Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 4 грудня 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] яку 14 січня 2025 року уточнив в порядку ст. 49 ЦПК України, до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Добромильської міської ради Львівської області, військова частина [NUMBER] [INFO] , про визначення місця проживання дітей. Позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що 12 лютого 2017 року між позивачем та відповідачкою виконавчим комітетом Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі в позивача та відповідачки народилось двоє дітей, а саме: дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2024 року у справі № 452/2510/24 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Станом на момент звернення до суду із позовною заявою позивач у зареєстрованому шлюбі не перебуває. У подальшому, невдовзі після розірвання шлюбу, відповідачка переїхала проживати в інше місто, припинила будь-яке спілкування із позивачем та дітьми, не цікавиться їх вихованням та не надає матеріальної підтримки для їх утримання в добровільному порядку. Відповідачка проживає в місті Самбір Львівської області окремо від дітей. Натомість, на даний час діти залишились проживати із батьком - позивачем, який їх самостійно виховує, утримує, створює належні умови для навчання, дозвілля, розвитку природних здібностей. Між позивачем та його дітьми склалися довірливі дружні стосунки, останній постійно спілкується із дітьми та самостійно доглядає їх. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме: дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , з ним за адресою: [ADDRESS] , та встановити факт, що він самостійно без участі матері утримує та виховує дітей (а.с. 47-54). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 955568 від 10 грудня 2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження (а.с. 35). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 4 березня 2025 року (а.с. 72). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позові. Відповідачка [PERSON] у підготовчому засіданні, яке відбулося 14 січня 2025 року, пояснила, що дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають двох дітей. Шлюб був розірваний в 2024 році. Після розірвання шлюбу вона переїхала проживати окремо від [PERSON] та дітей. Так сталося, бо вона не має стабільного доходу, тому їй важко утримувати двох дітей, виїжджає на тимчасові роботи за межі України. [PERSON] додатково зазначила, що їх малолітній син [PERSON] є дитиною з інвалідністю. Діти з народження були більш прихильними до батька, у них дуже гарні відносини. Разом з тим, між ними виникали суперечності щодо виховання дітей, щодо їх відвідування відповідачкою, тому остаточно вони не змогли вирішити це питання добровільно, але зараз вони порозумілися, тому вона не заперечує проти позову. Третя особа - Виконавчий комітет Добромильської міської ради Львівської області (відділ служби у справах дітей), яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності її представника, не заперечуючи проти задоволення позову (а.с. 43). Третя особа - Військова частина [NUMBER] [INFO] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, та просила прийняти рішення на розсуд суду (а.с.80). Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини 1989, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не можна бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин 1 та 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У контексті частини першої статті 161 СК України убачається, що під час вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистісна прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші особливості, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст.11 Закону № 2402-III). Згідно із ст. 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п.58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), §90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, §102). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 в справі № 377/128/18 зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 у справі № 402/428/16ц зроблений правовий висновок про те, що положення Конвенція про права дитини, які встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини виступає пріоритетним принципом і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15-ц про визнання незаконним вивезення дитини, визначення місця її проживання, відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2017 року. У шлюбі у сторін народилися діти: дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей від 4 серпня 2017 року, серії [NUMBER] , та від 8 грудня 2020 року, серії [NUMBER] ; батьками в свідоцтвах зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23, 25). Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2024 року у справі № 452/2510/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та малолітніх дітей залишено проживати разом з батьком (а.с. 20-21). Із довідки № 119 від 28 жовтня 2024 року вбачається, що [PERSON] проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із малолітніми дітьми: дочкою - [PERSON] , [INFO] , та сином - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Місце реєстрації позивача та малолітніх дітей також підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 22, 24, 28). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, номер витягу 2024/014193496 (а.с. 26). Із акту обстеження відділу Служби у справах дітей Добромильської міської ради від 1 листопада 2024 року відомо, що малолітніми дітьми займався тільки батько. Мати часто йшла з дому і пропадала на довгий період, не цікавилась здоров`ям дітей. Дітьми на даний час займається баба та дідо, які за станом здоров`я не змозі їх утримувати, навчати (а.с. 11-12). Із характеристики закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів села Болозів від 30 жовтня 2024 року видно, що до 29 квітня 2024 року вихованням дитини займався батько [PERSON] . Мати участі у вихованні дитини не бере, не відвідує батьківських зборів, не цікавиться навчанням дитини, внаслідок цього виникають проблеми. Дочка [PERSON] дужу сумує за батьком, через це іноді буває неуважною (а.с. 13). Із характеристики Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області від 30 жовтня 2024 року вбачається, що [PERSON] , мешканка с. Болозів, зарекомендувала себе з негативної сторони. До домашньої праці не залучається, час проводить бездіяльно, безтолково, по два тижні не буває вдома. [PERSON] не приділяє уваги своїм малолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дитина інвалід, які потребують постійної уваги і догляду. Багато часу дітям приділяють увагу дідо з бабою, в яких стан здоров`я незадовільний (а.с. 15). [PERSON] , [INFO] , ж дитиною з інвалідністю, що підтверджується корінцем медичного висновку № 46 від 4 травня 2024 року (а.с.16). Із довідки Старосамбірського відділу з питань призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальної підтримки пільгових категорій громадян та осіб з інвалідністю від 28 жовтня 2024 року № 1510 відомо, що [PERSON] станом на 28 жовтня 2024 року перебуває на обліку та отримує допомогу, відповідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», на [PERSON] , [INFO] , призначену на період з 1 червня 2024 року по 5 грудня 2036 року (а.с. 17). Із довідки № 50/02/10/1-6096 вбачається, що [PERSON] проходить військову службу по мобілізації у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України (а.с. 32). Із висновку Служби у справа дітей Добромильської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від 22 січня 2025 року № 13 вбачається, що орган лпіки та піклування Добромильської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 66). Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком малолітніх дітей, такий є фізично здоровим, працездатним, має стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дітей умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись дітьми, має можливість та бажання займатись їх вихованням, матеріалами справи підтверджено факт тривалого проживання дітей разом з батьком, за місцем проживання якого в дітей сформувалося звичне для них комфортне оточуюче середовище, а також підтверджено факт самостійного виховання та утримання дітей батьком без участі матері, суд, з урахуванням думки представника органу опіки та піклування, а також з урахуванням позиції відповідачки, яка визнала позовні вимоги та не заперечувала зазначених позивачем обставин, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком. Обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дітей за вказаною адресою та передачі їх на виховання та утримання батьку не встановлено. Визначення на теперішній час місця проживання малолітніх дітей з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дітей, сприятиме повноцінному їх вихованню та розвитку у звичному для них середовищі. Таким чином, визначаючи місце проживання малолітніх дітей з батьком, суд не позбавляє матір її права та можливості особистого спілкування з дітьми. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання малолітніх дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наведених вище мотивів та підстав. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 9) та судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 46). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved