Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

06.05.2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ « Баришівська Зернова Компанія», третя особа Головне управління ДПС у Київській області про визнання договору недійсним. Заяву мотивувала тим, що 28 березня 2016 року між [PERSON] (чоловіком позивачки) та Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Баришівська Зернова Компанія» було укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до договору, позивач (орендар) передає в платне, строкове користування земельні ділянки (загальна площа 3, 8901 га, кадастровий номер 3220283000:09.68:0447 та 0, 317 гa кадастровий номер 3220283000:09:073:0382) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті [PERSON] , позивачка, у порядку спадкування, успадкувала земельні ділянки загальною площею 3, 8901 гa кадастровий номер 3220283000:09:68:0447 та земельна ділянка загальною площею 0,317 га кадастровий номер 3220283000:09:073:0382, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Позивачка вважає, що договір оренди земельної ділянки є недійсним з наступних підстав: відповідно до умов договору, орендна плата за весь період дії договору становить 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб, що становить 9 000 (дев`ять тисяч гривень 00 копійок). 3 витягів із технічної документації про нормативно-грошову оцінку, вартість земельної ділянки за кадастровим номером 3220283000:09:68:0447 складає 144 190,91 (сто сорок чотири тисячі сто дев`яносто гривень дев`яносто одну коп.), та вартість ділянки під кадастровим номером 3220283000:09:073:0382 - 14 042,02 (чотирнадцять тисяч сорок дві гривні дві копійки). Нормативна грошова оцінка землі є базою для визначення розміру орендної плати, а отже впливає на визначення розміру орендної плати. В даному випадку розмір орендної плати є значно меншим. Договір оренди був укладений у 2016 році, на момент укладення у п.13.14 Договору було зазначено що нормативно-грошова оцінка паїв складає 114 190,91 + 14 043.02 = 115 593,93 грн. Умовами Договору відсоток при розрахунку орендної плати не передбачений, таким чином повинен бути не нижче визначеного Указом Президента від 02 лютого 2002 року №№ 92 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок і земельних часток (паїв)", та повинен складати не менше 3% відсотків від оцінки, отже: 115 593.93 x 3% 3 467, 81 грн. на рік, така сума орендної плати за пай у 2016 році. Тобто строк договору 49 х 3467, 81 169 923, 07 грн., такий мінімальний розмір орендної плати повинен був визначений при укладанні договору оренди, без урахування передбаченої законом індексації. Зважаючи на принцип свободи договору, визначений Цивільним кодексом України. сторони не обмежені встановленням виключно мінімального рівня орендної плати у договорі та шляхом переговорів можуть дійти згоди про встановлення будь-якого розміру орендної плати, однак не нижчого, ніж мінімальний розмір орендної плати, визначений Указом Президента від 02 лютого 2002 року № 92 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок і земельних часток ( паїв - не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Сторони мають право за взаємною згодою визначити не лише розмір орендної плати, а і форму виплати (як наприклад грошова або натуральна, що полягає у передачі частини сільськогосподарської продукції орендодавцю). Так, відповідно до вимог статті 22 Закону України "Про оренду землі", орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (стаття 23 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до роз`яснень, наданих постановою Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 7 вказаної постанови, виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). В договорі не передбачена індексація, відповідно до статті 289 Податкового Кодексу України, розраховується відповідно до нормативної грошової оцінки землі. Однак, відсутність у спірних додаткових угодах грошової оцінки точного розміру орендної плати, унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням права орендодавця та підставою для визнання таких угод недійсними, відповідно до статей 203, 215 ЦК України. Постанова Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19 , "судова палата вважає, що розмір орендної плати за умовами договору має обраховуватись з урахуванням індексу інфляції ". Постанова Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 192/149/17 (систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу). У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з позовом, який просить задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.05.2024р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача Зуєв М.В. повністю підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові; просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Костюченко П.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов; просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. В силу ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. В силу ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно норм ст. ст. 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договорів) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації. Ст. 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Майнові відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Згідно зі ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» (чинного на момент укладання договору), істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умови розрахунку, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або на заінтересована заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 626 та ч.1 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Судом встановлено, що 28 березня 2016 року між [PERSON] (чоловіком позивачки) та Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Баришівська Зернова Компанія» було укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до договору, позивач (орендар) передає в платне, строкове користування земельні ділянки (загальна площа 3, 8901 га, кадастровий номер 3220283000:09.68:0447 та 0, 317 гa кадастровий номер 3220283000:09:073:0382) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11-15). Після смерті [PERSON] , позивачка, у порядку спадкування, успадкувала земельні ділянки загальною площею 3, 8901 гa кадастровий номер 3220283000:09:68:0447 та земельна ділянка загальною площею 0,317 га кадастровий номер 3220283000:09:073:0382, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 29,30). 3 витягів із технічної документації про нормативно-грошову оцінку, вартість земельної ділянки за кадастровим номером 3220283000:09:68:0447 складає 144 190,91 (сто сорок чотири тисячі сто дев`яносто гривень дев`яносто одну коп.), та вартість ділянки під кадастровим номером 3220283000:09:073:0382 - 14 042,02 (чотирнадцять тисяч сорок дві гривні дві копійки) ( а.с. ). Згідно умов договору оренди земельної ділянки, укладеного 28 березня 2016 року між ТОВ «Баришівська зернова компанія» (орендар) та [PERSON] (орендодавець) та посвідченого приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Джурою С.В., зареєстрований в реєстрі за №249, орендодавець передає орендарю-ТОВ «Баришівська зернова компанія» у строкове платне користування дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Лехнівської сільської ради Баришівського району Київської області: земельну ділянку з кадастровим №3220283000:09:068:0447 загальною площею 3,8901 га,, з них рілля 3,8901 га. і земельну ділянку з кадастровим №3220283000:09:073:382 загальною площею 0,3170 га., з них рілля - 0,3170 га. Пунктом 10 Договору оренди землі передбачено, що договір укладено строком на 49 років з урахуванням ротації культур. У пункті 12-13 розділу, орендна плата вказаного Договору оренди землі визначено: « Орендна плата за весь період дії цього Договору становить 50 000,00 грн., з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб, що становить 9 000,00 грн., та військовий збір - 750,00 грн. До підписання сторонами цього Договору, орендар сплатив орендодавцю одноразово суму у розмірі 40 250,00 грн. у повному обсязі, та перерахував до бюджету податок з доходів фізичних осіб у розмірі 9 000,00 грн., та військовий збір 750,00 грн. Отже, Договором оренди землі не передбачено щорічного внесення орендної плати, а передбачена одноразова її виплата за весь період дії договору. Згідно пункту 20 Договору оренди землі, земельні ділянки вважаються переданими орендодавцем орендарю в користування з моменту державної реєстрації права оренди. 3 інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 28.03.2016 року, на підставі Договору оренди землі, серія та номер 249, виданого 28.03.2016 року за позивачем зареєстровано речове право оренди земельної ділянки з кадастровим №3220283000:09:068:0447 загальною площею 3,8901 га., з них рілля - 3,8901 га (номер запису про інше речове право 13945496) і земельної ділянки з кадастровим №3220283000:09:073:382 загальною площею 0,3170 га., з них рілля 0,3170 га (номер запису про інше речове право 13945775) Таким чином, орендодавець та орендар вчинили всі необхідні дії, спрямовані на виконання договору оренди землі. Позивач зазначає, що, на його думку, розмір орендної плати не відповідає вимогам законодавства, та, відповідно, свідчить про недійсність договору. Зокрема, позивач вважає, що розмір орендної плати не може бути менший розміру, що передбачений Указом Президента України від 02 лютого 2002 року №92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок і земельних часток паїв». Проте, Указ Президента України від 02 лютого 2002 року №92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок і земельних часток паїв» в частині встановлення розміру орендної плати не менше 3% вартості земельної ділянки носить рекомендаційний характер. Водночас спеціальний закон «Про оренду землі» визначає, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (ч.2 ст.21). Невідповідність розміру орендної плати, визначеного сторонами за взаємною згодою, розміру, передбаченому Указом № 92, не служить підставою для визнання договорів недійсними, оскільки сторони можуть змінити ці умови в порядку, прописаному в самому договорі. Крім того, аналіз норм Указу № 92 свідчить про те, що рекомендація про встановлення орендної плати в розмірі не менше 3% вартості земельної ділянки не є імперативною нормою, яка змінює або доповнює основний спеціальний нормативний акт Закон «Про оренду землі». Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у своїй Постанові від 10.06.19 р. (справа №540/1354/16). У даному спорі суди всіх інстанцій, включаючи Верховний Суд, були не на боці орендодавця, який намагався визнати договір оренди земельної ділянки недійсним через невідповідність його умов про орендну плату вимогам Указу № 92. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.05.20 р. (справа №539/232/18), у якій зазначено, що Указ № 92 носить рекомендаційний характер. Указ Президента не може регулювати або змінювати норми, установлені законом, розмір, форма та строки внесення орендної плати за землю визначаються виключно сторонами договору (тобто застосовувати вищезгадану норму про 3% необов`язково). Для земель приватної власності мінімальних розмірів орендної плати законодавчо не встановлено. Договір оренди землі є цивільно-правовим, а тому, виходячи з принципу свободи договору (ст.627 ЦК України), та ч.1 ст.632 ЦК України розмір оренди в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Орендодавець та відповідач спільно встановили у Договорі оренди землі розмір орендної плати та домовилися, що орендна плата за весь період дії цього Договору становить 50 000,00 грн., з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб, що становить 9 000,00 грн., та військовий збір 750,00 грн. З огляду на викладене, розмір орендної плати визначений на підставі договору, та у повній відповідності нормам закону. У зв`язку з тим, що чинне законодавство України не містить норм, що прямо вказують на підстави для індексації орендної плати за землю приватної власності, а також порядок проведення такої індексації, можливе застосування аналогії закону, що регулює подібні відносини. Згідно преамбули Закону «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації спрямоване на підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін. Згідно ст.2 вказаного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Одноразова виплата орендної плати має наслідком відсутність знецінення доходу отриманого від передачі землі в оренду. Як зазначено у Договорі про оренду землі, зокрема у пункт 13, « До підписання сторонами цього Договору, орендар сплатив орендодавцю одноразово суму 50 000,00 грн., з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб, що становить 9 000,00 грн., та військовий збір 750,00 грн. Договір оренди землі не передбачає умов автоматичної зміни розміру та порядку виплати орендної плати. Таким чином, договір оренди землі не передбачає будь-яких виплат орендної плати в період дії договору, а отже відсутні умови і підстави для їх індексації. Отже, виплата орендної плати наперед, до укладення договору, унеможливлює її індексацію. Сплата орендної плати одноразово, до підписання договору (п. 13.) за весь період в 49 років не суперечить юридичній природі договору оренди. Одноразова виплата орендної плати за майбутні періоди оренди не суперечать чинному законодавству, з огляду на правовий висновок, який сформульований у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №387/193/19: «.... Згідно зі статтею 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі». Подібні висновки містяться у Постанові Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17: «...ОСОБА 1, відповідно до якої останньому видана орендна плата за земельний пай за майбутні періоди у розмірі 25 000 грн. Вказаний касовий ордер і дії орендаря за обставин цієї справи свідчать про погодження сторонами порядку сплати орендної плати за майбутні періоди». Згідно зі статтею 531 1ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі». Здійснення орендної плати до укладення договору оренди землі, та оплата за іншими цивільно-правовими угодами до їх підписання є сталою практикою. Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року по справі № 916/667/18 зазначено наступне : "7.34. Водночас відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. 7.35. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. 7.36. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, с звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.. 7.37. Тому Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 308/13400/14-ц від 21 березня 2018 року, та у справі № 361/558/15-ц від 17 квітня 2019 року....» Оплата орендної плати [PERSON] до підписання договору, була погоджена ним та відповідачем. Чинним законодавством визначено мінімальні розміри орендної плати лише для оренди земельних ділянок комунальної та державної власності. Так, п.288 Податкового кодексу України встановлює мінімальні розміри орендної плати виключно для договорів оренди, орендодавцями в яких виступають органи виконавчої влади та місцевого самоврядування. При цьому, ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» та норми Податкового кодексу України встановлюють обов`язкове проведення та використання нормативної грошової оцінки земель для визначення орендної плати для земель державної та комунальної власності. Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель", для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка. Крім цього, за змістом статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно частини 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі», розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Отже, для визначення розміру орендної плати за використання земель приватної власності врахування нормативної грошової оцінки земельних ділянок, визначеної на підставі статті 289 ПК України не є обов`язковим. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В силу ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Однак, на виконання даного пункту позивач не надала доказів щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу у строки передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України. Тому, в частині стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, суд залишає дану вимогу без розгляду.

Outcome: dismissed