Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 946001604 від 24.12.2019 у розмірі 49\~724,90 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.12.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №946001604 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 4НАЕ96Х9. Зокрема, 24.12.2019 о 11:08 год відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до п.1.1. договору, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 19 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4 цього договору. Таким чином, кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним. Відразу після вчинених дій відповідача, 24.12.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 19\~000 грн на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №946001604 від 24.12.2019 становить 49\~724,90 грн, яка складається з наступного: 19\~000 грн - заборгованість по кредиту; 30\~724,90 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого, з урахуванням укладених 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022 та 31.12.2023 додаткових угод, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №946001604 від 24.12.2019 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №946001604 від 24.12.2019 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04.09.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №0409/24, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №946001604 від 24.12.2019 перейшло до ТзОВ «Юніт Капітал». У зв`язку з вищенаведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 10.12.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовну заяву сторона відповідача вважає необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що до позовної заяви не долучено доказів надіслання відповідачу пропозиції (оферти) укласти електронний договір. Так само відсутні докази того, що відповідач [PERSON] надіслав відповідь про прийняття цієї пропозиції (акцепт) в один із способів, визначених у ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Повідомляє, що відповідач не отримував жодних листів на адресу своєї електронної пошти та смс-повідомлень на мобільний телефон з паролями чи кодами, не входив на сайт первісного кредитора та не вводив там логінів чи паролів особистого кабінету. Також відповідач не надсилав первісному кредитору електронних повідомлень, не заповнював формулярів заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не вчиняв інших дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Також відповідач не скріплював договір електронним цифровим підписом. Зазначає, що відповідач не отримував ні від позивача, ні від попередніх кредиторів повідомлень про відступлення права грошової вимоги за договорами факторингу. З приводу розрахунку заборгованості зазначає, що кредит в розмірі 19 000 грн був наданий на 30 днів під 0,86 % в день, розмір відсотків за 30 днів становитиме 4 902 грн, а не 30 724,90 грн, як зазначається в позові. Як вбачається із розрахунку заборгованості позивач продовжував нараховувати відсотки поза межами 30-тиденного строку кредитування, що є неприпустимим. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 20.12.2024 представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Клопотання мотивоване тим, що відповідач [PERSON] з 05.07.2024 проходить військову службу у Національній гвардії України та виконує спеціальні (бойові) завдання зі стримування агресора із всебічного забезпечення обороноздатності країни на сході України. Просить зупинити провадження у даній справі до звільнення [PERSON] з військової служби, але не пізніше припинення (скасування) воєнного стану в Україні. Суд розглянувши подане клопотання виходить з наступного. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався та продовжений до теперішнього часу. Відповідно до положень пункту 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно із п.2 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України №201 від 05.07.2024 встановлено, що [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 05.07.2024 до 05.07.2027 і призначено на посаду стрільця 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно договору про правничу допомогу №1911/ц від 19.11.2024 та ордеру на надання правничої допомоги від 20.11.2024 адвокат Сибаль О.Б. представляє інтереси відповідача [PERSON] . Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду. Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини суду слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З врахування наведено, суд вважає, що зупинення провадження призведе до затягування розгляду справи, а тому, вважає, що об`єктивних перешкод для здійснення судового розгляду немає, так як відповідач має представника, який на даний час подав відзив на позовну заяву та додаткові заперечення, тобто повною мірою скористався своїм правом на надання доказів та заперечень щодо спростування позову, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити. 24.12.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому навів аналогічні пояснення, надані в позовній заяві. 03.01.2025\~представник відповідача\~подав додаткові\~заперечення,\~в яких\~зазначив,\~що оскільки\~відповідач [PERSON] \~з 05.07.2024\~був призваний\~під час\~мобілізації та\~сьогодні проходить\~військову службу\~у Національній\~гвардії України\~виконуючи спеціальні\~завдання зі\~стримування агресора\~із всебічного\~забезпечення обороноздатності\~країни,\~а тому\~відповідно до\~п.\~15\~ст.\~14\~ЗУ «Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей» проценти\~за користування\~кредитом йому\~не повинні\~нараховуватись. Відтак позовна вимога про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 30 724,90 грн заперечується відповідачем у повному обсязі. Що стосується заперечень щодо вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 19 000 грн, то такі були викладені стороною відповідача у відзиві на позовну заяву. Просить в задоволенні позову відмовити. 06.02.2025 представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 19\~000 грн. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Судом встановлено, що 24.12.2019 відповідач [PERSON] подав до ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявку на отримання грошових коштів в кредит /а.с. 65/. Згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» [PERSON] 24.12.2019 отримав одноразовий ідентифікатор для підписання договору 4НАЕ96Х9 /а.с. 66/. 24.12.2019 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 946001604, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 19\~000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4. цього договору /а.с. 60-61/. Відповідно до п.1.3. договору кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,86 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору. Відповідно до п. 1.6. розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем подано графік розрахунків, згідно якого: термін платежу 23.01.2020, сума кредиту 19\~000 грн, нараховані проценти 4\~902 грн, 23\~902 грн до сплати /а.с. 61/. Судом встановлено,\~що вищевказаний\~графік розрахунків,\~який є\~невід`ємною\~частиною договору № 946001604 від 24.12.2019, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 4НАЕ96Х9, який згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був відправлений позичальнику 24.12.2019 на зазначений ним номер телефону [NUMBER] , ідентифікатор введено позичальником 24.12.2019 /а.с. 61 зворот/. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» №08/2024 та платіжного доручення від 24.12.2019 відповідачу перераховано кошти на карту клієнта № 5363-54ХХ-ХХХХ-4132 в сумі 19 000 грн /а.с. 12, 70/. Також на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано додаткові угоди до договору №946001604 від 23.01.2020 та 22.02.2020, якими сторони продовжували строк, на який був наданий кредит за договором №946001604 від 24.12.2019, однак суд звертає увагу на те, що такі не підписані відповідачем ні власноручно, ні за допомогою одноразового ідентифікатора /а.с. 62-63/. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір та між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору. Такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Судом також встановлено, що 28.11.2018 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01 за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 14-17/. Додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2024 /а.с. 20, 21-22, 26, 27, 28/. Відповідно до реєстру прав вимоги №81 від 01.06.2020 ТзОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №946001604 від 24.12.2019 /а.с. 29-30/. 05.08.2020 між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №05/0820-01 за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 31-33/. Додатковими угодами №2 від 03.08.2021, №3 від 30.12.2022 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 продовжено строк дії договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 до 30.12.2024 /а.с. 36, 37/. Відповідно до Реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №946001604 від 24.12.2019 /а.с. 38-39/. 04.09.2024 між ТзОВ «Юніт Капітал» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №0409/24 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту /а.с. 40/. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №0409/24 від 04.09.2024 ТзОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за №946001604 від 24.12.2019 /а.с. 41-42/. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Як встановлено ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТзОВ «Юніт Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №946001604 від 24.12.2019, що був укладений між первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Суд визнає, що невиконанням умов договору порушені права нового кредитора у зобов`язанні, тому позивач має право вимагати повернення у [PERSON] заборгованості, яка складається з тіла кредиту в розмірі 19\~000 грн /а.с. 44-47/. Оскільки позивач, з врахуванням заяви від 06.02.2025 про зменшення позовних вимог, не просить стягнути нараховані проценти за користуванням кредиту, а лише тіло кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2\~422,40 грн понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». З метою документального підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №09/09/24-02 від 09.09.2024, додаткову угоду №3 від 09.09.2024 до договору про надання правничої допомоги №09/09/24-02 від 09.09.2024, акт прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2024 на суму 6\~000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року в справі №922/1964/21 зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). Оскільки відповідачем не надано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відтак із відповідача на користь позивача слід стягнути 6 000 грн витрат на правову допомогу.

Outcome: approved