Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП . В обґрунтування позову посилається на те, що 13 грудня 2022 р. о 09 годині 40 хв. по вул. Свято-Миколаївській в м. Березівка Одеської області водій [PERSON] керував автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «110307» з д.н.з [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, при цьому не вибравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, не врахував дорожнє покриття у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2109 з д.н.з. [NUMBER] та ВАЗ 21043 з д.н.з. [NUMBER] , які були припарковані на узбіччі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер». Вміст алкоголю за показами приладу склав 3,19 проміле. Дії правопорушника кваліфіковані як порушення п. 2.9а, 2.3б, 12.1 Правил дорожнього\~руху України затверджені\~Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. за № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130, статтею 124 КУпАП. Позивач зазначає, що однією із потерпілих була вона та наступного дня після ДТП, 14 грудня 2022 року винуватець ДТП [PERSON] написав їй розписку, в якій він зобов`язувався виплатити грошову суму в розмірі 1 800 доларів США, однак станом на час її звернення відповідач так її і не сплатив. Також позивач зазначає, що 04 січня 2023 року Березівським районним судом Одеської області було винесено постанову по справі № 494/1683/22, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124, ч. 1 ст.130КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення згідно із ч. 2 ст.\~36\~КУпАП у межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень. Вищевказана постанова суду набрала законної сили17 січня 2023 року. Посилається на те, що відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП особа, яка завдала шкоду. Відповідно до ст. 1192 ЦК така особа має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір матеріального\~збитку,\~заподіяного її\~автомобілю за\~узгодженням з\~винуватцем ДТП\~становить 1\~800\~доларів США,\~що еквівалентно\~до національної\~валюти гривні\~становить 1\~$\~США за\~офіційним курсом\~НБУ \~41,9403\~грн.\~тобто загальна\~сума матеріального\~відшкодування становить\~1\~800*41,9403 дорівнює 75 492,54 грн. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 75 492,54 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та стягнути на їх користь судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду. Процесуальні дії суду Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2024 року справу передано головуючому судді Рябчун А. В. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 27 січня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 19 лютого 2025 року. В судове засідання 19 лютого 2025 року відповідач [PERSON] не з`явився. Повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомив. Слухання справи відкладено на 05 березня 2025 року. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2025 року у судове засідання викликати відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» веб-порталі Березівського районного суду Одеської області в розділі «Справи Березівського районного суду Одеської області». Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 05 березня 2025 року клопотання представника позивача адвоката Волкова О. Л. про витребування доказів залишено без розгляду. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Фактичні обставини справи Постановою Березівського районного суду Одеської області від 04 січня 2023 року по справі № 494/1683/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП у межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень. При цьому у постанові Березівського районного суду Одеської області від 04 січня 2023 року встановлено, що 13 грудня 2022 р. о 09 годині 40 хв. по вул. Свято-Миколаївській в м. Березівка Одеської області водій [PERSON] керував автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «110307» з д.н.з [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, при цьому не вибравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, не врахував дорожнє покриття у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2109 з д.н.з. [NUMBER] та ВАЗ 21043 з д.н.з. [NUMBER] , які були припарковані на узбіччі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер». Вміст алкоголю за показами приладу склав 3,19 проміле. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13. Встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що в момент дорожньо-транспортної пригоди вона перебувала за кермом автомобіля ВАЗ 2109 з д.н.з. [NUMBER] . Іншою підставою для відшкодування шкоди позивачка зазначила наявність розписки, написаної відповідачем, відповідно до якої останній зобов`язався виплатити позивачці 1 800 доларів США на ремонт автомобіля. До матеріалів справи позивачем не долучено доказів належності їй на праві власності автомобіля ВАЗ 2109 з д.н.з. [NUMBER] , який зазнав ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.12.2022 року. Зазначена обставина також не була встановлена під час розгляду справи в судовому засіданні 05 березня 2025 року. При цьому в своїх поясненнях ні позивачка, ні її представник не вказали особу власника автомобіля ВАЗ 2109 з д.н.з. [NUMBER] , натомість на запитання суду позивач зазначила, що вона не пам`ятає хто є власником. Також у постанові Березівського районного суду Одеської області від 04 січня 2023 року по справі № 494/1683/22 не зазначено анкетних даних власника автомобіля ВАЗ 2109 з д.н.з. [NUMBER] . Аналіз норм процесуального права, а також норм статей 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України). Отже, обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як: вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 371/363/20 (провадження № 61-543св23), від 24 січня 2024 року у справі № 601/790/22 (провадження № 61-6002св23). Суд дійшов висновку про те, що доводи позивача [PERSON] про порушення її прав відповідачем та наявність підстав для стягнення з останнього на її користь збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, не підтвердилися під час розгляду справи. Зокрема, судом не встановлено наявності у позивачки порушеного права, яке підлягає відновленню у судовому порядку, і як наслідок наявності у неї права на звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed