Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулався до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Олександрівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2004 року до весни 2022 року з відповідачкою проживав в незареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох дітей - дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] . Навесні 2022 року відповідач разом з дітьми виїхала до Болгарії, але в серпні 2024 року повернулася з меншою донькою [PERSON] до України та 05.08.2024 року склала заяву про відмову від своїх батьківських прав на малолітню дитину [PERSON] [INFO] . Заява завірена приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. Потім відповідачка повернулася до Болгарії залишивши доньку проживати з позивачем. З того часу не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться здоров`ям та успіхами доньки у школі, ніяк не проявляє батьківських почуттів, не виконує батьківських обов`язків та не користується батьківськими правами. Сам факт письмової відмови від батьківських прав є підтвердженням того. Просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] [INFO] . 29.11.2024 року ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку загального провадження. 30.01.2025 року в підготовчому засіданні ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області відмовлено в прийнятті визнання відповідачкою [PERSON] позову про позбавлення батьківських прав та вирішено продовжити судовий розгляд. В судове засідання з`явився позивач, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 16.01.2025 року надала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В судове засідання з`явився представник третьої особи спеціаліст служби у справах дітей Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, щодо задоволення позовних вимог не заперечував, пославшись на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] . Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами серії [NUMBER] виданого 12.12.2013 та серії [NUMBER] виданого 24.10.2017 року. Сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно довідки №2624 від 23.10.2024 про склад сім`ї Олександрівської селищної ради видана [PERSON] - дочка [PERSON] 2017 року народження проживає [ADDRESS] разом з позивачем. Згідно заяви відповідачки [PERSON] від 05.08.2024 року, зареєстрованої в реєстрі №416 та посвідченої приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І., остання відмовилася від своїх батьківських прав на малолітню дитину [PERSON] . Згідно витягу з реєстру Олександрівської територіальної громади відповідачка [PERSON] з 20.11.2017 була зареєстрована за адресою [ADDRESS] та 18.07.2024 знята з реєстрації. Згідно з висновком органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради №2543/02.2-12 від 31.10.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , орган опіки і піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно малолітньої доньки гончаренко [PERSON] [INFO] . Крім того, в судовому засіданні були заслухані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які показали, що на цей час відповідачка [PERSON] проживає за кордоном, а малолітня донька [PERSON] проживає разом з батьком позивачем по справі, який про неї піклується та займається її вихованням. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Між тим, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Саме лише твердження позивача про те, що відповідачка знаходиться за кордоном та не займається вихованням дитини не є належним підтвердженням систематичної винної поведінки відповідача та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Проживання матері окремо від дитини не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в якнайкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України оцінюється у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Відповідно до ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Висновок органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради №2543/02.2-12 від 31.10.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] 23.09.2017 року складений поверхнево і ґрунтується лише на заяві позивача та наданої ним нотаріально завіреної заяви відповідачки про відмову від своїх батьківських прав. Позиція матері дитини, яка висловила згоду у заяві про відмову від батьківських прав на дитину, органом опіки та піклування не досліджувалася, заходи впливу до матері не застосовувалися. Щодо нотаріально посвідченої заяви відповідачки [PERSON] від 05.08.2024 про відмову від своїх батьківських прав на малолітню дитину [PERSON] та заяви про визнання позову суд зазначає наступне. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Вказані заяви не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Вказана позиція також узгоджується з постановою КЦС ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Судом також критично оцінюються покази свідків [PERSON] , (батько позивача) та [PERSON] (брат позивача), а також свідків [PERSON] , [PERSON] оскільки вони є близькими родичами та товаришами позивача, тому можуть бути зацікавленими в результатах розгляду справи. Крім того, вказані свідки надали суду пояснення лише про те, що відповідачка знаходиться за кордоном, а вихованням дитини займається позивач [PERSON] , однак будь-яких пояснень щодо ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків суду не надали. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відсутні також докази ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на позивача. На думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишилася без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення дитині будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed