Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Оболонський районний суд міста Києва з позовом, про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування позову зазначає, що при зверненні до приватного нотаріуса дізнався про накладений арешт на усе його майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] , яка йому не належить. Арешт накладений в межах виконавчого провадження, відкритого ДВС Оболонського району м. Києва на підставі виконавчого напису № 2613 від 25.10.2005 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, про стягнення з нього на користь [PERSON] боргу у розмірі 219 029 грн. 00 коп., який погашено, проте арешт не знятий, а дане виконавче провадження на виконанні у ДВС Оболонського району міста Києва не перебуває. Оскільки борг перед [PERSON] погашено, однак внаслідок відсутності виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на його майно неможливо вирішити питання про скасування арешту, [PERSON] просить суд зняти арешт з усього його майна, зокрема скасувати арешт, накладений ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, реєстраційний номер обтяження: 52000915, дата реєстрації: 25.06.2007 року; зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, реєстраційний номер обтяження: 52000915, дата реєстрації 25.06.2007 року. [PERSON] надіслано до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07.08.2024 відмовлено у прийнятті визнання [PERSON] позову та залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю. Інші учасники справи у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що 12.08.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 206 980 грн. 00 коп., який зобов`язався повернути таку ж суму грошей у строк до 29.09.2005 року (а.с. 40-41). При цьому згідно записів [PERSON] на цьому договорі, [PERSON] борг виплачений повністю 21.03.2013 року (а.с. 41-45). Разом з цим на скріншотах із вебсторінки «ІС ДП «НАІС» міститься запис про обтяження щодо всього майна [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , за № [NUMBER] від 25.06.2007 року накладене Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою на виконання постанови АК217490, 397/6, 04.06.2007 ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, заборона № 145/07, сума 219029 грн. (а.с. 32, 33). Як вбачається з копії акту опису й арешту майна серії АВ № 362812 від 12.12.2005 державним виконавцем ВДВС в Оболонському районі накладено арешт на обігрівач білого кольору Ravanson, вартістю 300 грн., електрочайник Tefal, вартістю 50 грн., телефон Panasonic, вартістю 150 грн. (а.с. 36-39). 07.07.2023 [PERSON] звернувся до Оболонського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про зняття арешту майна в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], в тому числі з квартири [ADDRESS] (а.с. 46). Згідно повідомлення Оболонського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 20.07.2023 у відділі не перебуває на виконанні ВП № [NUMBER]. Відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень ВП № [NUMBER] завершено Першим Малиновським відділом ДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) (а.с. 47). За інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 376485790 від 29.04.2024 квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (3/4 частки) та [PERSON] (1/4 частки). Вказана квартира обтяжена іпотечним договором від 08.02.2023 в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34-35). Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що, виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. «Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються З огляду на зазначені приписи та правила ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 233/3516/18-ц (провадження № 61-4805св20). Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що позивач не є власником чи законним володільцем квартири з якої просить зняти арешт, належних та достатніх доказів накладення арешту на його майно в межах виконавчого провадження щодо стягнення з нього заборгованості, що виникла перед [PERSON] на підставі укладеного між ними договору позики суду в порушення вимог ст.ст. 13, 81 України не надано, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed