Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

03 грудня 2024 року позивач\~ [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 14 листопада 2009 року [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 року. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2012 року у справі №\~2608/2999/12 із відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1\~000,00 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною\~повноліття. Однак з моменту постановлення судового рішення, на підставі якого стягнуто аліменти із відповідача, минуло більше 12 років, за цей час у країні змінилася економічна ситуація, зокрема й рівень інфляції, який впливає на вартість товарів та послуг, необхідних для забезпечення базових потреб дитини. Відповідач періодично сплачує аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду від 03\~липня 2012 року. Однак, аліменти в розмірі 1\~000,00 грн не відповідають реальним витратам сьогодення на дитину. Цих коштів не вистачає для забезпечення доньці нормального рівня умов життя, достатнього для її розвитку і виховання та покладає на мене як одного із батьків, хто здійснює догляд за дитиною, більший фінансовий тягар. [PERSON] зазначає, що збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] є необхідним та доцільним, з огляду на економічні умови, а також потреби дитини з віком, захистить її права та інтереси, дозволить забезпечити належний рівень життя та розвиток неповнолітньої доньки, яка має право на повноцінну підтримку обох батьків. 3 огляду на вищезазначене, позивач вважає, що аліменти у розмірі 3\~500,00 грн будуть у достатній мірі забезпечувати належний рівень матеріального утримання неповнолітньої [PERSON] , та в той же час така сума аліментів не буде непомірним тягарем для\~відповідача. Також позивач вказала, що несе додаткові витрати на утримання дитини, оскільки вважає, що такі витрати необхідні для розвитку та підтримання здоров`я дитини. Тому позивач вимушена поставити питання про зміну способу стягнення аліментів в судовому порядку та стягнення додаткових витрат. Позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 3\~500,00 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути додаткові витрати на дитину за період з 03 жовтня 2023 року до 16 листопада 2024 року у розмірі 31\~095,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2024 року відкрито позовне провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17 січня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 3\~500,00 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно вимог про стягнення додаткових витрат, [PERSON] заперечував та зазначив, що [PERSON] не радилась з ним та не з`ясовувала наявність у нього фінансової спроможності нести відповідні витрати, вказані витрати було здійснено виключно за волевиявленням позивача без узгодження з ним, як батьком дитини. Окрім того, звертає увагу суду, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують понесення додаткових витрат. [PERSON] зазначає, що в 2024 році крім сплати аліментів, додатково перераховував на картковий рахунок доньки [PERSON] кошти для їх використання дитиною на власні потреби (у тому числі на ті, що пов`язані з навчанням, здоров`ям доньки). На підтвердження цих обставин, відповідач просив долучити до матеріалів справи копії квитанцій. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. При цьому до суду надійшла заява від позивача, у якій остання просить розгляд справи проводити за її відсутності. У судове засідання [PERSON] не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів визнав, проти стягнення додаткових витрат заперечував. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.\~5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року у справі за №\~761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України\~вказує на підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, тобто їх збільшення чи зменшення, але не пов`язує їх зі способом присудження, передбаченого ч. 3\~ст. 181 СК України.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143 цс13. Відповідно до змісту ч. 2, 5\~ст. 183 СК України\~при визначенні аліментів у частці від заробітку (доходу) фактично встановлено безспірний мінімальний розмір аліментів, що повинен стягуватись із платника аліментів, що становить на одну дитину 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наразі неповнолітня донька позивача та відповідача\~ [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю (позивачем). При зміні розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення суд враховує те, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, дитина проживає разом з матір`ю. Крім того, суд враховує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи мінливість життєвих обставин, а також зважаючи, що батьки несуть однакову відповідальність за створення умов для розвитку дитини та наяву імперативну норму надану одержувачу аліментів щодо можливості зміни саме способу стягнення аліментів, що передбачено ч. 3\~ст. 181 СК України, зокрема в частці від доходу платника, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити. Щодо позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину за період з 03 жовтня 2023 року до 16 листопада 2024 року у розмірі 31\~095,00 грн. Позивач вказувала, що нею були понесені такі витрати: -витрати, пов?язані з придбанням інформаційно-телекомунікаційних технологій та обладнання для навчальних потреб в школі на загальну суму 16\~500, 00 грн; -витрати, пов?язані з поглибленим вивченням англійської мови на загальну суму 10\~200, 00 грн; -витрати, пов?язані із лікуванням дитини на загальну суму 35\~490, 00 грн. Згідно із частиною першою\~ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. До особливих обставин законодавцем відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину мають бути викликані особливими обставинами; наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення; ці кошти є додатковими на відміну від аліментів, що стягуються на утримання дитини; у випадку коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17). Разом з тим, суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов`язковою не є. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати, і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20). Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а саме: навчання дитини з метою здобуття професійної освіти (висновок Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19); витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц); витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка (постанова Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц); вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням) (постанова Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17). Аналізуючи понесені позивачем витрати та докази понесення вказаних витрат, суд вважає що ці витрати не є додатковими, а охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дітей на користь матері. Таким чином, витрати понесені позивачем, не є додатковими витратами у розумінні ст.\~185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дітей, чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дітей, які компенсуються за рахунок отримання аліментів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Суд звертає увагу, що враховуючи те, що відповідач частково визнав позовні вимоги, суд не вирішував клопотання позивача про витребування доказів про суму виплаченого відповідачу доходу за місцем його роботи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. Враховуючи викладене вище, на підставі ст.ст.\~180,181,182,183,\~192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial