Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Волочиський відділ ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), \~в якому просить: - змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на тверду суму 1600 грн. щомісячно до повноліття дитини; - звільнити [PERSON] від сплати заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в сумі 6885 грн. 80\~коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16.02.2015 року № 671/114/15-ц вирішено стягувати з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Також, як вказує позивач, рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04.11.2013 року № 671/2274/13-ц вирішено стягувати з нього аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25 жовтня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що у нього існує заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6885 грн. 80\~коп., з якою він не згідний, оскільки починаючи з 01.01.2022 року спеціалісти Волочиського відділу ДВС почали нараховувати йому набагато більшу суму аліментів, про що йому не було повідомлено і в результаті чого у нього утворилась заборгованість. Позивач вказує, що зараз він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки така сума є непосильною для нього так як у нього суттєво погіршився матеріальний стан, він не має можливості працювати, тому що внаслідок хвороби матері, змушений здійснювати за нею догляд на непрофесійній основі. Йому призначено відповідну компенсацію в сумі 943 грн. 07 коп. і це є його єдиним доходом. Стан матері, необхідність її постійного лікування та здійснення за нею догляду, і як наслідок неможливість працювати змушують його звернутись до суду із даним позовом. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, в силу ч. 8 ст.\~128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена про час та місце слухання справи належним чином, суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності. Представник третьої особи - Волочиського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, покладається на думку суду. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16.02.2015 року № 671/114/15-ц стягнуто із\~ [PERSON] ,\~1979\~року народження,\~уродженця м.\~Волочиськ Хмельницької\~області на\~користь [PERSON] \~на утримання\~доньки [PERSON] ,\~ [INFO] \~аліменти в\~розмірі 1/4\~частини всіх\~видів заробітку\~щомісяця,\~але не\~менше 30%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~до досягнення\~нею повноліття,\~починаючи з\~22.01.2015\~року(а.с. 8). Згідно із розрахунками № 13054 від 18.03.2024 року та № 13052 від 18.03.2024 року, які видані в.о. начальника Волочиського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів складає 4199 грн. 93 коп. та 6885 грн. 80 коп. (а.с. 9-12). Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанови Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 691/1497/18). За змістом\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, незалежно від того проживають вони разом чи окремо. Кожен із батьків несе обов`язок утримання своїх дітей, способи виконання якого може визначатися за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із зазначених норм закону вбачається, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також, суд звертає увагу, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Заявляючи позов про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилається на те, що він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки у нього суттєво погіршився матеріальний стан, він не має можливості працювати, тому що внаслідок хвороби матері, змушений здійснювати за нею догляд. Мати потребує постійного лікування. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, до матеріалів позовної заяви не надано доказів, що розмір матеріального стану позивача на час винесення рішення про стягнення аліментів був кращий ніж зараз. Окрім того, позивач посилається на погіршення стану здоров`я його матері та витрати на її лікування, однак, не надано суду доказів, що витрати на лікування є значними. Особисте волевиявлення здійснювати догляд за мамою, на думку суду, не може бути підставою для зменшення розміру утримання власної дитини, що є прямим обов`язком [PERSON] як батька, який є особою працездатного віку. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України, а також підстав для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту винесення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Також, суд враховує, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зміна способу та розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Таким чином, враховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 180-182, 192 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed