Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором найму (оренди) житла у розмірі 25 500 грн, а також судові витрати. Позов мотивує тим, що 16 червня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір найму (оренди). Позивач є власником квартири [ADDRESS] . За умовами Договору найму ФОП [PERSON] (наймодавець) зобов`язувався передати [PERSON] (наймачеві) у строкове платне користування квартиру [ADDRESS] . Наймач зобов`язувався прийняти зазначене майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього Договору повернути об`єкт оренди. Відповідно до п.3.1. договору, наймач за користування орендованим майном сплачує орендну плату. Розмір орендної плати становить 8500 грн за місяць. Однак, свій обов`язок щодо оплати відповідач не виконує належним чином, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 25 500 грн. Просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою судді від 27 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надавався п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, однак такий суду не було надано. Представник позивача позов підтримав з мотивів та підстав наведених у такому, додатково зазначив, що відповідач у добровільному порядку відмовляється погасити заборгованість. Також просить стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомив, відзив не подавав. У відповідності до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265, 280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. З врахуванням положень\~ст.12 ЦПК України\~щодо принципу змагальності сторін, слід зазначити, що відповідач відзив на позов суду не надано, доводи позивача не спростовані. Судом установлено, що 16.06.2024 між ФОП [PERSON] (наймодавець)\~та [PERSON] \~(наймач)\~було укладено\~договір найму\~(оренди)\~квартири.За умовами Договору найму ФОП [PERSON] (наймодавець) зобов`язувався передати [PERSON] (наймачеві) у строкове платне користування квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1. Договору передбачено, що наймач за користування орендованим майном сплачує орендну плату. Розмір орендної плати становить 8\~500 гривень за місяць. Станом на дату звернення з позовом у відповідача виникла заборгованість за три місяці користування житлом (липень, серпень, вересень 2024 року) у розмірі 25\~500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача сплачується плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, не здійснював у повній мірі орендні платежі, визначені договором оренди. Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, між сторонами булу укладено договір оренди квартири і позивач передав квартиру за адресою: [ADDRESS] , та у якого виникла заборгованість по оплаті орендної плати будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] у встановлений строк виконував свої зобов`язання за вказаним договором оренди, матеріали справи не містять. 27.09.2024 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію, щодо необхідності сплати наявної заборгованості по орендній платі. Отже, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання власних зобов`язань щодо сплати орендної плати, суд вважає заявлені позовні вимоги задоволити у повному обсязі. При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, так як позов задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення, понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 1211,20 гривень. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 10 000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.

Outcome: approved