Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Руденка К.В. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1811-1001-3 від 03.11.2023 року в сумі 52500,00 грн., сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 03.11.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем був укладений кредитний договір № 1811-1001-3. Відповідно до його умов ТОВ «ФК «Процент» надало відповідачеві кредит у розмірі 5000,00грн., строком на 365 календарних днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 02 листопада 2024 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (1277,50 % річних). Наслідком порушення позичальником умов кредитного договору є право позивача вимагати від нього дострокового повернення кредитних коштів. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 29 серпня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором за період з 03.12.2023 року по 29.08.2024 року, а саме - заборгованість за процентами у розмірі 52500 грн., що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування (1277,50 % річних) та Графіку платежів. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі, а також 3028 грн. сплаченого судового збору та 10000 грн. витрат на правничу допомогу. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без участі представника. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання теж не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надійшло, а отже він не скористався своїм правом подачі відзиву у встановленим відповідно до ухвали судді про відкриття провадження строк. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, є правовідносинами з приводу одержання кредиту. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.11.2023\~року між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем був укладений кредитний договір № 1811-1001-3 шляхом подачі пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до його умов ТОВ «ФК «Процент» надало відповідачеві кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 365 днів, до 02.11.2024 року, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожний день користування (1277,5% річних). Даний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора за номером телефону. Як передбачено стаття 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч.ч. 7,12 ст.11 вказаного Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі No 754/17518/15-ц, провадження, No 61-17132св18, у статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі No 355/385/17. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 404/502/18 провадження № 61-8449св19 від 23 березня 2020 року, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка висловила свою згоду з вищевказаним кредитним договором та доданими до нього документами в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом та Банком електронного цифрового підпису. Відповідач грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. отримав, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія квитанції № 678289291 від 03.11.2023 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача по процентах станом на 29.08.2024 року за вказаним кредитним договором становить 52500,00 грн. за період з 03.12.2023 року по 29.08.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів та 5000 грн. за тілом кредиту. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно договору про надання кредиту відповідач зобов`язаний сплачувати проценти періодичними платежами кожні 30 днів. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими відсотками, згідно розрахунку в сумі 52500 грн. за період з 03.12.2023 року по 29.08.2024 року. Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами заявлену до стягнення з відповідача суму заборгованості, тоді як відповідачем під час судового розгляду справи не спростовано суми заборгованості за кредитом, відзиву на позов не подано, а Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У той же час, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам за кредитним договором у розмірі 52500,00 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу суд ураховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При зверненні до суду із даними позовними заявами позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу адвоката визначені у загальному розмірі 5000 грн. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено копію договору про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024 року, укладеного між ТОВ "Фінансова\~компанія "ПРОЦЕНТ" та адвокатом Руденком К.В.,\~у якому визначена вартість послуг адвоката за договором та порядок її оплати; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 року, якими сторони підтвердили надання правової допомоги на суму 10000,00 грн. за договором та відсутність у позивача претензій щодо її об`єму, якості та строків надання; витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 року; платіжну інструкцію про оплату послуг № 741 від 25.07.2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською дільністю серії ПТ № 2412. Однак, при визначенні саме суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності витрат на юридичну (правничу) допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Одночасно з цим, суд доходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа є нескладною, не вимагає значних затрат часу на підготовку, містить невеликий обсяг досліджуваних доказів,), та виконаних адвокатом Руденком К.В. робіт, обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності даних витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, витрати на правничу допомогу мають складати саме 5 000 грн. За таких обставин, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до платіжної інструкції № 957 від 06.09.2024 року при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved