Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Шмуйлова І.М., звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме: виділити в особисту приватну власність [PERSON] , автомобіль марки PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ,реєстраційний номер [NUMBER] . В порядку поділу спільного майна подружжя та стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки в автомобілі марки PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , у сумі 285 251,56 грн. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила, що 13.10.2017 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 03.07.2021 був розірваний органом РАЦС. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Під час спільного проживання подружжя мало спільний бюджет, вело спільне господарство та на спільні кошти придбали автомобіль PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 570 503,13 грн. Досягнути згоди щодо поділу майна у добровільному порядку сторони не змогли, тому в зв`язку з цим позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Чорного Г.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечував проти позову, зазначив, що згідно з складеною власноруч розпискою [PERSON] від 11.01.2022 остання отримала від [PERSON] грошову компенсацію за період спільного проживання у загальній сумі 117 000 грн., при цьому зазначивши, що не має матеріальних претензій до відповідача. Також представник відповідача надав до відзиву на позовну заяву звіт про оцінку майна, відповідно до якої ринкова вартість автомобіля PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , складає 342 200,00 грн. Також представник відповідача зазначив, що 26.08.2018 [PERSON] отримав від [PERSON] в якості застави за автомобіль Kia Cerato Koup, реєстраційний номер [NUMBER] , грошову суму в розмірі 4200,00 доларів США. Даний автомобіль був придбаний відповідачем до реєстрації шлюбу з позивачем, а грошова сума отримана від реалізації транспортного засобу є особистими коштами відповідача, на які не розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя. Кошти від продажу автомобіля Kia Cerato Koup, реєстраційний номер [NUMBER] були використані, у тому числі, і на придбання спірного автомобілю. 17.10.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що посилання відповідача на розписку від 11 січня 2022 року про отримання позивачем від [PERSON] в якості компенсації за період спільного проживання у шлюбі суму у розмірі 117 000 грн. та відсутність матеріальних претензій до нього, позивачем не визнається, оскільки розписка від 11 січня 2022 року містить дату отримання яка є більш пізньою чим складення вище вказаної розписки, що унеможливлює підтвердження факту отримання [PERSON] грошових коштів зазначених у розписці. Крім того, розписка містить відомості про компенсацію за період спільного проживання у шлюбі, але не містить даних чи за майно подружжя та яке саме, чи компенсація за час перебування у шлюбі, чи винайму житла за нагальною потребою, лікування тощо; крім того подружжям за час перебування у шлюбі було придбано і інше майно, не тільки автомобіль, а саме: квартира, гараж, бізнес. Представник позивача зазначила, що позивач дійсно не має претензій до майна, яке належить відповідачу на праві особистої власності, але не щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Представник позивача зазначила, що [PERSON] починаючи з липня 2021 року перебувала на лікуванні з діагнозом реакція на тяжкий стрес та розлади адаптації, депресивний синдром, психічний стан змінився після розлучення з чоловіком. Лікарем була призначена терапія, тому [PERSON] споживала ліки які, викликали сонливість, млявість, зниження швидкості реакцій, тобто вона перебувала в хворобливому стані, не зовсім розуміючи, які дії вона вчиняє. Щодо посилання відповідача на розписку від 26 серпня 2018 року щодо отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 4200 доларів США та використання вищезазначених коштів на купівлю автомобіля, який є спільною власністю подружжя представник позивача зазначила, що відповідачем не підтверджено будь-якими доказами, що саме ці кошти були витрачені на придбання спірного автомобіля. Також позивач не заперечувала щодо вартості спірного майна, визначеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , зазначивши, що не заперечує проти отримання в рахунок компенсації 1/2 вартості спірного майна у розмірі: 171 100 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.10.2024 суд постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її безпосередньої участі. У судовому засіданні, призначеному на 20.02.2025, представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що перебуваючи у шлюбі сторони у справі придбали транспортний засіб, який відповідно є спільним майно подружжя. Представник відповідача у судовому засіданні, призначеному на 20.02.2025, заперечував проти позовної заяви з підстав, зазначених ним у відзиві на позовну заяву, пояснив, що придбаний сторонами у шлюбі автомобіль не підлягає розподілу, оскільки позивач надала розписку, що вона не має претензій до відповідача. У наступне судове засідання, призначене судом представник позивача та відповідача не з`явилися, просили провести подальший розгляд справи без їх участі. Суддя, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 13\~ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.10.2017 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 635, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.10.2017. У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в період шлюбу з позивачем, а саме 03.01.2019, відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 570 503,13 грн. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.07.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 03.07.2021, актовий запис №219. Після розірвання шлюбу позивачу присвоєне дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з копією розписки, складеної [PERSON] 26.08.2018, останній отримав у заставу за автомобіль «Kia Cerato Koup», реєстраційний номер [NUMBER] , від [PERSON] грошову суму в розмірі 4200,00 доларів США до моменту зняття автомобілю з обліку. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 14.07.2016 автомобіль «Kia Cerato Koup», реєстраційний номер [NUMBER] , належав [PERSON] . З оригіналу розписки, складеної власноручно [PERSON] від 11.01.2022, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що позивач [PERSON] зазначила, що отримала від [PERSON] в якості компенсації за період спільного проживання у шлюбі 03.07.2021 81 000 грн.; 11.01.2022 18 000 грн.; 08.03.2022 18 000 грн. Матеріальних претензій до [PERSON] не має, на майно [PERSON] не претендує. Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного 25.06.2024 на замовлення відповідача [PERSON] , вартість автомобілю PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 25.06.2024 складає 342 200,00 грн. Також судом досліджено надані представником позивача консультації спеціалістів та номери рецептів на ім`я [PERSON] у період з липня 2021 року по жовтень 2021 року. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке саме положення містять і ч.3 та ч.4\~ст.368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. У відповідності до вимог ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Застосовуючи норму\~ст. 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно зі ст.ст.69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з положеннями ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). У частині 2\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Водночас відповідачем не надано належних доказів, що спірний автомобіль було придбано саме за його особисті кошти. Більш того, заперечуючи позовні вимоги відповідач та його представник послалися на те, що [PERSON] не має матеріальних претензій до [PERSON] та отримала компенсацію на спільні роки спільного проживання. Також судом встановлено, що нотаріально посвідченого договору про поділ чи виділу рухомого майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, сторони не укладали, а написана (підписана) [PERSON] розписка не є договором щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, у розумінні статей\~202,\~626,\~627 ЦК України\~та\~статті 69 СК України, тобто, висновок про те, що вказана розписка спростовує презумпцію спільності майна подружжя не узгоджується із зазначеними нормами матеріального права. Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 691/262/15-ц (провадження № 61-8576св19) та у постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 753/125/21 (провадження № 61-5187св23). За таких обставин, суддя дійшов висновку, що презумпцію спільності майна подружжя у цій справі відповідач не спростував. Написання розписки позивачкою не змінює правового режиму майна та не зменшує у ньому частку кожного з подружжя, а також не припиняє право власності позивачки на 1/2 частину набутого у шлюбі рухомого майна. Суд також враховує, що відповідно до\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому, суд бере до уваги, що немає значення, чи працювала дружина чи ні, чи отримувала вона достатній дохід від своєї діяльності, майно, за умов, визначених\~СК України, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові 02 червня 2021 року у справі № 394/876/17, провадження № 61-16050св20. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що автомобіль PORSCHE модель CAYENNE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є об`єктом спільного сумісного майна подружжя\~ [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між ними в рівних частинах, а тому позовна заява про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню. Суму грошової компенсації суд визначає з урахуванням наданого відповідачем звіту про вартість спірного автомобіля, висновки якого не заперечуються позивачем, за яким станом на 25.06.2024 вартість спірного автомобіля складає 342 197 грн., з яких половина складає\~171 098,50\~грн. При цьому суд враховує, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). У постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 та від 07 червня 2017 року у справі № 6-2670цс16 зазначено, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вказане також узгоджується із висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від16 червня 2021 року у справі №559/609/15 (провадження № 61-8033св19), від 27 жовтня 2021 року у справі № 757/34950/14-ц (провадження № 61-316св21), від 02 серпня 2022 року у справі № 760/23279/20 (провадження № 61-19299св21), від 30 серпня 2022 року у справі № 154/2487/16 (провадження № 61-20752св21), від 07 червня 2023 року у справі № 509/3416/18 (провадження № 61-8483св22). Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зроблено висновок про те, що приписи частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~і\~статті 365\~ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК\~Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі\~статтею 365 ЦК України\~заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до п.2 ч. 2\~ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»\~за подання фізичною особою позову майнового характеру судовий збір складає 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн станом на день звернення із дійсним позовом, а саме на 2024 рік) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 15140,00 грн., (станом на день звернення із дійсним позовом, а саме на 2024 рік). Пунктом 2 ч. 1\~ст. 176 ЦПК України\~ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування\~вартістю майна. Враховуючи той факт, що позов про поділ спільного майна подружжя задоволений в повному обсязі, а позивачці ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3421,97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved