Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

До Збаразького районного суду Тернопільської області звернулась [PERSON] , із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 27.05.2024, до Збаразької міської ради Тернопільської області про визнання права на приватизацію житла. Позивач просить: Визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] та зобов`язати Збаразьку міську раду (як орган приватизації) вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] , за відсутності ордеру на жиле приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач з 26 липня 1988 року проживає в квартирі [ADDRESS] . Дана квартира була надана її свекрусі [PERSON] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради народних депутатів №615 від 18 листопада 1987 року. Згідно ст.31 ЖК України від 30.06.1983 №5464-Х [PERSON] була надана квартира по [ADDRESS] , яка в подальшому була нею приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 22 червня 2023 року, [PERSON] звернулась до Збаразької міської ради з заявою про приватизацію комунальної квартири [ADDRESS] . Однак, листом №03-1725/2-в виданим 04.08.2023 Збаразькою міською радою позивачу відмовлено в оформлені передачі у приватну власність зазначеної квартири у зв`язку із відсутністю копії ордера на жиле приміщення, що відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, є обов`язковою вимогою для прийняття позитивного рішення органу приватизації про передачу даної квартири у власність. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер 598/1309/24. 31 травня 2024 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання справи (а.с.32). 19 грудня 2024 року проведено підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті (а.с.73). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак від неї надійшла заява у якій вона просить судове засідання проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на ті ж обставини і просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Збаразької міської ради в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшло клопотання, в якому Збаразька міська рада просить розглядати справу у відсутності її представника, заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 26 липня 1988 року позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . За вказаною адресою також проживав чоловік заявниці [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач вселена у дану квартиру як дружина, член сім`ї наймача [PERSON] , дані обставини підтверджуються копією паспорта [PERSON] (а.с.6-7) та витягом з реєстру територіальної громади №2024/003427031 від 05.04.2024 (а.с.8), копією довідки про слад сім`ї від 22.06.2023 (а.с.24), копією будинкової книги (а.с.25-27), копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.2011 (а.с.30), копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2015 (а.с.28). Відповідно до рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради народних депутатів Тернопільської області від 18 листопада 1987 року №615 «Про надання комунальних квартир та поставлення на квартирний облік громадян міста» підтверджено, що [PERSON] надано 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , її сім`я складається з чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] (а.с.11-12). Згідно довідки №113 від 05.04.2024 виданої Збаразькою міською радою, вбачається, що рішенням №233 від 30.04.1991 вулицю [ADDRESS] , нумерації будинку з [ADDRESS] (а.с.21). [PERSON] 04 квітня 1998 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10 квітня 2024 року виданого Збаразьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.23). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є свекрухою заявниці, що стверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.29), копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.2011 (а.с.30). [PERSON] та члену її сім`ї сину [PERSON] надана квартира загальною площею 64,2 кв.м., розташована по [ADDRESS] , яка ними приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Дані обставини підтверджуються копією розпорядження органу приватизації №123 від 16.02.1999 (а.с.13), копією свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1999 (а.с.14). Згідно довідки №209 від 29.08.2023 виданої МКП «Збараж», підтверджено, що квартира [ADDRESS] станом на 01.07.2023 перебуває на балансі МКП «Збараж» (а.с.16). Згідно повідомлення №105 наданого 08.04.2024 Збаразьким міським комунальним підприємством «Збараж» вбачається, що ордер про вселення в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , не зберігся у зв`язку із проведення реорганізації Комбінату комунальних підприємств і Управління будинками в Міське комунальне підприємство «Збараж» на підставі рішення Збаразької міської ради від 29.12.2003 № 526 (а.с.20). Повідомленням №03-1725/2-в виданим 04.08.2023 Збаразькою міською радою позивача [PERSON] повідомлено, що органом приватизації відмовляється в оформлені передачі у приватну власність комунальної квартири [ADDRESS] , площею 50,5 м.2, у зв`язку із відсутністю копії ордера на жиле приміщення, що відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що є обов`язковою вимогою для прийняття позитивного рішення органу приватизації про передачу даної квартири у власність (а.с.15). Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Приватизація житла здійснюється у порядку, встановленому Законом України від 19 червня 1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482-XII). Законом №2482-XII (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення з позовом) передбачено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до ст.1 Закону №2482-XII приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч.1 ст.2 Закону №2482-XII). Частинами першою, другою, п`ятою статті 8 Закону №2482-XII визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, встановлюють порядок передання квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво. Відповідно до пункту 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до пункту 18 Положення №396 громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. За змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , якою постійно користується позивачка [PERSON] , знаходиться на території Збаразької міської ради Тернопільської області та перебуває на балансі Збаразького міського комунального підприємства «Збараж», що зокрема підтверджується копією довідки №209 виданої 29.08.2023 Збаразьким міським комунальним підприємством «Збараж» (а.с.16). 22 червня 2023 року [PERSON] звернулася до Збаразької міської ради Тернопільської області зі заявою щодо здійснення приватизації та видачі свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] , що підтверджуєтьс копію цієї заяви (а.с.68) та повідомленням №03-1725/2-в виданим 04.08.2023 Збаразькою міською радою (а.с.15). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач правильно звернулася із заявою до органу приватизації (відповідача) про передачу їй у власність спірної квартири із дотриманням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Відповідно до пункту 23 Положення №396 орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. При цьому, за наслідками прийнятого органом приватизації рішення позивач має право на його оскарження у відповідності до вимог чинного законодавства. Однак, Збаразькою міською радою не прийнято відповідного рішення по суті за наслідками розгляду заяви [PERSON] про приватизацію, а лише повідомленням роз`яснено [PERSON] обов`язкові вимоги для прийняття позитивного рішення органу приватизації про передачу даної квартири у власність (а.с.15). Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію квартири. Враховуючи все вищенаведене, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають захисту шляхом зобов`язання Збаразької міської ради розглянути заяву [PERSON] від 22 червня 2023 року щодо здійснення приватизації та видачі свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог слід відмовити за необгрунтованістю. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №760/10769/22. При цьому, суд враховує, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду визначене законом, у разі заперечення права громадянина України на приватизацію державного житлового фонду, зокрема органом приватизації, та прийняття рішення про відмову громадянину України у приватизації державного житлового фонду, належним способом захисту порушеного права буде оскарження саме такого рішення, під час якого судом буде надана оцінка твердженням щодо наявності у особи права на приватизацію державного житлового фонду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати у справі необхідно покласти на сторони у розмірі фактично понесеному ними, оскільки останніми не заявлялися клопотання про стягнення судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: partial