Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

26.08.2024 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з державного бюджету України на свою користь грошову суму в розмірі 705\~766,94 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги вмотивовані тим, що у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12020170090002431 від 30.07.2020 року відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України, [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307. ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, [PERSON] ст. 307 КК України, обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України. Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.07.2021 по справі № 542/4611/20 (№ 1-кс/524/2092/21) у кримінальному проваджений, внесеному до ЄРДР за № 12020170090002431 від 30.07.2021, було накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 15.07.2021 року, в т.ч. і на автомобіль марки Ford Mustang, реєстраційний номер [NUMBER] , та ключі від автомобіля, власником яких є [PERSON] . Тимчасовим місцем зберігання речового доказу - автомобіля марки Ford Mustang, реєстраційний номер [NUMBER] , визначено майданчик для вилучених та арештованих транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140. Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, в кінці лютого 2022, з метою перевірки зберігання автомобіля, [PERSON] приїхала на майданчик для вилучених та арештованих транспортних засобів ГУНІІ в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140, однак свого вилученого автомобіля там не виявила. У подальшому від працівників правоохоронного органу стало відомо, що 25.02.2022 зі спецмайданчика викрадено більше 170 коштовних автомобілів, що належали на праві власності іншим особам, в т.ч. і автомобіль [PERSON] 16.03.2022 за фактом неналежного зберігання речового доказу по кримінальному провадженню № 12020170090002431 30.07.2021, Першим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі до ЄРДР було внесено відомості №12022080000000162 від 16.03.2022 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Постановою про залучення в якості потерпілого, що винесена старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 11.11.2022 року [PERSON] , [INFO] , визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12022080000000162 від 16.03.2022 року за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України. 30.12.2022 автомобіль марки Ford Mustang, легковий седан - В; шасі № [NUMBER] , чорний, 2015 рік випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , оголошено у розшук. На теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі та розшукові дії. Загальна вартість викраденого майна складає 705\~766,94 грн., що підтверджується звітом з оцінки майна від 29.06.2024. Крім того, позивачці внаслідок протиправних дій завдано моральної шкоди, що полягає у негативних емоціях та переживаннях, страху за себе та членів своєї сім`ї у зв`язку з непередбачуваним зниженням достатку, що викликало погіршення її стану здоров`я, крім того тривале порушення її прав викликало відчуття незахищеності від протиправних посягань, у зв`язку з чим просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 200\~000,00 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2024 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 09.09.2024 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Клєц Т.С. надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду. 25.09.2024 року від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У своїх запереченнях послалась на те, що відповідно до ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.07.2021 по справі № 542/4611/22 було накладено арешт на майно, зокрема, на автомобіль Ford Mustang, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який на теперішній час не скасовано, у зв`язку з чим вважає, що у позивача на даний час не виникло права на повернення зазначеного автомобіля та відсутнє право вимоги на відшкодування матеріальної шкоди. Представник з посиланням на приписи ст. ст. 1162, 1172 ЦК України, зазначила, що позивачем не було надано документів про визнання дій органу поліції протиправними, що вже свідчить про відсутність усіх складових елементів шкоди. Вважає, що є недоречним обґрунтування розміру матеріальної шкоди звітом з оцінки майна, який було завершено 29.06.2024, оскільки жодної інформації про стан автомобіля позивача, дата випуску якого є 2015 рік, його функціональний або фізичний знос навіть станом на дату його арешту 2021 року невідомий. Також, зазначила, що відповідно до звіту, оцінка проводилася стосовно умовного середньостатистичного легкового автомобіля Ford Mustang 2015 року випуску, а тому розмір вартості, що вказаний у звіті про оцінку майна є умовним та загальним. Разом з тим, Державна казначейська служба України є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює виконання судових рішень по таких справах відповідно до наданих повноважень. Вважає, що відповідачем не було порушено права позивача, оскільки Державна казначейська служба України не була учасником спірних правовідносин між позивачем та правоохоронним органом. Враховуючи викладене вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а отже у позивача на даний час не виникло права на вимогу щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди. 27.09.2024 року від представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши наступне. Обов`язок щодо повернення майна внаслідок скасування арешту лежить саме на слідчому та прокуророві, а не на юридичній особі з якою зазначені посадові особи перебувають у службово-трудових відносинах. Вважає, що у зв`язку з тим, що не встановлено вину слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області або інших працівників ГУНП в Запорізькій області, даний позов передчасним. Крім того, позивачкою в установленому порядку не доведено наявність шкоди (збитків), безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між завданими збитками та діями ГУНП, оскільки належними та допустимими доками не доведено склад цивільного правопорушення. Оціночна вартість суб`єкта оціночної діяльності станом на 29.06.2024 не встановлює розмір дійсної шкоди, оскільки оцінка зроблена без наявності предмета оцінки в натурі та без врахування фактичного зносу, станом на день звернення з позовом до суду. Долучені позивачем докази на підтвердження наявності матеріальної шкоди не є належними, допустимими та достовірними, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутнє обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди та розрахунку розміру такої шкоди. 07.10.2024 року від представника позивача адвоката Клєц Т.С. надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, у якому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з врахуванням доводів, викладених у відповіді на відзив. Додатково зазначила, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Крім того, відповідальною особою за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у даному випадку є ГУНП в Запорізькій області, як особа, відповідальна за збереження та повернення тимчасово вилученого майна. При цьому, збитки завдані неправомірними діями та/або бездіяльністю ГУНП в Запорізькій області підлягають стягненню з Державної казначейської служби України. Сторона позивача вважає, що сума 200 000,00 грн. буде достатньою для відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди і відновлення її психологічного стану. Враховуючи викладене представник вважає, що з Державної казначейської служби України підлягає стягненню матеріальна та моральна шкода завдана неправомірними діями та /або бездіяльністю ГУНП в Запорізькій області. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім того, вказаною ухвалою було продовжено позивачу [PERSON] процесуальний строк для подання відповіді на відзив, документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до них доказів іншим учасникам справи. 05.11.2025 року від представника позивача адвоката Клєц Т.С. надійшла відповідь на відзив ГУНП в Запорізькій області з посиланням на те, що внаслідок неправомірних дій та/або бездіяльності відповідача ГУНП в Запорізькій області було втрачено (викрадено) автомобіль позивачки, а отже порушено її право на мирне володіння майном внаслідок чого їй завдана матеріальна та моральна шкода. Відповідачем 1 не виконано обов`язок зі збереження майна власника, а тому наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків. При цьому, юридичні, а не фізичні особи, будуть виступати у даному позові в якості відповідачів, та саме юридичні особи несуть відповідальність за збереження майна позивача, а тому до них заявляється відповідна правова вимога. У судовому засіданні позивач та її представник зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповідях на відзиви, у зв`язку з чим наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Державної казначейської служби України підтримала доводи викладені у відзиві, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у ньому. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. (ч. ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України). Судом встановлено, що у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12020170090002431 від 30.07.2020 року відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.07.2021 по справі № 542/4611/20 (№ 1-кс/524/2092/21) у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020170090002431 від 30.07.2021, було накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 15.07.2021 року, в т.ч. і на автомобіль марки Ford Mustang, реєстраційний номер [NUMBER] , та ключі від автомобіля, власником яких є [PERSON] . Тимчасовим місцем зберігання речового доказу - автомобіля марки Ford Mustang, реєстраційний номер [NUMBER] , визначено майданчик для вилучених та арештованих транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140. У своїх доводах позивачка пояснювала, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, в кінці лютого 2022, з метою перевірки зберігання автомобіля, вона приїхала на майданчик для вилучених та арештованих транспортних засобів ГУНІІ в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140, однак свого вилученого автомобіля там не виявила. В подальшому від працівників правоохоронного органу їй стало відомо, що 25.02.2022 зі спецмайданчика викрадено більше 170 автомобілів, що належали на праві власності іншим особам, в т.ч. і авто [PERSON] 16.03.2022 за фактом неналежного зберігання речового доказу по кримінальному провадженню № 12020170090002431 30.07.2021, Першим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі до ЄРДР було внесено відомості №12022080000000162 від 16.03.2022 року за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Постановою про залучення в якості потерпілого, що винесена старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 11.11.2022 року [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12022080000000162 від 16.03.2022 року за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України. Згідно з відповіддю ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі № 1702-2857/2024 від 21.02.2024, 30.12.2022 автомобіль марки Ford Mustang, державний реєстраційний номер [NUMBER] , оголошено у розшук. На теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі та розшукові дії. Відповідно до звіту з оцінки майна від 29.06.2024 року, об`єктом оцінки є умовний середньостатистичний колісний транспортний засіб, а саме легковий автомобіль Ford Mustang, 2015 року випуску, який є функціональним аналогом легкового автомобіля Ford Mustang, (2015 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN- код № [NUMBER] , колір чорний, тип палива бензин). На підставі виконаних досліджень та розрахунків з урахуванням рекомендацій приведених в „Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, ринкова вартість об`єкта оцінки склала 705\~766,94 грн. з урахуванням ПДВ. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідно висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 02 грудня 2020 року справа № 303/1776/19 (провадження №61- 3440св20) від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61- 11184св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа № 920/715/17. Відповідно до загальних правил, визначених ч. 1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб. Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа № 920/715/17). Відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 2, 4 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 затверджено порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок). У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку). В той же час, в Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України та Державної судової адміністрації від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, а саме в пункті 19 закріплені положення щодо зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов`язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу. Отже, обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно було вилучено, прямо передбачений чинним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що саме на відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізької області законодавством покладено обов`язок щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна та передання його власнику в разі прийняття уповноваженим органом рішення про повернення майна власнику. Натомість, відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області після одержання тимчасово вилученого речового доказу автомобіля, що належить позивачці по справі та розміщення його на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140, не було забезпечено його належної схоронності та зберігання та в подальшому зазначений автомобіль позивача було викрадено, з огляду на що, його дії перебувають в безпосередньому причинному зв`язку із шкодою заподіяною позивачу неналежним зберіганням належного їй транспортного засобу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, учасниками справи не оспорюється, що ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.07.2021 по справі № 542/4611/20 (№ 1-кс/524/2092/21) у кримінальному проваджений, внесеному до ЄРДР за № 12020170090002431 від 30.07.2021, було накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 15.07.2021 року, в т.ч. і на автомобіль марки Ford Mustang, реєстраційний номер [NUMBER] . При цьому, тимчасовим місцем зберігання речового доказу, а саме зазначеного автомобіля, визначено майданчик для вилучених та арештованих транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140. При цьому, за фактом неналежного зберігання речового доказу по кримінальному провадженню № 12020170090002431 30.07.2021 року, до ЄРДР було внесено відомості №12022080000000162 від 16.03.2022 року за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. У своїх доводах представник відповідача ГУНП в Запорізькій області зазначав, що обов`язок повернення майна внаслідок скасування арешту лежить на слідчому та прокурорі, а отже оскільки на разі не встановлена вина слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області або інших працівників ГУНП в Запорізькій області, то подання зазначеного позову є передчасним. Однак, відповідачем ГУНП в Запорізькій області суду не надано розписки, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу та документ про технічний стан транспортного засобу при передачі автомобіля позивача на штрафний майданчик, складання якого передбачено п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду. Відповідно до звіту з оцінки об`єктом якої є умовний середньостатистичний колісний транспортний засіб, а саме легковий автомобіль Ford Mustang, 2015 року випуску, який є функціональним аналогом легкового автомобіля Ford Mustang, (2015 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN- код № [NUMBER] , колір чорний, тип палива бензин), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю склала 705 766,94 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідачі у своїх доводах посилались на те, що немає жодної інформації про стан автомобіля позивача, роком випуску якого є 2015 рік, його функціональний та фізичний знос навіть станом на дату його арешту у 2021 році, а тому робити оцінку такого автомобіля є недоречним. При цьому, у відповідності до п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, представником відповідача ГУНП в Запорізькій області не було надано документ про технічний стан транспортного засобу при передачі автомобіля позивачки на штрафний майданчик. Отже, у результаті неналежного зберігання транспортного засобу вилученого у [PERSON] їй спричинено матеріальну шкоду у розмірі 705 766,94 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем надано суду висновок автотоварознавчого дослідження та копії сертифікатів та свідоцтв, які надають спеціалісту - автотоварозавцю, оцінювачу [PERSON] право проводити відповідні дослідження та складати відповідні висновки. Також, дослідивши наданий позивачем звіт про оцінку майна, суд дійшов висновку, що він відповідає вимогам закону та є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, тому суд вважає, що розмір заподіяної матеріальної шкоди, що зазначений у висновку, є дійсним, узгоджується із іншими доказами у справі, і сума збитку, яка вказана у даному висновку, підлягає стягненню на користь позивача. Разом із тим, не погоджуючись із розміром визначеної позивачем матеріальної шкоди, відповідач не спростував правильність розрахунку за кошторисом та при розгляді справи не заявив клопотання про призначення судової експертизи з цього питання, як і не надав суду інших висновків експертів щодо іншого розміру збитку, належними і допустимими доказами надані позивачем висновки автотоварознавчого дослідження не спростовував, а тому суд вважає, що позивачем наданий належний письмовий доказ в підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди і вважає встановленим даний розмір матеріальної шкоди, завданої зберіганням автомобіля позивача. Посилання відповідача на необхідність доводити позивачем факт спричинення шкоди саме ГУНП є необґрунтованим. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 28 жовтня 2019 року по справі № 554/1583/16-ц та Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51 гс 14. Інші доводи відзивів не спростовують встановленого факту завдання матеріальної шкоди позивачу та не виключають притягнення до відповідальності у вигляді стягнення шкоди. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Щодо заявленої позивачкою вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктами 2, 3 частини 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади сформовані Верховним Судом в постанові від 10.04.2019 року по справі № 464/3789/17. У вказаній постанові Верховним Судом зроблено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди, зокрема й моральної за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. В силу ст.1173ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу держвлади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 560/798/16-а. Верховний Суд в постанові від 24.03.2020 року по справі № 818/607/17 зробив правовий висновок, відповідно до якого психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в результаті протиправної бездіяльності відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо належного зберігання належного позивачу автомобіля, останній було завдано моральної шкоди, що проявилася в її душевних переживаннях та необхідності зміни способу життя через докладання додаткових зусиль по відновленню своїх порушених прав. Разом із тим, суд не може погодитися з заявленим позивачем розміром відшкодування моральної шкоди у розмірі 200\~000,00 грн. Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 30 000,00 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування з урахуванням всіх обставин справи, буде відповідати на думку суду, принципам достатності, розумності та справедливості, які необхідно стягнути з держави на користь позивача відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України. Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21). Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган. З огляду на вказані обставини, суд вважає, що установивши, що шкода завдана позивачу у зв`язку бездіяльністю органу який є зберігачем майна ГУНП в Запорізькій області, зокрема, який зазначений у справі відповідачем, суд виходить з того, що відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через цей органи. Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення вищезазначених коштів з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. З огляду на наведене, позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, підлягає задоволенню частково. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Виходячи з пропорційного розміру задоволених позовних вимог (81,23%), стягненню підлягає судовий збір у розмірі 7357 грн.55 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial