Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

22.10.2024 позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в якому просить : позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що [PERSON] є її сином, у нього та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . З 26.07.2018 дитина перебувала на вихованні батька, оскільки мати дитини зловживала алкоголем та наркотичними засобами. Батько дитини також не бере участі в утриманні та вихованні сина. Крім того, у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів, її було притягнуто до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, та невиконання батьківських обов`язків. Фактично вихованням та утриманням [PERSON] , [INFO] , займається позивач, батьки дитини самоусунулися від виконання свої батьківських обов`язків, матеріально не утримують дитину. Також просила звільнити її від сплати судового збору (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.10.2024 справу передано для головуючій Кіндратишин Л.Р. ( а.с. 18-19). Ухвалою суду від 25.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 25-27). 25.11.2024 позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 48). 26.11.2024 ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, виключено зі складу учасників розгляду третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Івано-Франківської міської ради, витребувано докази (а.с. 53-55). 31.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с. 101-102). У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задоволити. Додала, що відповідачі жодним чином не цікавляться своїм сином, ні його здоров`ям, ні його вихованням протягом тривалого часу. Просила проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, [PERSON] , позов підтримала. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, в тому числі через сайт «Судова Влада», правом на подання відзиву не скористались, заяв про розгляд без участі рне подали. Відтак, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши вступне слово позивача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заслухавши пояснення свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.04.2021, справа № 344/20041/18, змінено прізвище малолітнього [PERSON] , [INFO] , на [PERSON] , [INFO] ; визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] ; стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1400 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.12.2018 У позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно сина відмовлено, так як суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідачку - позбавлення її батьківських прав,(а.с. 5-10). Зокрема, відповідно до встановлених обставин за таким рішенням суду [PERSON] перебувала на диспансерному обліку даного закладу з 04.06.2015 з діагнозом: Р 11.30 «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Стан абстиненції неускладнений (опійна наркоманія)». Іпатов- [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері з 22.08.2012 року з діагнозом: Р 11.30 «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Стан абстиненції неускладнений (опійна наркоманія)». 25.01.2021 року листом за № 52 КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» повідомив, що [PERSON] раніше надавалася амбулаторна наркологічна допомога. [PERSON] брала участь у програмі замісної підтримувальної терапії. За власним бажанням була виключена з програми 01.11.2016 року. З того часу в заклад не зверталася. Даних про вживання психотропних речовин немає. Громадянину [PERSON] у жовтні 2018 року надавалася стаціонарна наркологічна допомога. З того часу в заклад не звертався. Даних про вживання психотропних речовин немає. Також, у вказаній справі судом « в інтересах дитини змінити прізвище з « [PERSON] , [INFO] » на « [PERSON] , [INFO] », оскільки судом встановлено, що відповідачка не виконує без поважних причин свої батьківські обов`язки, не займається вихованням сина, піклуванням про його всебічний розвиток, не переймається про стан здоров`я своєї дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини». Згідно з свідоцтвом про народження, виданим повторно 28.05.2021 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , у м. Івано-Франківськ, про що 21.07.2015 складено відповідний актовий запис № 1550. Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до виданого Івано-Франківським відділом виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №344/20041/2018 від 17.05.2021, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з 05.12.2018, станом на грудень 2024 сума аліментів, яка підлягає стягненню - 12784, 00 грн., сплачено боржником/стягнуто виконавцем - 0,00 грн. (а.с. 14). У поясненнях [PERSON] , наданих начальнику Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08.08.2024, зазначено, що остання зі своїм сином [PERSON] , спілкується раз в тиждень та дає йому кишенькові гроші, аліменти не сплачує бо вважає, що свекруха не раціонально їх використовує, збирається самостійно купляти і приносити продукти для сина (а.с. 123). Згідно з довідкою №01-24/345 від 09.09.2024, виданою директором ліцею №22 М. Калинюком, [PERSON] навчається у Ліцеї №22 з першого класу, систематично відвідує навчальні заняття, уроки без поважної причини не пропускає, вихованням займається бабуся [PERSON] , яка слідкує за успішністю учня, підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори. Батько дитини, [PERSON] та мати, [PERSON] , не відвідують батьківські збори не беруть участь у навчально-виховному процесі (а.с. 13). Відповідно до відповіді КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» №966/69 від 31.12.2024, [PERSON] , [INFO] , перебуває під динамічним спостереженням, останній огляд лікарем-педіатром проведено 29.10.2024, на прийом дитину приводить бабуся, яка виконує всі рекомендації. Мати [PERSON] на обліку не перебуває, декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, не укладено. Батько [PERSON] під динамічним спостереженням щодо хронічних захворювань не перебуває (а.с. 122). Згідно з відповіддю директора ліцею № 22 №01-24/24 від 21.01.2025 зазначено, що з метою вивчення міжособистісних стосунків та ставлення до кожного з батьків, було проведено психодіагностичне обстеження, спостереження та бесіда з [PERSON] , та встановлено, що [PERSON] добре почуває себе у шкільному середовищі, має широке коло спілкування, вказав, що проживає з бабусею, тіткою, двоюрідним братом, батьком та дідусем. Зі слів дитини мати проживає окремо і має іншу сім`ю, на разі з матір`ю спілкується рідше, до обох батьків ставиться відносно добре. Вихованням займається бабуся [PERSON] , батьки учня не відвідують батьківських зборів, та не беруть участі у навчально-виховному процесі (а.с. 121). У відповіді Комунального закладу «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради №47.5-08/37 від 21.01.2025, вказано, що сім`я [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , перебуває під соціальним супроводом з 26.08.2024 у зв`язку із складними життєвими обставинами. Батьки не ідуть на контакт із фахівцем із соціальної роботи, що унеможливлює надання сім`ї соціальних послуг. Батько [PERSON] впродовж кількох років перебував за кордоном на заробітках, однак зі слів [PERSON] , лише кілька разів переказав незначні суми коштів на утримання дитини. Відсутнє працевлаштування. Часто буває пригнічений стан. Хлопчик сам проявляє ініціативу щодо побачень та спілкування з татом, однак батько часто відмовляється від зустрічі із сином, посилаючись на зайнятість. Мати дитини, [PERSON] , проживає окремо. У матері наявні шкідливі звички, вона веде безвідповідальний спосіб життя, на даний час здійснює догляд за дитиною до 3-х років ( від інших стосунків), іноді бачиться з сином. Однак має на нього негативний вплив, оскільки під час одного з побачень заохочувала сина до вживання алкоголю та паління цигарок. Мали місце випадки, коли мати пізно поверталась додому,ю залишаючи наймолодшу дитина на старшу неповнолітню доньку (а.с. 125). Відповідно до заяви [PERSON] від 22.01.2025, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Горчак О.С., зареєстрованої в реєстрі за №132, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , засвідчує, що тривалий час не бере участі у вихованні дитини, не піклується про його стан і здоров`я, психологічний та фізичний розвиток (а.с. 99). Однак, суд критично оцінює таку та не вважає безумовною підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з відповіддю Комунального закладу «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради №36/49-20 від 27.02.2025, 25.02.2025 під час планового відвідування сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що остання відсутня, старша дочка [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , перебуває у помешканні разом із бабусею, яка потребує стороннього догляду. У квартирі безлад, відсутнє дитяче харчування та продукти для приготування їжі. Після телефонної розмови [PERSON] повернулася у квартиру, та повідомила, що з 24.02.2025 її малолітній син [PERSON] , [INFO] , перебуває у [PERSON], за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було вилучено та доставлено в «Центр соціально-психологічної реабілітації». 26.02.2025 двері помешкання працівникам соціальної служби ніхто не відчинив, [PERSON] та [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідали (а.с. 120). Відповідно до акту обстеження умов проживання Стафіїв за адресою: [ADDRESS] , від 25.02.2025 встановлено, що за вказаною адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] - мати, помешкання перебуває в антисанітарному стані, присутній стійкий неприємний запах, відсутні спальні місця для дітей, немає достатньо одягу. Зі слів [PERSON] малолітній син перебуває у біологічного батька, за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови не задовільні, в помешканні не створено умов для проживання дітей (а.с. 124). Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області №144 від 14.02.2025 про розгляд питань органу опіки та піклування, надати Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області висновок у справі про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 126). Відповідно до додатку 3 до рішення виконавчого комітету міської ради від 14.02.25 № 144, висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 127-131). Також, відповідно до такого рішення органу опіки та піклування та інформації КНП «ЦПМКДД» від 31.12.2024, малолітній [PERSON] за станом здоров`я потребує належного догляду. Хлопчик перебуває під динамічним спостереженням з діагнозом : «Гіпериетропія слабкого ступеня обох очей. Функціональний пролапс мітрального клапана без перевантаження правих відділів. Додаткова хорда лівого шлуночка. Фебрильні судоми на фоні гіпертермії». На прийом до лікаря дитину приводить бабуся, яка виконує всі рекомендації. [PERSON] та [PERSON] неодноразово притягувались до адміністративної та кримінальної відповідальності. Зокрема за вчинення злочинів, пов`язаних викраденням чужого майна. [PERSON] неодноразово було запрошено до Служби у справах дітей на бесіду стосовно заявленого позову про позбавлення батьківських прав, залишено повідомлення за місцем проживання, однак така не відреагувала, на телефонні дзвінки не відповідає. Звернень щодо вчинення їй перешкод у спілкуванні з сином чи інших питань, пов`язаних з малолітнім, не надходило. У судовому засіданні свідок, [PERSON] , пояснив, що є дідом малолітнього [PERSON] , [INFO] , та батьком [PERSON] . Його син тривалий час перебував за кордоном, не цікався та не цікавиться життям [PERSON] , декілька разів висилав незначні суми коштів. З 2018 року внук проживав разом з ним та [PERSON] , яка і піклувалася про нього. На даний час про емоційний, фізичний та духовний розвиток [PERSON] дбає [PERSON] . Проживаючи в одній квартирі [PERSON] не приділяє часу своєму сину, не піклується про нього, матеріально не утримує. Мати дитини не бачиться з сином, не піклується про його здоров`я, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги, погано впливає на дитину. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150 СК України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом, характером та значенням, як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід, як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини. Отже, як вбачається матеріалів справи, показів учасників справи та свідка, судом не встановлено жодних намагань відповідачів виховувати свого сина, матеріально його забезпечувати, піклуватися про його фізичний стан і духовний розвиток, створювати умови для освіти, забезпечити належні умови проживання, готувати до самостійного життя. На переконання суду, між малолітнім [PERSON] та його батьками немає психологічного та духовного контакту, який, на думку суду, було втрачено саме з вини відповідачів через пасивне відношення останніх до своїх батьківських прав, виконання батьківських обов`язків, вживання заборонених речовин у різні періоди їхнього життя. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, свідомо та систематично ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не відстоюють свою позицію в суді ( хоча належним чином повідомленні про розгляд справи, враховуючи, що така у провадженні супу перебуває з жовтня 2024 року). Таким чином, після повного, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, враховуючи, що на час розгляду справи відповідачі не змінили своє відношення до виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини щодо піклування, фінансового забезпечення, турботи про свого сина, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відтак позов в частині позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхнього сина [PERSON] підлягає до задоволення. Що стосується вимог позивача про встановлення піклування та призначення її опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає наступне. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч.1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Статтею 61 ЦК України визначено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу Згідно ч.ч.1,2 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] , виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, надано суду лише висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхнього малолітнього сина. Подання про призначення позивача опікуном органом опіки та піклування до суду не подано. Таким чином, з огляду на те, що у суду відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення опікуна малолітньому, а системний аналіз вищевказаних норм вказує на те, що вирішення питань які стосуються встановлення опіки над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою є дискреційними повноваженнями органу опіки та піклування, то в задоволенні позову в частині встановлення піклування та призначення опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід відмовити. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed