Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Уманської міської ради, до [PERSON] про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Черкаською обласною прокуратурою в порядку\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~встановлено наявність підстав для застосування представницьких повноважень у суді на захист інтересів держави в сфері надання та використання земель комунальної власності, які на цей час знаходяться в приватній власності, оскільки, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г. 12.12.2016 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0900га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Підставою для державної реєстрації вказаного речового права зазначено архівний витяг з рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 28.09.2000 № 452. Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 27.01.2017 [PERSON] подарувала вказану земельну ділянку площею 0,0900га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, розташовану за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано в реєстрі 27.01.2017 за № 312. Згодом, відповідно до договору дарування від 01.07.2020 б/н [PERSON] вище вказану земельну ділянку подарував [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано в реєстрі 01.07.2020 за № 1794. Проте, за даними досудового слідства [PERSON] земельна ділянка у власність у передбаченому законом порядку не передавалася, оскільки виконавчим комітетом Уманської міської ради відповідне рішення не приймалося, а право власності на неї зареєстровано на підставі підробленого, тобто незаконного рішення, що підтверджується висновком судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. За висновком вказаної експертизи має місце підроблення рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452. Крім того, досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що [PERSON] земельна ділянка у приватну власність у встановленому законом порядку Уманською міською радою, як власником, не передавалася, а тому вона перебуває у незаконному володінні, у зв`язку з чим виникла необхідність у її витребування, тому позивач з даним позовом звернувся до суду. За вх. № 21352 від 07.10.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає пред`явлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні у зв`язку з тим, що в даному випадку позивачем пропущений визначений законодавством строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Зазначає, що Черкаська обласна прокуратура дізналася про порушення права власності відповідної територіальної громади на спірну земельну ділянку ще 21.06.2017, оскільки саме тоді було розпочато кримінальне провадження №420172511000000 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Оскільки, прокурор пред`явив позов після спливу позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, у відзиві зазначено, що твердження позивача про те, що [PERSON] вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася, є хибним та не відповідає дійсності, адже, ніяких доказів протиправності рішення №452 прокурором до позовної заяви не долучено, також не зазначено які порушення були допущені при передачі земельної ділянки [PERSON] . Проведена експертиза не надала чітких відповідей на поставлені питання, які б могли стверджувати про підробку рішення виконавчого комітету Уманської міської ради. Також, відповідач ставить під сумнів законність та легітимність зібрання та надання доказів, необхідних для проведення експертизи. При цьому, [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах, адже, виконавчий комітет Уманської міської ради приймаючи рішення №452 від 28.09.2000 діяв відповідно до ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції на день прийняття рішення, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. За вх. № 22804 від 29.10.2021 від заступника керівника Черкаської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи викладені у відзиві на позов є необґрунтованими, оскільки за даними досудового розслідування у кримінальному провадженні [PERSON] земельна ділянка площею 0,0900га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не передавалася у передбаченому законом порядку. Відповідно до висновку судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452, щодо передачі вказаної земельної ділянки має ознаки підробки. Крім того, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478 зареєстрована 07.12.2016 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, розробленої ПП «Профікон». Проте, згідно листа ПП «Профікон» від 31.08.2021 б/н технічна документація на вказану земельну ділянку не виготовлялася. Таким чином, встановлено факт незаконності вибуття спірної земельної ділянки із володіння власника - територіальної громади м. Умань по за її волею, відновлення якого можливе лише шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Оскільки, держава Україна в особі уповноваженого нею органу - Уманської міської ради, не висловила своєї волі, не була учасником правовідносин з надання земельної ділянки з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478 у приватну власність [PERSON] , її відчуження у послідуючому [PERSON] , [PERSON] , підстави визнавати недійсними рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 28.09.2000 №452, договори від 27.01.2017 між [PERSON] та [PERSON] , а також від 01.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] - відсутні. Натомість, вказана земельна ділянка може бути витребувана у [PERSON] , як така, що вибула з володіння належного власника по за його волею. Стосовно строків позовної давності представник позивача зазначає, що ним вони не були порушені, оскільки про підробне рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 прокурору стало відомо лише за результатами проведеної судової технічної експертизи цього рішення, тобто 30.08.2018. Даний позов був направлений до суду 30.08.2021 в межах визначеного законом трьох-річного строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник Уманської міської ради в судовому засіданні просила суд позов задоволити. Зазначила, що рішення щодо передачі [PERSON] земельної ділянки не приймалось. Також зазначила, що слідчому передавалась архівна справа, де, як вони вважали, знаходився оригінал рішення Уманської міської ради, однак як виявилось в архівній справі була копія рішення на підставі якої проведено експертизу під час досудового розслідування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що враховуючи висновки експерта, не зрозумілим є посилання прокурора про підроблення рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000 року, так як висновок експерта за результатами проведення судової технічної експертизи документів №1340/17-23, 794-798/18-23 від 30.08.2018 дані твердження спростовує. Під час проведення експертизи, експерт досліджував рішення № 452 на 3-х аркушах (сторінка 9-12 висновку експерта). Позивачем надано до позовної заяви ксерокопію двох різних рішень № 452, кожен з яких на 2-х аркушах. Де знаходиться рішення № 452 на 3-х аркушах, яке було предметом дослідження при проведенні експертизи, суду і відповідачу не відомо. При дослідженні доказів, а саме двох рішень № 452 від 28.09.2000 року, встановити, яке саме рішення було предметом дослідження експертизи, позивач пояснити не зміг. Крім того, на вимогу суду надати оригінал рішення № 452 від 28.09.2000 року, яке не містить прізвища [PERSON] , позивач так і не надав. Крім того, вважають даний висновок неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5). Позивачем не надано до суду архівну справу № 772 на 311 аркушах та рішення № 452 від 28.09.2000 року, яке було предметом дослідження при проведенні експертизи, із позначенням відповідними штампами експертної установи. Також зазначає, що докази, подані з відповіддю на відзив, позивач зобов`язаний був подати в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування. Крім того, представник відповідача вважає неналежними та недопустимими доказами висновки експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи № СЕ-19/124-22/190-ПЧ від 26.01.2022 року, № СЕ-19/124-22/192- ПЧ від 17.02.2022 року, № СЕ-19/124422/5299-ПЧ від 09.06.2022 року, № СЕ-19/124-22/6520-ПЧ від 14.07.2022 року. Надані копії висновків судової почеркознавчої експертизи жодним чином не стосуються предмету позову. Позивач подав до суду з клопотанням про долучення доказів 08.05.2023 року протокол огляду документів від 25.08.2022 року, в якому проводився огляд справи №772 та рішення №432-458 (оригінали) а також документи, які були долучені в копіях до матеріалів провадження в результаті отримання відповідей на запити та заяви від заявника з додатками в копіях (ст. 6 протоколу). При дослідженні даного доказу представник відповідача звертала увагу суду, що рішення №452, яке не містить прізвища [PERSON] , в даному протоколі огляду документів зазначено як копія. Тому даний доказ є недопустимим, так як оригінал рішення №452 від 28.09.2000 року не оглядався, так як в розпорядженні досудового слідства є лише копія з копії. При дослідженні доказів судом було досліджено дві копії рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000 року. Дані копії рішення мають однаковий номер 452, та одну дату 28.09.2000 року. В копії рішення, яке рахується як додаток № 5 до позовної заяви, відсутнє прізвище відповідача. Копія рішення, яке рахується як додаток № 4 до позовної заяви, містить прізвище [PERSON] . Сумнівів щодо відповідності рішення, яке містить прізвище [PERSON] , у відповідача немає, так як воно в оригіналі вилучено в архіві Уманської міської ради зі слів позивача. Лист від 02.12.2019 року за підписом [PERSON] , на підставі якого позивач стверджує, що відповідач в період 2000 року не звертався із заявою до Уманської міської ради про надання в приватну власність земельних ділянок, є недопустимим доказом, так як вказаний лист згідно Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях від 18.06.2015 року № 1000/5 не містить реєстрації. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не відповідають дійсності. Лист від 31 серпня 2021 року за підписом [PERSON] , про те, що технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер 7124387500:03:000:1478, 7124387500:03:000:1479 він не виготовляв, є хибним твердженням, оскільки відповідачем надано до суду відповідь на адвокатський запит Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 22.09.2022 року № 29-23-0.21-3073/2-22, згідно якої державна реєстрація земельних ділянок з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, 7124387500:03:000:1479, проведена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ПП «Профікон». Позивач подав до суду і посилається як на встановлений факт порушення на витяги з ЄРДР щодо фактів порушень кримінальних проваджень №42017251100000026 від 21.06.2017 року, №12021250000000761 від 23.06.2021 року. Вважають, що витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть вважатись беззаперечним актом вчинення таких кримінальних правопорушень до винесення судом відповідного вироку. Крім того, у фабулах кримінальних правопорушень вказано про складання та виготовлення підроблених державних актів, і жодного слова про рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000 року. З скріншоту, наданого представником позивача, щодо руху кримінального провадження № 12021250000000761 на ст.2 зазначено, що кримінальне провадження №12021250000000761 01.08.2023 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім іншого, представник відповідача вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду. Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3, ч. 4ст.\~56\~ЦПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках. Представництво прокурором інтересів держави в суді відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Згідно ст. ст. 14,13,19\~Конституції України земля в Україні є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та\~законами України. В судовому засіданні встановлено наявність підстав для здійснення прокурором представництва інтересів в суді, передбачених ст. 131-1 Конституції України, ч. 3ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, враховуючи, що Уманською міською радою, яка є розпорядником земель територіальної громади та здійснює контроль за використанням та охороною земель комунальної власності не було вчасно вжито заходів щодо захисту державних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 Земельного кодексу України, який передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд , індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ст. 122 цього Кодексу. Цей орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно зі ст.\~126\~Земельного кодексу\~України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених норм права, прийняття відповідним органом державної влади рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність особі, є завершальним етапом безоплатного одержання земельної ділянки у власність та підтверджує реалізацію права особи на одержання земельної ділянки із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації по виду використання. В судовому засіданні із наданих доказів встановлено, що відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г. 12.12.2016 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0900 га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Підставою для державної реєстрації вказаного речового права зазначено архівний витяг з рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 28.09.2000 № 452. Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 27.01.2017 [PERSON] подарувала земельну ділянку площею 0,0900га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, розташовану за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Договір дарування від 27.01.2017 зареєстровано в реєстрі 27.01.2017 за № 312. Відповідно до Договору дарування від 01.07.2020 б/н [PERSON] земельну ділянку площею 0,0900га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, розташовану за адресою: [ADDRESS] подарував [PERSON] . Договір дарування від 01.07.2020 зареєстровано в реєстрі 01.07.2020 за № 1794. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42017251100000026 від 21.06.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України, за даними досудового слідства було встановлено, що [PERSON] земельна ділянка площею 0,0900 га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1478, розташована за адресою: [ADDRESS] у власність у передбаченому законом порядку не передавалася, оскільки виконавчим комітетом Уманської міської ради відповідне рішення не приймалося, а право власності на неї зареєстровано на підставі підробленого, тобто незаконного рішення, що підтверджується висновком судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. За висновком вказаної експертизи має місце підроблення рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452. Позивач зазначає, що відсутні відомості про те, що [PERSON] зверталася з відповідною заявою до Уманської міської ради з приводу отримання нею земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідно інформації наданої слідчому СУ ГУНП в Черкаській області Падалці Б.В. начальником відділу діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Уманської міської ради Лапіною Т.В., у журналах вхідної та вихідної кореспонденції за 1994-2006 роки відомостей щодо звернення указаних в ухвалі громадян немає. Слід зазначити, що в ухвалі слідчого судді від 30.10.2019 про надання тимчасового доступу до речей і документів в рамках №42017251100000026 від 21.06.2017, крім інших, ведеться мова про прізвище [PERSON] . Крім того, існує примірник рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000, у якому [PERSON] , як фізичну особу, якій надано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 900 кв.м. - не зазначено. Тому, з наведених обставин позивач вбачає порушення права комунальної власності на землю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~позивач стверджує,\~що \~рішення виконавчого\~комітету Уманської\~міської ради\~№452\~від 28.09.2000\~є підробленим,\~посилаючись на\~висновок судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та іншими доказами. Проте, суд критично відноситься до наданого позивачем доказу, а саме висновку судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, враховуючи те, що вона була проведена не на оригіналі рішення № 452 від 28.09.2000, а на його копії. Як вбачається з листа заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Торопчина С. № 15/1-101 від 06.02.2024 та листа старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області Падалка Б. №1367/14/18 від 31.01.2024, в матеріалах кримінальних проваджень наявна копія рішення №452. Зазначена експертиза була проведена на підставі постанови про призначення технічної експертизи та наданих слідчим матеріалів, тобто експертом проводилося дослідження саме наданої слідчим копії рішення виконавчого комітету Уманської міської №452. При цьому, вказаною експертизою не встановлено факту підроблення наданого на дослідження тексту рішення, а лише встановлено, що різні аркуші вказаного рішення надруковані на різних друкованих пристроях. Судом неодноразово ставилося питання щодо витребування та надання для огляду в судовому засіданні оригіналу рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №452 від 28.09.2000 (яке не містить прізвище [PERSON] ), проте вказаний оригінал суду наданий не був, у зв`язку з чим не виявилося можливим провести судову технічну експертизу, призначену ухвалою суду від 12.05.2023, з метою встановлення факту підробки оспорюваного рішення, оскільки експертом ставилася вимога про надання оригіналу досліджуваного документу. Як зазначала в судовому засіданні представник Уманської міської ради, на вимогу органів досудового розслідування була видана архівна справа №772, в якій, як вони вважали, містився оригінал рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000, однак як виявилось в архівній справі містилася копія рішення. Станом на день розгляду справи не виявилося можливим встановити де знаходиться оригінал рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000. Також, позивачем надано дві копії рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000, які за своїм змістом суттєво відрізняються одна від одної. У зазначених копіях відрізняється перелік осіб, яким було вирішено передати у приватну власність земельні ділянки. Також, на одній копії містяться підписи всіх посадових осіб, чиї прізвища містяться в кінці рішення, проте відсутній відбиток печатки «Загальний відділ», що є основною ознакою його справжності. Інша ж копія наданого рішення містить відбиток печатки «Загальний відділ», проте не містить відписів заступника міського голови В.М. Віблого та секретаря міськвиконкому Рюміка В.М. Крім того, як встановлено судом із матеріалів справи прийняте рішення, яке ще не було погоджено і до нього могли б вноситися зміни, у верхній праві його частині мало б містити відмітку «Проект рішення». Проте, така відмітка не міститься на жодній із наданих копій. Оскільки, оригіналу зазначеного рішення ні позивачем ні іншими учасниками справи не надано, тому суд позбавлений можливості встановити яка його копія із двох наданих відповідає дійсності та оригіналу. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що на обох копіях наданих рішень №452 від 28.09.2000 є відмітка «З оригіналом згідно», які поставлені прокурором відділу обласної прокуратури Олійник І., при цьому позивач зазначає що оригіналу рішень в нього немає Також, суд звертає увагу на те, що як на доказ та обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно інформації наданої слідчому СУ ГУНП в Черкаській області Падалці Б.В. начальником відділу діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Уманської міської ради Лапіною Т.В., у журналах вхідної та вихідної кореспонденції за 1994-2006 роки відомостей щодо звернення указаних в ухвалі громадян немає. При цьому, в ухвалі слідчого судді від 30.10.2019 про надання тимчасового доступу до речей і документів в рамках №42017251100000026 від 21.06.2017, крім інших, ведеться мова про прізвище [PERSON] . Проте, в матеріалах справи наявне повідомлення секретаря виконавчого комітету Сиротюк Н. №01/02-10/7226, з якого вбачається, що журналів вхідної кореспонденції реєстрації заяв громадян щодо передачі у приватну власність земельних ділянок за 1999-2001 роки в розпорядженні (наявності) у відділі діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Уманської міської ради немає. Тобто, зазначене свідчить проте, що позивач не може достовірно стверджувати, що громадянка [PERSON] не зверталася до Уманської міської ради із відповідною заявою про отримання у власність спірної земельної ділянки. Згідно\~ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до\~ст. 393 ЦК України\~передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої\~статті 216 ЦК України\~не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями\~387\~та\~388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першою\~статті 388 ЦК України\~на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). Відповідно до\~ ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні доказами; висновки експертів; показання свідків. Відповідно до статей 77 - 80\~ЦПК України\~докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Положеннями\~статті 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною четвертою\~статті 10\~ЦПК України та \~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Стосовно позиції відповідача [PERSON] щодо застосування у даному спорі строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі №\~826/13768/16\~(11-609апп18) визначено, що\~позовна давність - \~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. «Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має\~право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу». Також,\~у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №\~910/18560/16\~(12-143гс18) сказано, що\~позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивачем не надано необхідних та допустимих доказів щодо незаконного вибуття земельної ділянки із земель комунальної власності на підставі підробленого рішення, позов не підлягає задоволенню за недоведеністю, необґрунтованістю та бездоказовістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed