Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8 га, кадастровим номером 1222983900:01:009:0359, розташована на території Покровської (до об`єднання в ОТГ Менжинської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Сочинською Л.С. від 18.06.2010 року, реєстровий № 2-1346. За життя [PERSON] не склав заповіту, тож спадкування належного йому майна має відбуватись за законом. На час відкриття спадщини вона була зареєстрована та проживала разом з [PERSON] за однією адресою, а саме: в будинку по [ADDRESS] , тому спадщину прийняла відповідно до положення ч.3 ст.1268 ЦК України. Дітей [PERSON] не мав, ніяких близьких родичів після його смерті не залишилось. 18 серпня 1980 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, про що складено актовий запис № 38 та після реєстрації шлюбу її дошлюбне прізвище « [PERSON] » було змінено на прізвище чоловіка « [PERSON] ». У шлюбі вона з [PERSON] прожили, майже, шість років і 24 квітня 1986 року у Відділі ЗАГС Нікопольського райвиконкому шлюб між ними було розірвано, про що було складено актовий запис № 46. Після розірвання шлюбу вона змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 10 травня 1989 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про що складено актовий запис № 542 та після реєстрації шлюбу її дошлюбне прізвище « [PERSON] » було змінено на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Подружні відносини з [PERSON] не склались, вони прожили у шлюбі менше одного року і 27 березня 1990 року у міському відділі ЗАГС м.Нікополя їх шлюб було розірвано, про що було складено актовий запис № 215. Після розірвання шлюбу вона залишила прізвище « [PERSON] ». В квітні 1990 року вона повернулась до свого колишнього чоловіка [PERSON] та почала проживати з ним однією сім`єю, як чоловік та дружина («цивільним шлюбом»). Спочатку проживали в квартирі по [ADDRESS] , де було зареєстровано її постійне місце проживання, а з 29.07.2003 року в зазначеній квартирі було зареєстровано й постійне місце проживання [PERSON] . З 22.09.2016 року вона разом з чоловіком зареєструвались в житловому будинку по [ADDRESS] , де до дня смерті, [INFO] , й проживали разом. Проживаючи разом з [PERSON] до моменту його смерті, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, називали один одного чоловіком та дружиною, тому, вона вважає, що відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом після його смерті. Після смерті [PERSON] вона повністю взяла на себе обов`язки по його похованню та організації поминального обіду, що підтверджується товарними чеками на оплату ритуальних атрибутів та поминального обіду від 31 липня 2023 року. В передбачений законом 6-ти місячний строк з часу відкриття спадщини, а саме: 24 січня 2024 року, вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чубенко І.С. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 лютого 2024 року за № 21/02-31 приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чубенко І.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що не встановлений факт її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та рекомендувала для вирішення спадкових прав звернутись до суду. Тому, на підставі викладеного, змушена звернутись до суду та просить встановити факт спільного проживання її - [PERSON] , [INFO] , та спадкодавця [PERSON] , однією сім`єю в період з 22 вересня 2016 року до часу відкриття спадщини - [INFO] , а також визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8 га, кадастровим номером 1222983900:01:009:0359, розташовану на території Покровської (до об`єднання в ОТГ Менжинської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В судовому засіданні позивачка викладені в позовній заяві обставини підтримала та додатково суду пояснила, що після першого розлучення з чоловіком, повторно реєструвати шлюб вона не бажала, оскільки вважали, що це їм неважливо для щасливого подружнього життя. Та так й прожили без реєстрації, майже, 40 років. На даний час розуміє, що шлюб потрібно було зареєструвати для уникнення судового процесу. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.58). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, [INFO] помер цивільний чоловік позивачки [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8 га, кадастровим номером - 1222983900:01:009:0359, розташована на території Покровської (до об`єднання в ОТГ Менжинської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Сочинською Л.С. від 18.06.2010 року, реєстровий № 2-1346 (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, зі спадкової справи, заведеної до майна померлого, інших спадкоємців, які б виявили б бажання успадкувати майно, немає. Із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чубенко І.С. звернулась лише [PERSON] , яка виявила намір та бажання оформити свої спадкові права. Однак, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 лютого 2024 року за № 21/02-31 приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що невстановлений факт спільного проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, проживаючи разом з [PERSON] до моменту його смерті, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Також той факт, що позивачка пог справі спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON] , підтверджується актом від 22 липня 2024 року, складеним [PERSON] та [PERSON] , який було затверджено депутатом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області Сухикою Наталею Василівною (а.с.5). Тому, у суду не викликає сумніву той факт, що [PERSON] на час смерті свого цивільного чоловіка, разом з ним проживала за однією адресою, оскільки подані документи на підтвердження заявлених вимог в судовому засіданні були дослідженні. Окрім цього, в судовому засіданні були допитані й свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка їй доводиться свахою, її син одружений на доньці позивачки. Знайомі вони з 1980 року, саме в той час, коли позивачка вперше одружилась, а вже коли їхні діти побралися, то вони почали товаришувати більш близько. Коли позивачка розлучилась з [PERSON] , вона через деякий час вдруге вийшла заміж, однак, шлюб тривав не довго, десь, приблизно, рік та після припинення шлюбних відносин з іншим чоловіком, вона знову повернулась до [PERSON] . Уточнила, що її донька вийшла заміж за сина позивачки від першого шлюбу. На питання суду стосовно того, чому позивачка з цивільним чоловіком не зареєструвала шлюб повторно, свідок відповісти не змогла, проте, зазначила, що завжди знала, що позивачка з нині покійним чоловіком завжди спільно проживали, аж до часу його смерті. За час життя [PERSON] , вони постійно ходили один до одного в гості та мають теплі родинні відносини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться позивачці подругою з самого дитинства. З 2010 року вона живе в с.Менжинське Нікопольського району, хоч й зареєстрована в м.Нікополі. Знає, що позивачка вперше зареєструвала шлюб з « [PERSON] », від якого у них народився син, однак, через деякий час вони розлучились. В 1980 році вона вийшла заміж за [PERSON] . Про те, що позивачка після цього шлюбу ще раз виходила заміж, не знала. В 1983 році, коли вона розлучилась зі своїм чоловіком, то повернулась до своїх батьків в с.Менжинське. В той час позивачки в селі не було, вона повернулась в село в 1985 році і стала спільно проживати з [PERSON] . Про той факт, що вони шлюб не реєстрували, їй відомо не було, оскільки на цю тему ніколи не говорили. Свідок з впевненістю стверджувала, що позивачка на час смерті [PERSON] , спільно проживала з ним та вони піклувались один про одного. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Стаття 78 ЦПК України\~ встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів\~правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України\~передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачкою документів, про які було зазначено вище, можливо встановити той факт, що [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] проживала на час відкриття спадщини, [INFO] . Тому, зважаючи на вищенаведене, обґрунтованість вимог позивачки, шляхом подання відповідних доказів знайшли своє підтвердження, а також дані обставин були встановлені показаннями свідка, що свідчить про той факт, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог про визнання права власності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином,\~враховуючи той\~факт,\~що із\~заявою про\~прийняття спадщини\~звернулась позивачка\~по справі,\~інших спадкоємців\~немає.\~При цьому,\~в позасудовому\~порядку позивачка\~позбавлена можливості\~успадкувати майно,\~суд,\~з урахуванням\~вищевказаних вимог,\~які судом\~задоволено,\~приходить до\~висновку,\~що за\~ [PERSON] \~слід визнати\~право власності\~на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8 га, кадастровим номером 1222983900:01:009:0359, розташовану на території Покровської (до об`єднання в ОТГ Менжинської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved