Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , який в подальшому уточнив, та просить встановити запропонований ним спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку шляхом встановлення безперешкодної можливості у будь-який день цілодобового спілкування із сином засобами телефонного та електронного зв`язку, засобами відеозв`язку через додатки Viber, WhatsApp, Telegram, Zoom та інші додатки соціальних мереж. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 10.11.2012. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Місце проживання дитини зареєстровано у належній відповідачу квартирі за адресою: [ADDRESS] . 03.07.2024 рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначив, що за рішенням суду сплачує аліменти на утримання сина, проте і до того матеріально підтримував. У травні 2024 року відповідач разом із сином виїхала за кордон України, про що повідомила позивача СМС. Таким чином, відповідач позбавила його можливості бачитись із сином та не дає можливості спілкуватись із ним. У зв`язку з неможливістю реалізувати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки, позивач звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою, якою просив встановити спосіб участі батька у вихованні сина, але отримав відповідь про неможливість Департаменту допомогти у вирішенні цього питання та порадою про звернення до суду з відповідним позовом. Позивач також зауважив, що він офіційно працевлаштований, отримує фіксований дохід, має належні умови проживання, приймає активну участь у житті сина, займається його фізичним та духовним розвитком, слідкує за станом здоров`я сина. Дитина народилась після третьої спроби штучного запліднення, та весь цей час позивач ніс повну матеріальну і, психологічну відповідальність. Вважає, що відсутні підстави обмежувати його права та права дитини на спілкування. Таке обмеження вважає незаконним та таким, що негативно впливає на емоційний та психічний стан дитини, а також робить неможливим здійснення позивачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач не з`явився. Матеріали справи містять його заяву про розгляд справи без участі позивача, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та її представник, адвокат Мікулін Д.М. в судове засідання не з`явились. 11.03.2025 від представника відповідача подана заява, в якій уточнені позовні вимоги сторона відповідача визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував та просив розглянути справу без участі відповідача та її представника. Представник третьої особи, Департаменту служб у справах дітей до судового засідання не з`явився, причини неявки не відомі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України підготовче засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Нормативним приписом частини 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 10.11.2012 перебували у шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 розірвано (справа №645/3298/24). (а.с. 11) Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серії [NUMBER] від 28.04.2024. Актовий запис № 1961, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області. (а.с. 10) 28.05.2024 Фрунзенським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів з 24.05.2024 та до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 24) Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем; основний вид економічної діяльності: роздрібна торгівля деталями та приладами для автотранспортних засобів. (а.с.27) Як вбачається з довідок АТ КБ «ПриватБанк» та платіжних інструкцій, позивачем з лютого 2023 року на рахунок [PERSON] перераховувались кошти з відміткою про призначення платежу: аліменти на утримання сина.(а.с. 16-21) Згідно листа Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 07.11.2024 №984/0/202-24 [PERSON] звертався із заявою про встановлення порядку участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мати разом з малолітнім [PERSON] тривалий час мешкає за межами України та не має можливості бути на співбесіді та надати особисті пояснення. Належний орган опіки та піклування за місцем проживання дитини не встановлено. Позивачу рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом. (а.с. 33) Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено термін контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19 сформульовано висновок, що винесення рішення в справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої. Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з батьком. Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами досягнуто домовленості щодо питання виховання дитини. Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач має позитивну характеристику з місця роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має стабільний дохід. В уточнених позовних вимогах позивач просить встановити спосіб участі у спілкуванні із сином шляхом встановлення безперешкодної можливості у будь-який день цілодобового спілкування із сином засобами телефонного та електронного зв`язку, засобами відеозв`язку через додатки Viber, WhatsApp, Telegram, Zoom та інші додатки соціальних мереж. Відповідач не заперечувала проти такого способу участі позивача у вихованні сина. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси дитини або інших осіб. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права у подальшому, змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її найкращим інтересам. Способом захисту прав може бути пред`явлення позову про зміну способу участі у вихованні дитини, який визначений рішенням суду. Тобто, зокрема, в разі зміни обставин, наприклад, пов`язаних із віком дитини, як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернутися з позовом про зміну способу участі у вихованні дитини, який визначений рішенням суду (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року в справі № 932/665/20 (провадження № 61-7201св24)).

Outcome: approved