Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Представник АТ «ПУМБ» звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитні договори: 22 липня 2013 року №22670113, за яким позичальнику надано кредит у сумі 23 925 грн.; 22 жовтня 2021 року №1001998018001, за яким позичальнику надано в сумі 10 000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк і його заборгованість перед позивачем станом на 09 вересня 2024 року складає: за кредитним договором №22670113 від 22 липня 2013 року 39\~330,13 грн., з яких: 23\~924,11 грн. заборгованість за кредитом та 15 406,02 грн. заборгованість за процентами; за кредитним договором №1001998018001 від 22 жовтня 2021 року 12 221,36 грн., з яких: 7\~906,33 грн. заборгованість за кредитом, 1,18 грн. заборгованість за процентами, 4\~313,85 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами станом на 09 вересня 2024 року складає 51 551,49 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернулась з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в розмірі 51 551,49 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй позовній заяві просила суд розглядати справу за відсутності їх представника, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 13 березня 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна копія заяви-анкети №22670112 від 22 липня 2013 року на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб та видачу кредитної картки, в якій відповідач просить встановити на його поточний рахунок у гривнях відновлювальну кредитну лінію у розмірі 1\~000 грн. (для клієнтів банку, що обслуговуються в рамках зарплатних проектів) (а. с. 19-20). Матеріали справи також містять підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту від 22 жовтня 2021 року (а. с. 18). Також судом встановлено, що укладення договору кредитування між АТ «ПУМБ» та [PERSON] підтверджується копією заяви №1001998018001 від 22 жовтня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаної заяви, клієнт, підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 15-17). Згідно наявних у вищевказаній заяві умов договору, відповідачу надається споживчий кредит на суму 10 000 грн. шляхом банківського переказу на рахунок відповідача, відкритий в АТ «ПУМБ», на строк 24 місяці та комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% і процентною ставкою 0,01% річних (а. с. 15). Факт перерахування АТ «ПУМБ» грошових коштів у розмірі 10\~000 грн. на банківський рахунок [PERSON] за умовами договору №1001998018001 від 22 жовтня 2021 року підтверджується платіжною інструкцією №TR.53055558.41410.8810 від 22 жовтня 2021 року (а. с. 41). Як вбачається з виписки по рахунку № [NUMBER] з 22 жовтня 2021 року по 09 вересня 2024 року, який відкрито на ім`я [PERSON] , судом встановлено, що йому було надано кредитні кошти в розмірі 10\~000 грн., а також відповідачем здійснювалось часткове погашення існуючої заборгованості перед банком (а. с. 46-48). З наявних в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09 вересня 2024 року включно у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №1001998018001 від 22 жовтня 2021 року у загальному розмірі 12\~221,36 грн., з яких: 7\~906,33 грн. заборгованість за кредитом; 1,18 грн. заборгованість за процентами; 4\~313,85 грн. заборгованість за комісією, що повною мірою підтверджується долученою до справи випискою з карткового рахунку відповідача, який відкрито в АТ «ПУМБ» (а. с. 41-42). Крім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості, зі змісту якого судом встановлено, що у [PERSON] за кредитним договором №22670113 від 22 липня 2013 року станом на 09 вересня 2024 року включно виникла заборгованість перед АТ «ПУМБ» у загальному розмірі 39\~330,13 грн., з яких: 23\~924,11 грн. заборгованість за кредитом; 15\~406,02 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісією (а. с. 42-45). В матеріалах справи також наявна письмова вимога (повідомлення) за вих. №KHO-44.2.2/555 від 09 вересня 2024 року, в якій зазначено про необхідність погашення заборгованості перед АТ «ПУМБ» станом на 09 вересня 2024 року в розмірі 51 551,49 грн. за кредитними договорами: №22670113 в розмірі 39 330,13 грн.; №1001998018001 в розмірі 12 221,36 грн., протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа, та попереджено, що у разі невиконання зазначеної вище вимоги, банк застосовує заходи примусового стягнення кредитної заборгованості, яку було направлено на адресу відповідача зазначену ним в анкеті на отримання кредиту (а. с. 38-40). Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості у відповідача за кредитними договорами №1001998018001 від 22 жовтня 2021 року, а також №22670113 від 22 липня 2013 року в загальному розмірі 51 551,49 грн., підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів чи власного розрахунку заборгованості, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості чи її розмір. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості та вважає його достовірним, оскільки доказів виконання [PERSON] боргових зобов`язань перед позивачем суду не надано, а також відповідачем не спростовано у встановленому законом порядку вищезазначений розрахунок. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved