Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Адвокат Петричка Олександр Євгенович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що сімейне життя позивача з відповідачем не склалося з причини розбіжності характерів, поглядів на життя та втрати поваги один до одного. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, перебувати в такому шлюбі не бажає.Близько півтора року тому відповідачка виїхала за кордон, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не спілкується ні з позивачем, ні з донькою, не цікавиться її життям, про її фізичний та духовний розвиток не дбає, матеріальної підтримки не надає. На даний час донька проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідачка має нову сім`ю та повертатись до України не планує. Тому позивач просить розірвати шлюб ним та відповідачкою та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, так як остання ухилилася від своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини та її утриманням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити, суду пояснив, що з 2011 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] [PERSON] тривалий час проживає за кордоном. З ним та дитиною не спілкується, телефонує раз у пів року, коштів дитині не надсилає, ні його, ні життям доньки не цікавиться. Від спільних знайомих йому відомо, що відповідачка має нову сім`ю та не планує повертатись в Україну. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. У судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування Снятинської міської ради Курилюк Е.Д. підтримала висновок органу опіки та піклування, просила суд ухвалити рішення врахувавши обставини, які викладені у ньому. Допитана в судовому засіданні в порядку ст. 232 ЦПК України неповнолітній свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає разом із батьком у місті Снятині та навчається у 6-А класі Снятинського ліцею «Інтелект». Мама тривалий час проживає за кордоном. Одразу як вона поїхала, дуже скучала за мамою, а тепер звикла жити без мами, оскільки вона дзвонить рідко, подарунків не передає, навіть не привітала її з днем народження, грошей не надсилає та не виконує своїх батьківських обов`язків, вона вважає, що через таке ставлення до неї матір слід позбавити батьківських прав. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, неповнолітнього свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] народилась [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 14. Матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області [PERSON] та [PERSON] 24 вересня 2011 року зареєстрували шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON] , дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище, про що 19.06.2012 складено відповідний актовий запис № 33. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] . Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] від 20.05.2024 № 867, в ході обстеження виявлено, що заявник [PERSON] проживає по [ADDRESS] , з донькою [PERSON] , [INFO] , яку виховує та утримує. Дружина [PERSON] знаходиться за межами держави України, спільного побуту та господарства не ведуть. Згідно з довідкою № 115/01-28 від 20.05.2024, виданою Снятинським ліцеєм «Інтелект» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, [PERSON] , батько учениці 5-А класу [PERSON] , за період навчання дитини в школі з 2019 року по сьогоднішній день постійно цікавиться вихованням та навчанням доньки, приймає активну участь у вихованні дитини, бере участь у батьківських зборах. Мати учениці близько 1,5 року у ліцеї не з`являлась. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Снятинської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженим рішенням Виконавчого комітету Снятинської міської ради від 26 вересня 2024 року № 327-09/2024, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». У судовому засіданні встановлено, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, фактичні шлюбні відносини притаманні подружжю припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає примирення з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав суд зазначає про таке. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). З наведених вище письмових доказів судом вбачається, що мати [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Отже, ураховуючи поведінку матері, її відношення до дитини та беручи до уваги інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та втратила цікавість до своєї доньки. Водночас, як вбачається з матеріалів справи Орган опіки та піклування Снятинської міської ради у своєму висновку зазначив, що вважає недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] . Висновок був мотивований тим, що відповідачка з-за кордону надіслала заяву, у якій зазначила, що любить дитину, цікавиться її здоров`ям та успіхами, спілкується з нею кожного дня по відеозв`язку. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 (провадження № 61-13690св20). За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Дослідивши висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що він не містить переконливих доводів недоцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення, адже під час судового розгляду справи з пояснень позивача та показань малолітньої [PERSON] було встановлено, що мати тривалий час проживає за кордоном, дзвонить рідко, подарунків дитині не передає, навіть не привітала доньку з днем народження, грошей не надсилає та взагалі не цікавиться її життям протягом останніх пів року. Таким чином, обставини, які були покладені в основу висновку органу опіки та піклування і якими він керувався при прийнятті рішення, на день розгляду справи були протилежні і свідчать про втрату інтересу відповідачки до своєї доньки, а також про її не бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, та про її неспроможність виконувати свої природні материнські обов`язки. З огляду на зазначене, ураховуючи, що [PERSON] повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки та втратила до неї будь-який інтерес, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, задовольняючи позов про позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає за необхідне одночасно прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на дитину. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що справедливим, необхідним та достатнім для утримання дитини буде стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 травня 2024 року (дата подання до суду позову про розірвання шлюбу і позбавлення батьківських прав) і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . За таких обставин, ураховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позов адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями про сплату судового збору ID: 7969-3083-3047-1280 від 21.05.2024 у сумі 1 211, 20 грн. та ID: 7355-4242-4402-3553 від 21.05.2024 у сумі 1 211, 20 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved