Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій заявлено вимогу встановлення факту, а саме встановити особу заявника, [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Донецька, Донецької області, Україна, РНОКПП: [NUMBER] , для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. [PERSON] народився [INFO] у місті Донецьку, Донецької області, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції Донецької області складено актовий запис №1019 та 05 грудня 2002 року та видано свідоцтво про народження Серії [NUMBER] . Заявник разом з батьками, [PERSON] , [PERSON] , був зареєстрований у [ADDRESS] . Місце реєстрації Заявника залишилось незмінним, але фактичне місце проживання змінилось, так як коли Заявнику виповнилось 10 років, його батьки розірвали шлюб. Заявник разом з матір`ю переїхав у місто Харцизьк Донецької області, де проживав з матір`ю та вітчимом. По досягенню віку для отримання паспорту, Заявник не міг реалізувати своє право на отримання паспорту громадянина України. Натомість, був змушений отримати паспорт так званої квазіреспубліки ДНР, що утворилася окупаційними органами у Донецькій області, де проживав Заявник. У цьому паспорті зазначається наступна інформація - прізвище, ім`я та по батькові Заявника- [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження- Донецьк, Донецкая область, Украина та міститься фотокартка Заявника. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України Заявник виїхав за кордон. 03.10.2022 року Заявник перетнув кордон з росією та [PERSON] (через прикордонний пункт пропуску Лухамаа), використовуючи своє свідоцтво про народження. Однак, як громадянин України, Заявник потребує документального підтвердження свого громадянства для реалізації прав і обов`язків у межах чинного законодавства України. З огляду таких обставин, заявник звернувся до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення особи. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Ольховікова Т.В. у судове засідання не з`явились, від адвоката до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутність та відсутність заявника, заявлені вимоги підтримано, просить ухвалити рішення по справі на підставі поданих доказів. Представник заінтересованої особи Міністерство закордонних\~справ України надав письмові пояснення на заяву [PERSON] та в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду у відсутність представника відповідача. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Донецька, адреса реєстрації місця реєстрації: [ADDRESS] (копія свідоцтва про народження, довідки а.с. 9, 15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.12.2002 [INFO] народжений [PERSON] . Батьками дитини зазначені: батько: [PERSON] , громадянин України, мати: [PERSON] , громадянка України (а.с. 9). Заявник разом з батьками (батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ), які на день його народження були громадянами України, що підтверджується копією паспорта громадянина України [PERSON] у формі книжечки Серія [NUMBER] , виданий 31 січня 1998 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області та копією паспорта громадянки України [PERSON] у формі книжечки Серія [NUMBER] , виданий 30 вересня 1998 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, проживав, був зареєстрований у [ADDRESS] (підтверджено копіями паспортів, а.с.10-14) Відповідно до копії Особової справи №Д-95/11, [PERSON] було зараховано до 1Б класу Донецької загальноосвітньої школи №85 01.09.2009 року (а.с.19). Відповідно до копії Табелів навчальних досягнень, [PERSON] навчався у 4Б класі Донецької загальноосвітньої школи №85 в 2012-2013 року (а.с.20) На підтвердження факту навчання заявником також надано копії фотоальбомів з 1Б класу, 2 Б класу, 5 Б класу Донецької загальноосвітньої школи №85 (а.с.21, 22) та фотоальбомів з 8Б класу, 11Б класу школи №22 м.Харцизька Донецької області (а.с.21 на звороті, 23) 06.03.2019 року [PERSON] отримав паспорт Донецької Народної Республіки у якому зазначається наступна інформація - прізвище, ім`я та по батькові Заявника- [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження- Донецьк, Донецкая область, Украина (підтверджено копією паспорта, а.с.23 на звороті, 24) 03.10.2022 року Заявник перетнув кордон з росією та Естонією (через прикордонний пункт пропуску Лухамаа), використовуючи своє свідоцтво про народження (підтверджено копією довідки від Департаменту поліції та прикордонної охорони Естонії, а.с. 16) Тоді ж, [PERSON] заїхав на територію Німеччини, де отримав Тимчасовий Захист відповідно до Директиви ЄС (підтверджено копією посвідки на проживання, копією картки медичного страхування, а.с. 28, 29). 12.09.2024 року [PERSON] звернувся до Генерального консульства України в Дюссельдорфі з метою проходження процедури ідентифікації особи, передбаченої пунктом 22 Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 №285. Спеціалістом з консульських питань ГКУ в Дюссельдорфі Анною Ісаєнко Заявнику засобами електронної пошти було назначено візит до ГКУ в Дюссельдорфі на 17 вересня 2024 року з метою заповнення заяви-анкети для здійснення запиту з метою ідентифікації особи Заявника та видачі посвідчення особи на повернення в Україну для оформлення паспортних документів. 17 вересня 2024 року Заявником у ГКУ в Дюссельдорфі було подано документи для оформлення посвідчення особи на повернення в Україну. З метою ідентифікації особи заявника ГКУ в Дюссельдорфі звернулося з запитом до ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області з метою перевірки документування [PERSON] паспортними документами громадянина України, а також належність до громадянства України Згідно з відповіддю заступника начальника ГУ ДМС України в Донецькій області на запит ГКУ в Дюссельдорфі вказано, що за обліками ДМС у Донецькій області та наявними БД інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Дегтярьов М.А. не документований паспортом України, а через тимчасову окупацію Донецького району вичерпні перевірки неможливі, відомості про його громадянство відсутні. Після візиту до ГКУ в Дюссельдорфі Заявник отримав відповідь від Спеціаліста з консульських питань ГКУ в Дюссельдорфі Анни Ісаєнко про результати надісланого запиту з метою ідентифікації Заявника для оформлення посвідчення на повернення в Україну. Зокрема надано відповідь, що щодо Заявника недостатньо даних, а саме відсутність в базі даних Єдиного державного демографічного реєстру даних стосовно Заявника. У відповіді тимчасово виконуючого обов`язки Генерального консула в [PERSON] зазначено офіційну відмову у видачі посвідчення через неідентифікацію особи, з наданням права на повторне звернення та судове встановлення особи впродовж двомісячного терміну (копія відмови додається). У відповіді тимчасово виконуючого обов`язки Генерального консула Олега Євдокімова на адвокатський запит від 02.12.2024 представнику Заявника - Ольховіковій Тетяні повідомлено унеможливлення ідентифікації особи Дегтярьова М.А. під час перевірки в базах Єдиного державного демографічного реєстру та міграційної служби йому було відмовлено у видачі посвідчення на повернення в Україну (підтверджено копіями відповідей Генерального консульства України в Дюссельдорфі, а.с. 17-18). З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення юридичного факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих заявником доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в заяві та про задоволення заявлених вимог. Частина 1 статті 293 ЦПК України передбачає, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до ст.255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто він них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини задля ідентифікування його як громадянина України. Належність до громадянства України може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18, від 04 квітня 2021 року у справі 523/14707/19. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» посвідчення особи на повернення в Україну відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно з пунктом 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25 березня 2015 № 302, в процедурі встановлення особи свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік) чи її родич або сусіди (не менше двох), які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Адвокатом заявника 17.01.2025 року долучено до матеріалів справи нотаріально засвідчені заяви свідків. Так, відповідно до заяви свідка [PERSON] , громадянки України, [INFO] , яка фактично проживає у [ADDRESS] , свідок особисто знайома з [PERSON] , [INFO] , уродженцем міста Донецьк, Україна. Познайомились вони, коли [PERSON] перевівся у 6-му класі до Харцизької середньої школи №22. Свідок дуже багато спілкувалась з [PERSON] як під час навчання так і позашкільний час (а.с. 37). Відповідно до заяви свідка [PERSON] , громадянки України, [INFO] , яка фактично проживає у [ADDRESS] , свідок особисто знайома з [PERSON] , [INFO] , уродженцем міста Донецьк, Україна. Познайомились вони у 2021 році під час навчання у Донецькому національному технічному університеті, де [PERSON] був на той час студентом фізико-технічного фактультету. Свідку відомо, що після повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року [PERSON] виїхав за кордон (а.с. 38). Судом встановлено, що заявником вичерпано всі можливі позасудові засоби для отримання паспортних документів громадянина України. Встановлення особи\~для заявника\~має\~юридичне значення,\~оскільки\~від\~цього факту\~безпосередньо\~породжуються\~юридичні наслідки,\~пов`язані\~з\~реалізацією права\~заявника\~ на підтвердження свого громадянства. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»). При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення особи заявника, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного, \~

Outcome: approved