Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

1.Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення: - грошових коштів у розмірі 91 680,00 в якості відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль; - грошові кошти у розмірі 391 593 в якості відшкодування матеріальної шкоди за майнові права до [PERSON] . Вимоги мотивовано тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у цивільній справі № 754/10240/16-ц визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] , номер шасі (кузову рами) [NUMBER] ; визнано [PERSON] кредитором майнових прав до [PERSON] , а саме коштів у розмірі 391 593 грн., стягнутих за рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по цивільній справі № 760/9448/15ц; визнано відсутність боргових зобов?язань [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 12 квітня 2016 року на суму 500 000 грн. Однак, відповідачами до ухвалення судового рішення по вище зазначеній справі вчинено ряд дій, які призвели до фактичного унеможливлення виконання судового рішення, а саме 19 серпня 2016 року відчужено автомобіль марки «Lada Priora», д/н [NUMBER] ; 31 жовтня 2016 року [PERSON] подано заяву про закінчення виконавчого провадження, після чого 15 лютого 2017 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] відносно [PERSON] у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Таким чином, позивач вважає, що відповідач діяла недобросовісно, чим завдала йому матеріальної шкоди та просить стягнути грошові кошти. Відповідач скористалась правом надання відзиву, у якому зазначила про невизнання позову у повному обсязі, посилаючись на те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Жодних доказів на підтвердження вчинення безпосередньо відповідачем будь-яких неправомірних дій щодо перешкоджання виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2017 у цивільній справі № 754/10240/16-ц до позовної заяви не додано. Позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в якості відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль та в якості відшкодування матеріальної шкоди за майнові права до [PERSON] , жодними належними та допустимим доказами не довів наявності такої майнової шкоди та її спричинення саме відповідачем [PERSON] . 2.Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом осіб. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважав можливим розглянути спір відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. 23 січня 2024 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення грошових коштів - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 91 680,00 в якості відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 391 593 в якості відшкодування матеріальної шкоди за майнові права до [PERSON] . В подальшому, від адвоката Ткаченко О.В., яка діє в інтересах [PERSON] надійшла заява про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення, призначення справи до розгляду в загальному провадженні з посиланнями на те, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи, оскільки перебуває за межами України, була позбавлена можливості надати свої пояснення та заперечення щодо позовних вимог. Зазначає про те, що на момент відчуження особисто [PERSON] автомобіля та вчинення особисто [PERSON] дій щодо судового розгляду Солом`янським районним судом м. Києва цивільної справи № 760/9448/15 та виконавчого провадження № [NUMBER] відносно [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували в процесі розірвання шлюбу, не проживали разом, не мали спільного бюджету та не вели спільного господарства. Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що дії, які суд вважає недобросовісними, вчинені третьою особою [PERSON] , а не [PERSON] , яка є неналежним відповідачем. Жодних доказів на підтвердження вчинення безпосередньо відповідачем будь - яких дій «щодо майна та майнових прав, які були гарантовані позивачу у разі невиконання основного зобов`язання за договором позики» до позовної заяви вочевидь не додано. Позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в якості відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль та в якості відшкодування шкоди за майнові права до [PERSON] , жодними належними та допустимими доказами не довів наявності такої майнової шкоди та її спричинення саме відповідачем [PERSON] 24 вересня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Ткаченко О.В. про проведення судового засідання за заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення грошових коштів, в режимі відео конференції поза межами приміщення суду - задоволено. Розгляд заяви про перегляд заочного рішення постановлено здійснювати в режимі відеоконференції з адвокатом Ткаченко О.В. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 26 вересня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва заяву адвоката Ткаченко О.В., яка діє в інтересах [PERSON] , про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення грошових коштів, - задоволено. Поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року по справі за № 754/6067/23. Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року по справі за №754/6067/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення грошових коштів, - скасовано. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та у порядку загального позовного провадження. 3.Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Звертаючись до суду, позивач посилається на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у цивільній справі № 754/10240/16-ц, яким позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності, визнання відсутності боргових зобов?язань - задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] , номер шасі (кузову рами) [NUMBER] . Визнано [PERSON] кредитором майнових прав до [PERSON] , а саме коштів у розмірі 391 593 грн., стягнутих за рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по справі № 760/9448/15ц. Визнано відсутність боргових зобов?язань [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 12 квітня 2016 року на суму 500 000 грн. Вказаним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року встановлено наступні обставини: - відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 2011 року; - 08 квітня 2016 року відповідач [PERSON] надав довіреність своїй дружині - відповідачу [PERSON] , уповноваживши ії бути його представником в будь-яких установах та організаціях незалежно від форми власності, укладати будь-які угоди та таке інше; - 12 квітня 2016 року відповідач [PERSON] , діючи від свого імені та від імені свого чоловіка отримала від позивача [PERSON] в борг на умовах солідарної з чоловіком відповідальності грошові кошти в розмірі 500 000.00 грн. та зобов`язалася повернути їх до 10 серпня 2016 року; - гарантією повернення боргу були активи подружжя відповідачів, а саме грошові кошти в сумі 391 593 грн., які підлягають поверненню на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року та автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] ; - 05 серпня 2015 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна та про відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 391 593 грн. Згідно з Історією Т3 по «НАІС ДДАІ» МВС України 19 серпня 2016 року автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] [PERSON] було продано [PERSON] . Вартість автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] згідно з договором купівлі-продажу автомобіля № 3008 від 09 грудня 2011 року становить 91 680 грн. 16 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого листа 760/9448/15-ц від 27 лютого 2016 року, виданого Солом?янським районним судом м. Києва відносно [PERSON] . 31 жовтня 2016 року [PERSON] було подано заяву про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] відносно [PERSON] 15 лютого 2017 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER]. В своїй позовній заяві [PERSON] повідомив, що в жовтні 2018 року звертався до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року по справі № 754/10240/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності, визнання відсутності боргових зобов`язань залишено без розгляду. В свою чергу, позивач помилково звернув увагу суду на те, що рішення по справі № 754/10240/16 набрало законної сили після постановлення ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року та необґрунтовано послався на правову позицію Верховного Суду щодо продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України. Крім того, позивач [PERSON] ще 23 травня 2018 року звертався до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року (яку залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року) відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року по справі № 754/10240/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності, визнання відсутності боргових зобов`язань, оскільки судом не встановлено наявності у справі нововиявлених обставин, які можуть вважатися підставою для скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2017 по справі № 754/10240/16- ц. В ухвалі Деснянського районного суду м. Києва зазначено, що «09 травня 2018 року заявнику стало відомо, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі значно меншому ніж в розмірі вказаному в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року та [PERSON] звернувся з відповідною заявою до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києва щодо закриття виконавчого провадження відносно [PERSON] ». Апеляційний суд м. Києва своєю постановою від 21 серпня 2018 року, залишаючи без змін рішення першої інстанції також відхилив доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року підлягало перегляду за нововиявленою обставиною, оскільки [PERSON] в серпні 2016 року відчужив спірний автомобіль та, звертаючись до Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] «не посилався на вищенаведену обставину щодо відчуження у серпні 2016 року автомобіля». 09 жовтня 2018 року [PERSON] знову звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, яким було задоволено вимоги його заяви про зміну підстав та предмету позову про визнання права власності, визнання відсутності боргових зобов`язань та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні вимоги його позову про стягнення з відповідачів солідарно боргу в розмірі 500 000,00 грн. 07 листопада 2018 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. 21 січня 2019 року постановою Апеляційного суду м. Києва ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В подальшому [PERSON] знову звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності, визнання відсутності боргових зобов`язань. 16 травня 2019 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва задоволено заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності, визнання відсутності боргових зобов`язань та скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року. Ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу солідарно в сумі 500 000 грн. 20 серпня 2019 року постановою Київського апеляційного суду рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. З тексту постанови Київського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року вбачається, що «колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що про факт продажу автомобіля заявник міг дізнатися в 2016 році», «...колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що звернення [PERSON] до суду в жовтні 2018 року із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами свідчить про пропуск строку, встановленого п.1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України», «...що ухвалу про відкриття провадження від 10 жовтня 2018 року постановлено з порушенням порядку щодо відкриття провадження за нововиявленими обставинами, оскільки вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України повинен був перевірити дотримання строків подання заяви, які зазначені в ч. 1 ст. 424 ЦПК України, а порушення судом зазначених норм процесуального права є доводами апеляційної скарги», «колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що ухвалюючи рішення суд допустив порушення норм процесуального права та вийшов за межі позовних вимог, а саме задовольнив інші позовні вимоги, ніж ті, що були предметом розгляду, не врахувавши подану позивачем заяву про зміну предмету позову». 21 жовтня 2020 року, як вище зазначено, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва задоволено заяву [PERSON] про залишення без розгляду його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення від 24 січня 2017 року по цивільній справі № 754/10240/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. Таким чином, розгляд цивільної справи № 754/10240/16-ц Деснянського районного суду м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення грошових коштів закінчився ухваленням рішення від 24 січня 2017 року, яке набрало законної сили. Фактично резолютивна частина рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року в цивільній справі № 754/10240/16-ц містить наступний текст: Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] , номер шасі (кузову рами) [NUMBER] . Визнано [PERSON] кредитором майнових прав до [PERSON] , а саме коштів у розмірі 391 593 грн., стягнутих за рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по справі № 760/9448/15ц. Визнано відсутність боргових зобов?язань [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 12 квітня 2016 року на суму 500 000 грн. Стягнуто з [PERSON] судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2 500 грн. на користь держави. Стягнуто з [PERSON] судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2 500 грн. на користь держави. З тексту позовної заяви вбачається, що «....згідно з Історією ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України 19 серпня 2016 року автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] було продано [PERSON] [PERSON] », «....постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 16 лютого 2016 року порушено виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 350 887,55 грн. 31 жовтня 2016 року [PERSON] подав заяву на ім`я начальника ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві, в якій просив закінчити виконавче провадження відносно [PERSON] в зв`язку з погашенням боргу. 15 лютого 2017 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER]». В подальшому, посилаючись на приписи ст.ст. 509, 610, 611 ЦК України щодо поняття зобов`язання і його порушення, а також правову позицію Верховного Суду щодо принципу добросовісності та недопустимості зловживання цивільними правами, позивач стверджує, що «....відповідач [PERSON] , діючи недобросовісно, порушила зобов`язання, щодо передачі мені майна, а саме автомобілю «Lada Priora», д/н [NUMBER] та майнових прав до [PERSON] , а саме коштів у розмірі 391 593 грн., стягнутих за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по цивільній справі № 760/9448/15ц, чим завдала мені матеріальну шкоду». В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 754/9415/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поданим 25.07.2016. 05 серпня 2016 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі № 754/9415/16-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 11 листопада 2016 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано, визначено місце проживання малолітніх дітей з матір`ю, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей. При цьому, позивач в даній справі [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 08.04.2015 (копія додана до заяви про перегляд заочного рішення від 15.08.2024 року) представляв інтереси [PERSON] (третя особа у справі № 754/6067/23) у Деснянському районному суді м. Києва у справі № 754/9415/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, особисто приймав участь у судових засіданнях та достеменно знає, що відповідач не мала жодного відношення до відчуження автомобіля та виконавчого провадження № [NUMBER]. 09 серпня 2016 року під час розгляду справи № 754/9415/16-ц в зв`язку з наявною інформацією про наміри [PERSON] відчужити спільне майно подружжя - автомобіль Lada Priora, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] зверталась до суду із заявою про накладення арешту на автомобіль, що підтверджується ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, якою заяву про забезпечення позову було повернуто. При розгляді справи № 754/9415/16-ц [PERSON] були подані додаткові пояснення до позовної заяви, в яких нею, зокрема було зазначено, що «...з початку 2015 року шлюбні відносини у нас з відповідачем погіршилися, ми перестали знаходити спільну мову, виникають регулярні конфлікти, сварки, мали місце виклики працівників правоохоронних органів. З того часу відповідач проживає окремо від нас з дітьми. Домашнє господарство ми ведемо окремо, спільним побутом не пов`язані, сімейного бюджету не маємо - кожен користується своїми коштами на власний розсуд. Шлюбні відносини між мною і [PERSON] фактично припинилися, взаємних подружніх прав та обов`язків ми не виконуємо». Таким чином, на момент відчуження особисто [PERSON] автомобіля «Lada Priora», д/н [NUMBER] та вчинення особисто [PERSON] дій щодо судового розгляду Солом`янським районним судом м. Києва цивільної справи № 760/9448/15ц та виконавчого провадження № [NUMBER] відносно [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували в процесі розірвання шлюбу, не проживали разом, не мали спільного бюджету та не вели спільного господарства. Позивачу [PERSON] , як представнику [PERSON] у цивільній справі № 754/9415/16-ц ще у серпні 2016 року було відомо про намір [PERSON] продати автомобіль Lada Priora, д/н [NUMBER] , про що він повідомив Деснянський районний суд під час судового розгляду цивільної справи № 754/10240/16-ц і подав заяву про зміну підстав та предмету позову, в якій «просив суд про визнання за ним право власності на автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] , номер шасі (кузову,рами) [NUMBER] ; також визнати його кредитором майнових прав до [PERSON] , а саме коштів у розмірі 391 593 грн. стягнутих за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по цивільній справі: №760/9448/15ц та визнати відсутність боргових зобов`язань відповідачів перед ним за договором позики від 12 квітня 2016 року на суму 500 000 грн.». В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 754/11900/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. 14 березня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва провадження по справі закрито у зв`язку з тим, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з посиланням на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року по справі № 754/10240/16. В справі № 754/11900/21 відповідачем [PERSON] в особі адвоката Сандиги В.В. було подано відзив на позовну заяву від 26.10.2021, в якому, зокрема зазначено, що «...19.08.2016 відповідачем [PERSON] , як власником, автомобіль LADA PRIORA, д.н.з. [NUMBER] був знятий з реєстрації(обліку) та проданий новому власнику і перереєстрований на [PERSON] , ще до ухвалення рішення Деснянського районного суду від 24 січня 2017 року, коли у позивача [PERSON] з`явилося право власності на цей автомобіль за рішенням суду. Тобто [PERSON] , як власник автомобіля розпорядився у відповідності до ст. 41 Конституції України своєю власністю на свій розсуд, а тому [PERSON] не може мати право власності на автомобіль і бути його власником коли цей автомобіль проданий вже двічі». В цьому ж відзиві представник [PERSON] стверджував, що [PERSON] намагався заволодіти грошовими коштами «за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2015р., які [PERSON] повинен отримати від [PERSON] , але досі їх не отримав, та заволодіння його автомобілем. З метою заволодіння грошовими коштами, які належать [PERSON] , [PERSON] намагався отримати рішення, щоб [PERSON] став перед ним кредитором, подавши позов до ДВС Солом`янського району м. Києва, але йому судом було відмовлено, так як він не є стороною у справі відповідно до Закону «Про виконавче провадження»». Таким чином, [PERSON] вважав і спірний автомобіль «Lada Priora», д/н [NUMBER] , номер шасі (кузову,рами) [NUMBER] і грошові кошти, стягнуті з [PERSON] за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по цивільній справі № 760/9448/15ц своєю особистою приватною власністю, якою і розпоряджався самостійно без відома та згоди відповідача [PERSON] . [PERSON] відповідно до інформації, розміщеної на сторінці Києво- Святошинського районного суду Київської області на офіційному веб-сайті «Судова влада України» (копія роздруківки інформації додана), ще 31.03.2017 звертався до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля недійсним, у задоволенні якого рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі № 369/3515/17 було відмовлено. В своїй позовній заяві [PERSON] посилався на положення ст.ст. 1166, 1192 ЦК України щодо майнової шкоди та її відшкодування особою, яка її завдала, а також на позицію Великої Палати Верховного Суду щодо переходу права власності на рухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або ос порені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Частинами першою-другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Як випливає зі змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК саме на позивача покладено обов'язок визначення відповідача у справі. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Жодних доказів на підтвердження вчинення безпосередньо відповідачем [PERSON] будь-яких неправомірних дій щодо перешкоджання виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у цивільній справі № 754/10240/16-ц до позовної заяви не додано. Звертаючись до суду з позовною заявою [PERSON] у даній справі в обґрунтування своїх вимог посилається на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року в цивільній справі № 754/10240/16-ц, яким, окрім іншого, визнано відсутність боргових зобов`язань відповідачів [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 12 квітня 2016 року на суму 500 000,00 грн. Позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в якості відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль та в якості відшкодування матеріальної шкоди за майнові права до [PERSON] , жодними належними та допустимим доказами не довів наявності такої майнової шкоди та її спричинення саме відповідачем [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також приймаючи до уваги зміст пред`явлених позовних вимог, їх підстави, обраний позивачем спосіб захисту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed