Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Представник позивача від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові та просить їх задовольнити. Крім того, додав, що у побуті часто виникають питання у яких необхідна згода матері дитини, а тому він вимушений був звернутись з даним позовом. Їхній дитині було 3 чи 4 місяці, як відповідачка залишила їх. На даний час у нього з відповідачкою зв`язку немає, остання не цікавиться дитиною, не приділяє їй уваги, не займається її вихованням. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Вказав, що відповідачка не забезпечує свою дитину матеріально, не бере участі у її вихованні, не турбується про її здоров`я, при цьому цим всім займається батько дитини і бабуся. У відповідачки наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Відповідач виїхала за межі України, що свідчить про те, що вона не бере участі у вихованні дитини, а самоусунулася від цього. Така поведінка відповідачки є сталою і тривалою. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомила та відзиву на позов не подала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Просить здійснювати розгляд справи без його участі та повністю підтримує висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача, а відповідач є її колишньою невісткою. Коли вони із села привезли дитину за теперішнім місцем проживання, то стан здоров`я внука був незадовільний. З дитиною зверталися в обласну дитячу лікарню, після чого приблизно за 2-3 місяці дитина пішла на поправку. На початку квітня 2022 року відповідач поїхала за місцем проживання її матері, і з того часу по даний час лише один раз приїжджала до дитини, коли їй було 6 місяців. Позивач самостійно виховує дитину, яка відвідує дошкільний заклад. Відповідач говорила, що їй дитини не потрібно, а вона народила її для позивача. Відповідач не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні свого сина. Зі слів позивача їй стало відомо, що відповідач перебуває за кордоном. Їй не відомо чи відповідач спілкується із позивачем. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає по сусідству із позивачем. Відповідачки він не знає і ніколи її не бачив. Він зранку о 05 год 30 хв йде на роботу та приходить ввечері. Він бачить, що дитиною займається позивач з допомогою своєї матері. Дана дитина доглянута. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачем, при цьому її дочка є хрещеною матір`ю у сина позивача, який там проживає приблизно із трьох чи чотирьох місячного віку. Вона відповідачки не бачила з моменту проживання дитини із батьком. Вихованням дитини займається позивач і його мати, тобто бабуся дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У пукнтах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51). Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі №601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Судом встановлено, що між сторонами 14 серпня 2021 року Тернопільським відділом ДРАЦСу у Тернопільському районі Тернопільської області, було зареєстровано шлюб, актовий запис №1555. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина: син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем, що підтверджено ним, його представником в судовому засіданні, не заперечено відповідачкою та вбачається із матеріалів справи. Вищевказаний шлюб рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2023 року, яке набрало законної сили, розірвано. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Також вказаним судовим рішенням із відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. З довідки Бережанського відділу ДВС Тернопільського району Тернопільської області від 15 квітня 2024 року видно, що вказаним відділом ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] [NUMBER] від 03 квітня 2024 року, згідно виконавчого листа №607/2909/23 виданого 01 червня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом. Станом на 01 квітня 2024 року заборгованість по сплаті аліментів становить 22920,70 гривень. З інформації КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Тернопільської міської ради від 15 травня 2024 року вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] , дійсно перебуває на обліку в лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини №15 від народження по теперішній час. Догляд за дитиною хороший. На першому патронажі лікаря-педіатра до новонародженої дитини на дому була присутня мати дитини. Дитина знаходилась на штучному вигодовуванні. До досягнення дитиною трьохмісячного віку у поліклініку на планові медичні огляди дитину приводили обоє батьків. З трьохмісячного віку на профілактичні огляди дитину супроводжували батько дитини і бабуся. Всі рекомендації лікаря-педіатра виконуються. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" (м. Тернопіль) від 23 лютого 2011 року, частка квартири [ADDRESS] належить позивачу, а частки його матері. Згідно довідки про доходи від 09 травня 2024 року виданої ФОП [PERSON] , заробітна плата позивача за період з листопада 2023 року по квітень 2024 року становить 61200 гривень. Згідно психолого-педагогічної характеристики на [PERSON] , [INFO] , виданої Тернопільським закладом дошкільної освіти (ясла-садок комбінованого типу) №6 Тернопільської міської ради, станом на жовтень 2024 року, дитина відвідує дошкільний заклад з 12 серпня 2024 року. Вихованням хлопчика займається батько та бабуся, які відповідально до цього ставляться. Мати [PERSON] жодного разу не відвідувала дитячий заклад. Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13 листопада 2024 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , [INFO] в період з 24 лютого 2022 року по 18 жовтня 2024 року в Базі даних не виявлено. З висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 лютого 2025 року №167 видно, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19 квітня 2023 року №408 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Висновок мотивовано тим, що сторони дійшли згоди про те, що дитина має проживати разом із батьком, оскільки із матеріалів справи №607/2909/23 з`ясовано, що мати не заперечує щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із батьком. Також вказаним органом було встановлено й вищезазначені обставини. Вказано, що 20 листопада 2024 року працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] проживає та зареєстрований разом із сином в квартирі, яка складається із трьох кімнат, загальною площею 64,5 кв.м., з усіма комунальними зручностями. Разом із ними зареєстровані та проживають [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дядько, рідний брат батька). Для дитини наявне ліжко для сну, іграшки, одяг та взуття відповідного віку та сезону. Враховуючи викладене у висновку та захищаючи інтереси дитини, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Із рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19 грудня 2024 року №813 Про надання висновку на запит суду до справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, видно, що дана комісія вирішила доручити управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення виконавчого комітету щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27 лютого 2025 року, в період часу з 24 лютого 2022 року по 20 травня 2024 року громадянка України [PERSON] , [INFO] , 16 травня 2023 року у пункті пропуску "Смільниця", перетнула державний кордон України у напрямку виїзд. Суд вказує на те, що несплата аліментів, чи перебування за кордоном не є самостійною та достатньою підставою для позбавлення особи батьківських прав. Суд критично оцінює інформацію Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок комбінованого типу) №6 Тернопільської міської ради, станом на жовтень 2024 року, стосовно того, що вихованням [PERSON] займається батько та бабуся, оскільки така не є належним і допустимим доказом того, що відповідач взагалі не бере участі у вихованні дитини, позаяк вказана інформація зазначена лише зі слів працівників даного дошкільного закладу, яким не відомо, участь відповідача у вихованні дитини поза межами такого закладу. Суд зауважує, що висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини, не є обов`язковим для суду (ч.ч.5,6 ст.19 СК України), а є доказом, що підлягає дослідженню та оцінці. Положенням ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні частково встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] . В силу ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та має право на піклування батьків. Виховання в сім`ї, відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону, є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У п.п. 49-50 рішення у справі "Савіни проти України" (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) за заявою №39948/06 Європейський суд з прав людини наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (дивіться, наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore V.France), заява № 40031/98, п. 59, ECHR2000 - IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (дивіться, наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari&Giuntav.ltaly), [GC], заяви №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ2000 -VIII). Судом не встановлено, а позивачем та його представником не надано достатньо переконливих та звужених аргументів на захист інтересів дитини [PERSON] , які б свідчили про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав по відношення до свого сина, при цьому суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, якими не є ті обставини на які посилаються позивач та його представник. В судовому засіданні позивачем та його представником не доведено, а судом не встановлено, належних правових підстав за яких відповідач [PERSON] могла б бути позбавлена батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої дитини. У п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд, зазначає, що ухилення батьків від виконання обов`язків має місце, якщо вони: не піклуються про розвиток дитини, не надають доступу до духовних цінностей та освіти; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері) та дитини (ст.166 СК України) і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при цьому за встановлених обставин, суд переконаний, що поведінку відповідача по відношення до своєї дитини можливо змінити у кращу сторону. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем [PERSON] , суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. За наведених вище обставин, враховуючи найкращі інтереси дитини [PERSON] , суд, дійшов висновку, що причин, які б перешкоджали належному вихованню своєї дитини відповідачем на даний час немає, у матеріалах справи відсутні об`єктивні і безсумнівні докази винної поведінки [PERSON] та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно своєї дитини, а тому в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини, слід відмовити, попередивши [PERSON] , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також, що у разі протиправної поведінки стосовно своєї дитини, вона буде позбавлена батьківських прав відносно неї. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed