Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про встановлення факту належності заповіту. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 09.01.2020 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу від 02.06.2020 року за заявою [PERSON] від 04.11.2020 року. Проте державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав неможливості установлення ідентичності особи, яка звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом з особою, на користь якої складно заповіт, оскільки у заповіті вказано прізвище особи « [PERSON] », а у паспорті « [PERSON] ». Оскільки заповідач померла, у позасудовому порядку виправити вказану помилку неможливо, заявник звертається до суду з метою встановлення юридичного факту належності заповіту [PERSON] [PERSON] у спадковій справі №524/2020. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третіх осіб задоволено. Залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Реву І.М. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмістрову Н.В. 01.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, у якому він заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, оскільки заповіт його тітки [PERSON] не відповідав її внутрішній волі, а тому є нікчемним. У відповіді на відзив відповідача на позовну заяву [PERSON] вказала, що факт належності заповіту [PERSON] підтверджується письмовими доказами, які знаходяться у матеріалах спадкової справи №524/2020 Першої київської державної нотаріальної контори. 16 червня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Рева І.М., приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Бурмістрова Н.В., Орган опіки та піклування Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання недійсним заповіту, встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, а саме квартири, а також будівлі та земельної ділянки на якій вона розташована, та визнання права власності на такі об`єкти нерухомого майна. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року визнано необґрунтованою заяву [PERSON] про відвід судді Горбенко Н.О. Матеріали справи передано до канцелярії суду для здійснення автоматизованого розподілу іншому судді відповідно до ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О. відмовлено. У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] наполягав на відсутності підстав для задоволення позову та просив викликати у судове засідання та допитати у якості свідків його, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 30 липня 2021 року на адресу суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Бурмістрової Н.В. у яких вона вказала, що прізвище особи, на яку було складено заповіт було записано зі слів заповідача, при зачитуванні заповіту будь-яких зауважень висловлено не було, проте нотаріус допускає, що у прізвищі [PERSON] можливо було допущено помилко. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року заяву відповідача задоволено. Зупинено провадження у справі № 753/1338/21 до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №759/15036/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка представляє інтереси неповнолітньої [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмістрова Н.В., Орган опіки та піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання недійсним заповіту, встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року у справі №759/15036/21 [PERSON] відмовлено у задоволенні позову. Рішення не набрало законної сили. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2024 року відновлено провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року виправлено описку в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2024 року у справі ун. № 753/1338/21 (пр. № 2/759/70/25), зазначивши вірно дату її винесення «14 січня 2025 року». В решті ухвалу залишено без змін. 19 лютого 2025 року [PERSON] надано суду для приєднання до матеріалів справи копію висновку експерта №090225 за результатами лінгвістичного (мовознавчого) дослідження за заявою [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до початку судового засідання через канцелярію суду подала заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить провести судове засідання без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового слухання, про що свідчить трекінг поштового відправлення, яким [PERSON] була направлена ухвала від 19 лютого 2025 року. Клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином у відповідності до вимог закону. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмістрова Н.В. у своїх поясненнях від 30 липня 2021 року просила справу розглянути у її відсутність у зв`язку із неможливістю бути присутньою в судовому засіданні. Від державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори 28 липня 2021 року надійшов лист про розгляд справи без представника нотаріальної контори на весь час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 7). За життя [PERSON] 09 січня 2020 року склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмістровою Н.В., зареєстровано в реєстрі №20 (а.с. 8). Згідно заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усі її права та обов`язки, які їй належать на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Києва (а.с. 8). [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяла її матір [PERSON] , подала до Першої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Реви І.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з неможливістю встановити ідентичність особи, яка звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом з особою, на користь якої складений заповіт, а саме: в заповіті « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] » (а.с. 7). Згідно висновку експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» №090225 за результатами лінгвістичного (мовознавчого) дослідження за заявою [PERSON] , підготовленого 14 лютого 2025 року, прізвища [PERSON] та [PERSON] лінгвістично ідентичні, оскільки становлять орфографічні варіанти того самого прізвища, українського за походженням. Згідно із чинним правописом, нормативна форма цього прізвища - [PERSON] (а.с. 136-140). Відповідно до положень статті 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист. Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу [PERSON] необхідно в подальшому для реалізації своїх спадкових прав. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Позива ч звернулася із позовом до суду про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа - заповіту [PERSON] , з метою належного оформлення прав на спадкове майно, оскільки невідповідність в написанні прізвища спадкоємця в цьому правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації нею права на належне розпорядження своїми правами. Суд також звертає увагу на те, що відповідачем [PERSON] вказаний заповіт оспорюється в межах цивільної справи унікальний номер 759/15036/21. Досліджені докази, які є належними та допустимими, вказують на те, що в заповіті прізвище особи відносно якої його складено написано як « [PERSON] », що є відмінним від написання його у паспорті « [PERSON] ». Ця обставина унеможливлює оформлення спадкових прав в межах нотаріального провадження, так як виправити помилку в заповіті неможливо. З огляду на вищезазначене, внести виправлення у вказаних документах в частині правильності написання його повних даних прізвища, імені та по батькові для заявника в позасудовому порядку неможливо. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством. Тому факт належності йому вказаного документу є обставиною, що стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Однак, враховуючи, що предметом розгляду цього позову є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, від чого залежать майнові права [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] обрано невірний спосіб захисту. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Реви І.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, спадковим майном є: квартира [ADDRESS] . В матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що інший спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини, [PERSON] оспорює дійсність вищезгаданого заповіту. Суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту, яким позивач просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , належить заповіт [PERSON] , [INFO] , який складений на користь [PERSON] , [INFO] , у спадковій справі №524/2020 Першої київської державної нотаріальної контори, не підлягають до задоволення, оскільки дані обставини підлягають доведенню в межах позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно та не вимагають окремого судового рішення. З урахуванням наведеного, у задоволенні позову про встановлення факту належності заповіту слід відмовити. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, при цьому позивач за законом звільнена від сплати судового збору, тому суд відносить його на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed