Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

18 жовтня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач вказала, 20.01.2007 вона одружилась з [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем [INFO] в них народилась донька [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2011 шлюб між сторонами було розірвано. 26.06.2013 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . 14.09.2024 донька [PERSON] на власний розсуд змінила прізвище на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 78, що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені, серії [NUMBER] . У зв`язку зі зміною прізвища 30.09.2024 [PERSON] отримала новий паспорт громадянина України. Від шлюбу з [PERSON] в позивача народились двоє дітей , які разом з позивачем та донькою [PERSON] проживають за однією адресою. Після розірвання шлюбу з відповідачем будь-яке спілкування останнього з донькою було припинено, він перестав піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний і духовний розвиток, не приймає участі в її вихованні. Відповідач не виконує жодного з своїх батьківський обов`язків. Під час навчання доньки в школі її успішністю не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Відповідач жодного разу не навідав свою доньку [PERSON] за місцем її проживання, не телефонував їй, коштів на її утримання не надавав, що підтверджує відсутність з його боку піклування про дитину. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 25 листопада 2024 року судом отримано відомості про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] з Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, згідно з якою відповідача. Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08 січня 2025 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської ради надати письмовий висновок щодо вирішення спору у даній справі. 08 січня 2025 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про проведення підготовчого засідання без участі позивача та її представника. 08 січня 2025 року представник третьої особи Степашкіна В.В. звернулась з заявою про проведення підготовчого засідання без участі представника Служби в справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області Через неявку відповідача в підготовче засідання на 08 січня 2025 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 06 лютого 2025 року. В підготовче засідання 06 лютого 2025 року відповідач повторно до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 лютого 2025 року. 27 лютого 2025 року на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради з вирішення спору. В судовому засіданні 28 лютого 2025 року позивача та її представник - адвокат Потапенко М.А. підтримали позовні вимоги та просили суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснила суду, що з 2011 року біологічний батько доньки не цікавиться життям останньої, з серпня 2011 року біологічний батько з дитиною не спілкувалися. Донька одного разу зверталася до батька через соціальну мережу з проханням щодо надання дозволу на виїзд закордон, проте батько відповів доньці , що він не надає такого дозволу. В судовому засіданні 28 лютого 2025 року в присутності психолога [PERSON] , заслухано думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка пояснила суду, що суд має задоволити позовні вимоги і позбавити біологічного батька батьківських прав, так як з 2011 року вона батька жодного разу не бачила. Через соціальну мережу вона зверталася до нього за дозволом на виїзд закордон, проте останній їй у цьому відмовив. У мами х 2013 року є інший чоловік, якого вона вважає своїм батьком, і який приймає активну участь у її житті. Через неявку відповідача в судове засідання 28 лютого 2025 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 17 березня 2025 року. 17 березня 2025 року учасники справи до суду не з`явилися. Представник позивача звернувся з клопотанням про розгляд справи 17 березня 2025 року за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі та наданням доказів понесення витрат на правничу допомогу у строку передбачений законом. Відповідач в судове засідання 17 березня 2025 року повторно не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення. За таких обставин, суд вважає відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України здійснювати заочний судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони з 20 січня 2007 року до 05 грудня 2011 року перебували у шлюбі між собою (а.с.13, 15). Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 14). 26 червня 2013 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 16). Позивач разом з донькою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] за реєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с. 21), яка належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19). 14 вересня 2024 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] (а.с 17,18). Згідно довідки Першої Білоцерківської гімназії від 16.07.2024 (а.с.22), батько учениці [PERSON] - [PERSON] контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував, шкільним життям дитини не цікавився. Дитину до школи приводить і забирає мати або вітчим [PERSON] , [INFO] , на виклики до школи, батьківські збори, свята приходить теж тільки маи та вітчим. Згідно акту обстеження умов проживання від 12.09.2023, складеного уповноваженими особами Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області (а.с. 23) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] працює комерційним директором у ПП «Каменяр» та отримала дохід за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року в розмірі 80065,00 грн, що підтверджується Довідкою про доходи, виданої Приватним підприємством «Каменяр» (а.с. 24). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 137 від 25 лютого 2025 року (а.с. 59) складено висновок щодо вирішення судового спору у даній справі, згідно з яким [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання його дочки, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України) зазначено підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції). Згідно роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її навчанням, не забезпечує за ним необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкується з дитиною обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу (СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову 18.10.2024 і до досягнення донькою повноліття. Судові витрати в частині стягнення судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача. Разом з цим, приймаючи до уваги те, що судом вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вирішення питання про стягнення з нього аліментів в сумі 1211,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved