Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Арабаджи І.М., звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , ТОВ «КСН-Сервіс», [PERSON] , третя особа: Територіальний сервісний центр МВС №5141, про договору купівлі-продажу та договору комісії недійсними та стягнення грошової компенсації. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 року дану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі і призначено до підготовчого судового засідання. В травні 2023 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Арабаджи І. М., було подано заяву про уточнення позовних вимог. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила суд визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль, NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб. см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] .Стягнути з\~ [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] [INFO] , Паспорт № [NUMBER] від 14.04.2021 року, орган, що видав 5115, РНОКПП: [NUMBER] , грошову компенсацію за частину автомобіля NISSAN TERRANO, 1998\~року випуску,\~об`єм двигуна\~ 2389\~куб.\~см.,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~VIN:\~ [NUMBER] , у розмірі 75 051 (сімдесят п`ять тисяч п`ятдесят одна) гривня, 8 (вісім) копійок.Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] [INFO] , Паспорт № [NUMBER] від 14.04.2021 року, орган, що видав 5115, РНОКПП: [NUMBER] , витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1501\~(одна\~тисяча п`ятсот\~одна)\~гривня,\~4\~(чотири)\~копійки. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] [INFO] , Паспорт № [NUMBER] від 14.04.2021 року, орган, що видав 5115, РНОКПП: [NUMBER] , витрати,\~що пов`язані\~з залученням\~експерта на\~проведення дослідження\~ринкової вартості\~транспортного засобу\~у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] [INFO] , Паспорт № [NUMBER] від 14.04.2021 року, орган, що видав 5115, РНОКПП: [NUMBER] , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. У відзиві на позовну заяву просив постановити рішення, яким визнати на праві спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб. см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . В іншій частині позовні вимоги не визнавав, а саме стосовно вимоги про стягнення грошової компенсації у розмірі за вартості NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб. см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , зазначивши, що з інформаційно-консультативної довідки, складеної Оціночною компанією ТОВ Галтекс Плюс (станом на 03.08.2022 рік), у зв`язку з тим, що перша довідка складена Оціночною компанією ТОВ Галтекс Плюс без технічного огляду автомобіля NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб. см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , будь-якого дослідження його технічного стану, комплектності та укомплектованості. Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судових зборів та витрат на залучення експерта на проведення дослідження ринкової вартості транспортного засобу вважає, що ці позовні вимоги є необгрунтованими, явно завищеними. В судове засідання сторони не з`явились. Матеріали справи містять заяви щодо розгляду справи за їх вісутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Судом встановлено наступне. 07.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №746. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 02.02.2021 року (справа №521/15220/20), шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] був розірваний та [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] . 22.12.2015 року (в один день) під час перебування сторін у шлюбі ними набуто спільне майно, а саме транспортний засіб, автомобіль NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , який було зареєстровано 23.12.2015 на [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , а також було придбано транспортний засіб, автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб см., державний номерний знак [NUMBER] , який 23.12.2015 було зареєстровано на [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Таким чином автомобіль NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] придбано у період перебування у шлюбних відносинах та належить кожному з подружжя на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Інформаційно-консультаційної довідки №GP220721-001/1 від 03.08.2022 року здійснена оцінка станом на 11.10.2021 року транспортного засобу, легкового автомобіля NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , складає: 150\~103,15 грн. Щодо другого транспортного засобу, придбаного за час шлюбу, а саме транспортний засіб HONDA ACCORD, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Судом \~встановлено за\~допомогою електронного\~ресурсу Судова\~влада та\~Єдиного державного\~реєстру судових\~рішень,\~що \~ [PERSON] \~у січні\~2022\~року [PERSON] \~звернувся до\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовною заявою\~про поділ\~спільного майна\~(\~справа №\~521/1249/22),\~а саме\~щодо здійснення\~поділу майна\~шляхом визначення\~за [PERSON] \~права власності\~на \~частки на\~рухоме майно,\~а саме:\~автомобіль HONDA\~ACCORD,\~2004\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~VIN: [NUMBER] \~та стягнення\~з [PERSON] )\~половину вартості\~спільного майна\~подружжя,\~яка складає\~в сумі\~90\~706,\~00\~гривень в\~якості грошової\~компенсації. Малиновським районним судом м. Одеси винесено рішення від 14.09.2022 року у справі № 521/1249/22, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Здійснено поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобілю HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , шляхом виділення його у власність відповідачу [PERSON] та стягнуто з відповідача: [PERSON] , на користь [PERSON] , компенсації його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , що складає половину від його вартості в сумі 90706, 00 (дев`яносто тисяч сімсот шість гривень ) та судовий збір у розмірі 1814, 12 гривень. Постановою Одеського апеляційного суду від 16.11.2023 року у справі № 521/1249/22; провадження №22-ц/813/5016/23 Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнанов порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на частину автомобіля марки HONDA ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . В решті позову відмовлено. \~ \~ \~ \~Станом на момент 04.03.2025 року, [PERSON] з касаційною скаргою по справі № 521/1249/22; провадження №22-ц/813/5016/23 до відповідного касаційного суду не звертався. Також, за допомогою електронного ресурсу Судова влада та Єдиного державного реєстру судових рішень, було встановлено, що 16.12.2024 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, справа № 521/19837/24. Відповідно до інформаційно консультаційної довідки вих № GP220721-001 від 03.08.2022 року, ринкова вартість транспортного колісного засобу NISSAN TERRANO, 1998 року випуску, об`єм двигуна 2389 куб см., державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , складає: 150103,15 грн. Відповідно висновку судового експерта Крутих Є.О. від 12.06.2023 року № 102-23 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу NISSAN TERRANO д.н.з. [NUMBER] ринкова вартість автомобіля NISSAN TERRANO д.н.з. [NUMBER] визначена рівною 123602,95 грн. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц). Крім того, в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №911 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Зазначена позиція прослідковується в низці судових рішень Верховного Суду, зокрема в постанові від 13.05.2019 року у справі № 638/1962/17 (провадження № 61-25286св18), постанові від 06.03.2019 року у справі №754/11103/16-ц (провадження № 61-28144в18), постанові від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16- (провадження N° 61-26356в18), постанові від 17.04.2019 року у справі №631/1982/16-ц (провадження N° 61-36690в18), постанові від 10.10.2019 року у справі № 607/2831/16-ц (провадження N° 61-27855в18) тощо. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (такий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Тож частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20. \~ \~ \~ \~Вирішуючи спір, суд зазначає наступне. Судом сторонам роз`яснено щодо з`явлення клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою усунення розбіжностей в порядку і способу визначення ринкової вартості спірного майна т/з NISSAN TERRANO д.н.з. [NUMBER] . Про проведення будь-якої іншої оцінки даного ТЗ сторони та їх представники під час розгляду справи судом не клопотали. Судом приймається до уваги висновок судового експерта Крутих Є.О. від 12.06.2023 року № 102-23 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу NISSAN TERRANO д.н.з. [NUMBER] ринкова вартість автомобіля NISSAN TERRANO д.н.з. [NUMBER] визначена рівною 123602,95 грн. як такий, що виконаний в порядку і спосіб передбачений ЦПК та ЗУ «Про судову експертизу», з попередженням експерта про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 387 КК України. Судом відхиляється інформативно консультаційний висновок наданий стороною позивача як неналежним доказ, оскільки він не відповідає ст. 77,106 ЦПК України. Так, спірний автомобіль придбано сторонами під час перебування ними в шлюбі, а тому в силу викладених вимог Закону вважається спільним сумісним майном подружжя. Згідно до висновку судового експерта Крутих Є.О. від 12.06.2023 року № 102-23 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу NISSAN TERRANO д.н.з. [NUMBER] ринкова вартість автомобіля NISSAN TERRANO д.н.з. [NUMBER] визначена рівною 123602,95 Спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому другий з подружжя має право на відшкодування йому 1/2 частини вартості спірного автомобіля, визначеної станом на час розгляду справи 123602,95 грн, тобто на 61801,48 грн. Отже, позов в частині компенсації половини вартості автомобіля та визнання його об`єктом права сумісної власності подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу судом зазначається наступне. Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з вимогами ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: договір про надання правничої допомоги № 01/08 від 01.08.2022, ордер серії ВН № 1175036 від 19.08.2022, копію акту приймання-передачі наданих юридичних послуг до договору № 01/08 від 01.08.2022 про надання правової допомоги, меморіальний ордер № @2PL108078 від 03.08.2022 року про оплату позивачем [PERSON] адвокату Арабаджи І.М. коштів на суму 20000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). \~ \~ \~ \~ Представник\~відповідача -\~адвокат Портна\~ У.О.,\~у відзиві\~на позовну\~заяву \~ заперечувала\~щодо стягнення\~вират на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 20000\~грн. зазначала, що витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. є неспівмірними з ціною позову, яка складає менше ніж розмір витрат на правову допомогу, складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності цих витрат, на думку суду витрати на професійну правничу допомогу слід задовольнити в розмірі 18000 грн., які є співмірними по відношенню до обставин справи, а тому з відповідача у користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 18000 грн. Також, згідно з платіжною інструкцією №0.0.2646855433.1 від 19.08.2022 позивачем за подання даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1501,04 грн; відповідно до квитанції від 02.08.2022 позивачем здійснено ТЗОВ «Галтекс Плюс» оплату за інформаціно-консультаційну довідку у розмірі 1500,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1236,02 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial