Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~09.12.2024 року адвокат Дячук Н.В. звернулася до суду з позовом через «Електронний суд» в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі. В своєму позові зазначила, що позивачам на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.01.2011 року належить на праві спільної часткової власності частина житлового будинку [ADDRESS] . Інша частина будинку перебувала у власності [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 10 листопада 2006 року. На підставі рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 157/14 від 27.12.2006 року право власності [PERSON] на частину вказаного житлового будинку було погашене та [PERSON] дозволено побудувати новий житловий будинок. 27.10.2010 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на новий житловий будинок, якому було присвоєно окрему адресу: [ADDRESS] . [PERSON] померла і спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] , відповідач по справі. Рішенням Фастівського міськвиконкому № 85/15 від 18.02.2011 року позивачам виділено в окреме домоволодіння будинок [ADDRESS] та закріплено за ними земельну ділянку площею 0,0507 га. При зверненні позивачів до Державного реєстратора на нерухоме майно з заявами про реєстрацію свого права на житловий будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але отримали відмову в проведенні реєстраційних дій. Просять поділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності. А саме виділити позивачам в рівних частках кожній, житловий будинок загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 22 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, припинивши право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] проти позовних вимог не заперечував в подальшому до суду не з`явився, заяв, клопотань від останього не надходило. Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 січня 2011 року посвідченого Бойко О.О., державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-21 [PERSON] отримала у спадщину 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 січня 2011 року посвідченого Бойко О.О., державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-23 [PERSON] отримала у спадщину 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12191979 від 04.11.2013 року [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер: 3211200000:02:002:0436 за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки № 343 від 28.03.2024 року КП Фастівської міської ради «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано: частина будинку на ім`я [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 18.01.2011 року, р-21, зареєстровано БТІ 25.01.2011 року в книзі № 58. р.405; частина будинку на ім`я [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 18.01.2011 року, р-23, зареєстровано БТІ 25.01.2011 року в книзі № 58. р.405; частина будинку, яка належала [PERSON] знесена, право власності погашено, земельну ділянку виділено під будівництво нового окремого житлового будинку згідно рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 157/14 від 27.12.2006 року, яким дозволено побудувати новий житловий будинок по [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради № 85/15 від 18.02.2011 року, яким виділено в окреме домоволодіння житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] надано Фастівському БТІ 21.03.2024 року, будь які дії щодо реалізації зазначеного рішення Фастівським БТІ не проводилися. Рішенням № 72454146 та № 72454379 від 05 квітня 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Гороховою О.В., Фастівської міської ради Київської області відмовлено позивачам у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з неможливістю встановлення набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини, цього майна у власність, учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. За позивачами зареєстровано право власності на за кожним частини житлового будинку [ADDRESS] з 2011 року. Інша частина вказаного житлового будинку знесена та право власності погашено. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обгрунтований, грунтується на нормах чинного законодавства та є таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved