Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

16.12.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки в порядку спадкування, у якій представник позивача просить визнати за позивачем право на завершення приватизації та державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кодом 902274010, площею 0,1 га, яка розташована по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Спадкоємцями за законом були позивач та його мати, дружина померлого [PERSON] . 18.05.2007 державним нотаріусом 16-ї київської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві та його матері, тобто кожному на частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] та у зв`язку з чим, 02.02.2024 державним нотаріусом 16-ї київської державної нотаріальної контори позивачеві було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином позивач став одноосібним власником вищевказаного житлового будинку. 02.03.2024 позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок. Однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що у відповідності до с. 126 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла станом на 2004 рік та на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку підтверджувалося державним актом. В матеріалах спадкової справи міститься лист Департаменту земельних ресурсів КМДА за № 057-57/М-1030-14-06 від 24.10.2022 про те, що рішенням Київської міської ради від 12.02.2004 за № 49/1259 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з кодом 90:274:00010. На підставі цього рішення [PERSON] оформлено бланк державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 136110. Однак державний акт у визначеному законодавством порядку не реєструвався та не видавався. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 27.12.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою в загальному позовному провадженні у підготовче засідання. Витребувано з Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 57 від 19.01.2007, заведену після смерті [INFO] [PERSON] 15.01.2025 завідувач 16-ї Київської державної нотаріальної контори направив до суду копію спадкової справи № 57 від 19.01.2007, заведену після смерті [INFO] [PERSON] та просив розглядати справу за відсутності їхнього представника. 30.01.2025 представник Київської міської ради через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на норми чинного законодавства, просили суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, розгляд справи проводити без участі представника Київської міської ради. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2025 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи також у судове засідання не прибув, завідувач 16-ї Київської державної нотаріальної контори направив до суду лист, в якому просив розглядати справу за відсутності їхнього представника. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Позивач [PERSON] являється сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією його свідоцтва про народження. На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що свідчить копію свідоцтва про одруження. Таким чином, спадкоємцями за законом були позивач та його мати, дружина померлого, які у встановлені законом строки звернулися до нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 18.05.2007 державним нотаріусом 16-ї київської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві та його матері, кожному на частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] та у зв`язку з чим, 02.02.2024 державним нотаріусом 16-ї київської державної нотаріальної контори позивачеві було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] . 02.03.2024 позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок. Однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що у відповідності до с. 126 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла станом на 2004 рік та на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку підтверджувалося державним актом. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів КМДА за № 057-57/М-1030-14-06 від 24.10.2022, що рішенням Київської міської ради від 12.02.2004 за № 49/1259 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з кодом 90:274:00010. На підставі цього рішення [PERSON] оформлено бланк державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 136110. Однак державний акт у визначеному законодавством порядку не реєструвався та не видавався. Листом від 22.04.2024 за № 057-057/М-319-500 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради повідомило [PERSON] про те, що за наявною у Департаменті інформацією земельна ділянка не є сформованою в розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України та відомості про неї не внесено до Державного земельного кадастру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17 провадження №61-26091св18, зазначено, що «ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №14-652цс18». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року у справі №623/633/17 (провадження №61-41370св18), зроблено висновок, що «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі №128/1911/15-ц (провадження №61-14127св18), зроблено висновок, що «у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації». Право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, входить до складу спадщини. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №752/1229/21 від 23.11.2022. Отже, з наведеного слідує висновок, що у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Таким чином, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька, який за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а також те, що відповідач Київська міська рада у відзиві на позову заяву, фактично не заперечувала проти задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивач набув права на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали [PERSON] на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України, тобто заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved