Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 28.08.2015 [PERSON] уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір №P32.101.17633. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. У зв`язку з порушенням позичальником умов договору, згідно із договором факторингу №15/11/23 від 15.11.2023, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором №P32.101.17633 від 28.08.2015, в якому відповідач виступає позичальником. Таким чином, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним договором. Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 складає 16327,66 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом 3383,60 грн; заборгованість за відсотками 0,0 грн; заборгованість за комісіями 12944,06 грн. Позивачем не перераховувався вказаний розмір заборгованості по процентам та комісіям, оскільки вказаний в Реєстрі боржників розмір заборгованості нарахований первісним кредитором до моменту передачі права вимоги. На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 16327,66 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, проте у прохальній частині позову просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відзив на позов не подав, про причини неявки суд не повідомлено. Відповідно до пункту першого частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.08.2015 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №P32.101.17633. Відповідно до умов п. 1.1 зазначеного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 12930 грн. Банк надав позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців (п. 1.2). Сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 0,99% (маржу банку). За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Також у даному кредитному договорі сторони узгодили графік щомісячних внесків за кредитним договором. Факт отримання відповідачем коштів відповідно до умов зазначеного договору підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту [PERSON] публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» від 28.08.2015 в розмірі 10301,99 грн., підстава: договір №P32.101.17633 від [PERSON] . Крім того, 28.08.2015 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір страхування життя №P32.101.17633, згідно з яким розмір страхового платежу становить 2627,01 грн. 15.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» укладено договір факторингу №15/11/23, згідно з яким АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги до боржників, у тому числі до за кредитним договором №P32.101.17633 від 28.08.2015, укладеним з відповідачем. Згідно з реєстром боржників №1 до вказаного договору факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» перейшло право вимоги за кредитним договором №P32.101.17633 від 28.08.2015 у розмірі 16327,65 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 3383,60 грн; заборгованість за комісіями 12944,06 грн. Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №P32.101.17633 від 28.08.2015 відповідач має заборгованість у розмірі 16327,65 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 3383,60 грн; заборгованість за комісіями 12944,06 грн. ТОВ «ФК Суперіум» надсилало [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості від 27.08.2024 за вказаним кредитним договором у розмірі 16327,66 грн. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що банком було належним чином виконано вимоги п. 1.1 кредитного договору та надано відповідачу грошові кошти, визначені договором. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати коштів на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом відповідно до визначеного п. 6.1 договору графіка щомісячних внесків за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на зазначене, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Суперіум» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3383,60 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 12944,06 грн суд зазначає наступне. Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору між сторонами) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка діяла із 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIIIвід 15 листопада 2016 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 вказала, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії у сумі 12944,06 грн не підлягають задоволенню з огляду на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладення кредитного договору між сторонами). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором кредитним договором №P32.101.17633 від 28.08.2015 у розмірі 3383,60 грн, що є тілом кредитом, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial