати, а позивач заявив відповідні вимоги, вказаний Договір оренди слід розірвати. Таким чином, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладений між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, а також враховуючи не доведення відповідачем факту виконання умов вказаного договору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення вказаної заборгованості та розірвання договору, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково. Разом з цим, суд не вбачає підстав для стягнення орендної плати в натурі з огляду на те, що позивач не надав достатніх доказів фактичної можливості відповідача забезпечити виконання зобов`язань саме в натуральній формі. Зокрема, відсутні документи, які підтверджують наявність у відповідача відповідних ресурсів (зерна, олії, січки тощо) або технічної спроможності здійснити оранку присадибної ділянки на момент розгляду справи. Крім того, договір оренди не містить чітких механізмів контролю за внесенням орендної плати у натуральній формі, що ускладнює виконання такого рішення суду. Згідно зі статтею 16 ЦК України, захист порушеного права повинен забезпечувати реальне виконання зобов`язань. У разі неможливості забезпечення виконання в натуральній формі зобов`язання слід замінити на грошовий еквівалент. Відповідно до пунктів 6 та 7 договору, розмір орендної плати був визначений як 3491,64 грн за звітний період, що охоплює 2022 та 2023 роки. У зв`язку з цим суд визнає обґрунтованим стягнення орендної плати за вказані роки саме в грошовій формі. Що стосується доводів представника відповідача про наявність форс-мажорних обставин, які нібито унеможливлювали виконання договірних зобов`язань, суд їх вважає необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", саме Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі відповідного сертифіката. Форс-мажорними обставинами визнаються надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань за договором. Відповідач не надав такого сертифіката, який би засвідчував настання форс-мажорних обставин саме для його господарської діяльності. Відсутність цього сертифіката виключає можливість визнання обставин, на які посилається відповідач, як форс-мажорних. Частина шоста статті 762 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Однак, відповідач не подав жодних доказів того, що орендовані земельні ділянки не могли бути використані у зв`язку з обставинами, які були б поза його контролем. В матеріалах справи відсутні відомості про неможливість доступу до орендованих ділянок, їх пошкодження, замінування або інші обставини, які б унеможливлювали їх використання. Також, частина перша статті 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з пунктом 7 договорів оренди, орендна плата мала сплачуватись щорічно у строк з 01 січня до 31 грудня звітного періоду. Проте відповідач не виконав цей обов`язок, що є порушенням умов договору та вимог закону. Відповідно до пункту 26 договорів оренди, дія договору припиняється шляхом розірвання за рішенням суду у випадку невиконання обов`язків, передбачених договором. Враховуючи систематичну несплату орендної плати за 2022-2023 роки, що підтверджується матеріалами справи, вказані обставини є підставою для розірвання договору. Також слід зазначити, що відповідач не повідомляв орендодавця про обставини, які б унеможливлювали виконання договірних зобов`язань, що суперечить загальним вимогам добросовісності та розумності у цивільно-правових відносинах. Крім того, Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 910/14244/20 зазначив, що для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і що він не відповідає за ці обставини. В даному випадку, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість використання орендованих земельних ділянок у відповідний період. Таким чином, твердження відповідача про звільнення від сплати орендної плати на підставі обставин непереборної сили є безпідставними, оскільки не надано жодних належних доказів, що такі обставини унеможливлювали виконання договірних зобов`язань. Аналогічні висновки щодо вказаних обставин наведені в ухвалі Херсонського апеляційного суду від 11березня 2025року № 650/4366/24. Відповідно до статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного процесуального закону та

Outcome: partial