Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 2 березня 2012 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу по справі № 2-3990/11 ухвалив рішення про задоволення позову ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту, стягнувши з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість у розмірі 171408,73 грн. за кредитним договором від 9 листопада 2007 року та судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. Рішення набрало законної сили 16.05.2012 року. 1 липня 2013 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу ухвалою замінив сторону виконавчого провадження з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «ФК «Вектор плюс», по справі № 2-3990/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвала набрала законної сили 05.07.2013 року. Борг [PERSON] позивачу за рішенням суду від 2 березня 2012 року по справі № 2-3990/11 не погашав взагалі, тому станом на 14 січня 2025 року заборгованість складає 173228,73 грн., а саме: борг за кредитним договором від 9 листопада 2007 року у розмірі 171408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн. Таким чином за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц) невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. При цьому наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК за весь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц). Отже, відповідачу було нараховано суми на підставі ст. 625 ЦК на суму боргу в розмірі 173228,73 грн., визначену рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 березня 2012 року у справі № 2-3990/11, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 114 403,60 грн., з яких 88632,86 грн. інфляційні втрати та 25770,74 грн. 3% річних. Враховуючи, що Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п. 12, за яким під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» було встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який діяв до 01.07.2023 року. Також у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений ЦК, зупиняється на строк дії такого стану за п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК. Отже, з 12.03.2020 року до теперішнього часу через карантин та введений в Україні воєнний стан позовна давність продовжується. За подачу позову позивачем сплачено 2422,40 грн. судового збору та орієнтовно позивач очікує понести 10000 грн. витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованість в розмірі 114403,60 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Від представника відповідача, адвоката Дербіна Д. О., надійшов відзив та заперечення на відповідь на відзив, де останній не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, вказував, що слід відмовити у позові ТОВ «ФК «Вектор Плюс», оскільки ще в 2019 році було завершено виконавче провадження щодо виконання рішення суду по справі № 2-3990/11, тому посилання на переривання перебігу строку позовної давності безпідставні, бо позивач знав про наявність постанови від 20.05.2019 року Покровського ВДВС про повернення виконавчого документа стягувачу по справі № 2-3990/11. Таким чином позивачем не наведено підстав для поновлення строку для звернення до суду із таким позовом внаслідок недотримання строку, передбаченого ст. 256 ЦК. Таким чином за ч. 4 ст. 267 ЦК через сплив позовної давності просив суд відмови у позові ТОВ «ФК «Вектор Плюс» повністю. Крім того заперечував проти дати початку обрахунку позивачем інфляційних витрат, 12.03.2017 року. Також заперечував проти стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., оскільки позивачем не долучено до справи на підтвердження такої допомоги жодних доказів. На підставі відповіді на відзив представник позивача, Полєтаєва Т. Ю., не погоджуючись із відзивом представника відповідача, підтвердила доводи, викладені у позовній заяві ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до [PERSON] , зазначаючи, що право позивача на позов не залежить від винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.05.2019 року, бо обставиною, що підлягає встановленню, є саме факт невиконання [PERSON] рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 2 березня 2012 року по справі № 2-3990/11 про стягнення суми боргу за кредитним договором, не виконання якого не звільняє боржника від відповідальності сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення. При цьому оскільки з 12.03.2020 року до 01.07.2023 року діяв карантин, а з 24.02.2022 року в Україні діє воєнний стан, тому перебіг позовної давності зупинений на цей строк, внаслідок чого суми за ст. 625 ЦК були нараховані на суму боргу 173228,73 грн. саме за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року. Також повідомила, що докази понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс», адвокат Полєтаєва Т. Ю., не висловила заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Ані відповідач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Дербін Д. О., також не заперечували проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином за ст. 599 ЦК. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так за ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд встановив, що за рішенням від 2 березня 2012 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу по справі № 2-3990/11, яке набрало законної сили 16.05.2012 року, позов Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість у розмірі 171408,73 грн. за кредитним договором від 9 листопада 2007 року, судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. 1 липня 2013 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу ухвалою провів заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», по справі № 2-3990/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі судового рішення від 2 березня 2012 року Покровським ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито ВП № 52553522 на підставі виданого виконавчого листа від 06.02.2013 року, в рамках якого 1 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу по справі № 2-3990/11 постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, з ПАТ «Сведбанк» на правонаступника, ТОВ «ФК «Вектор плюс». Також 22.09.2023 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс». Однак 20.05.2019 року виконавцем Покровського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по справі № 2-3990/11, тобто ТОВ «ФК «Вектор Плюс», про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» боргу в сумі 173228,73 грн., на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок не здійснення авансування витрат ВП № 52553522. В той же час за ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 25 лютого 2025 року за заявою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було видано стягувачу, ТОВ «ФК «Вектор Плюс», замість втраченого дублікат виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», боргу за кредитним договором від 9 листопада 2007 року у розмірі 171408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн. Судом було встановлено, що відповідач не здійснював погашення боргу перед позивачем на виконання рішення від 2 березня 2012 року по справі № 2-3990/11, що не заперечувалось [PERSON] . За ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 758/7649/16-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення. Відповідно до розрахунків ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вбачається, що за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року (1810 днів прострочення) на суму боргу в загальному розмірі 173228,73 грн. позивачем була обрахована відповідачу, [PERSON] , заборгованість за ст. 625 ЦК з 3% річних на суму 25770,74 грн. та інфляційні втрати на суму 88632,86 грн., що становить загалом борг в сумі 114403,60 грн. При цьому суд вказує, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц. В той же час суд звертає увагу на те, що у наведеній справі, по які була висловлена вказана правова позиція Верховним Судом, були інші обставини справи, зокрема, позивач просив стягнути 3% від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка була задавненим зобов`язанням боржника. Натомість,\~за даним\~позовом встановлено,\~що рішенням\~Жовтневого районного\~суду міста\~Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 березня 2012 року вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 9 листопада 2007 року у розмірі 171408,73 грн., судовий збір у сумі 1700 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», тобто позивач отримав захист своїх вимог у судовому порядку, що є підтвердженням законності вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за основним зобов`язанням до відповідача, що підтверджується рішенням суду про стягнення грошових коштів від 2 березня 2012 року. Так відповідальність за ст. 625 ЦК України настає, зокрема, й за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 758/7649/16-ц. Отже,\~зобов`язання відповідача\~перед позивачем\~за рішенням\~Жовтневого районного\~суду міста\~Кривого Рогу\~від 2\~березня 2012\~року не є задавненим зобов`язанням. При цьому главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Так відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд при цьому зазначає, що на підставі ст. 266 ЦК зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3 % річних. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки відповідно ст. 257 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за увесь час з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Натомість, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 1 липня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином суд відкидає посилання представника відповідача на факт завершення виконавчого провадження у 2019 році з примусового стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» боргу за рішенням від 2 березня 2012 року по справі № 2-3990/11 в загальному розмірі 173228,73 грн., як на підставу спливу строків позовної давності до вимог позивача про стягнення з [PERSON] нарахованих сум за ч. 2 ст. 625 ЦК. При цьому споріднення положень закону, які регулюють питання строків для пред`явлення виконавчого документу до виконання зі строками позовної давності, на чому наполягає адвокат відповідача, не є можливим, тому суд в цій частині не приймає доводи адвоката Дербіна Д. О. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для наявної у відповідача обрахованої представниками ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованості за ст. 625 ЦК з інфляційних втрат та 3% річних на підставі заборгованості за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 березня 2012 року за кредитним договором від 9 листопада 2007 року у розмірі 171408,73 грн., судового збору у сумі 1700 грн., витрат на ІТЗ у розмірі 120 грн., - строки позовної давності не спливли, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року було внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК, якими було продовжено строки за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень, тобто з 12 березня 2020 року. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Отже, на підставі викладеного вмотивування суд відкидає посилання представника відповідача на необхідність застосування до вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до [PERSON] положень ч. 4 ст. 267 ЦК, оскільки позовна давність за заявленими позовними вимогами не спливла на підставі п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК, зважаючи також на необхідність застосування загальної позовної даності до вимог щодо стягнення сум за ст. 625 ЦК, тобто з 12 березня 2017 року. Таким чином, враховуючи викладене вмотивування, суд дійшов переконання про необхідність задоволення вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до [PERSON] повністю, зважаючи на те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 ЦК, продовжувалися на строк дії такого карантину. Суд при цьому вказує, що обрахована представниками ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року заборгованість [PERSON] з 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 114403,60 грн., виходячи з суми боргу за рішенням суду від 2 березня 2012 року в розмірі 173228,73 грн., відповідає вимогам ст. 625 ЦК. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс», заявлені до відповідача, підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення на користь позивача заборгованості з [PERSON] щодо сум за ст. 625 ЦК в розмірі 114403,60 грн. За ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача також підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved