Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог), який мотивував тим, що від шлюбу з відповідачкою має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачкою розпався. З серпня 2017 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Після розриву сімейних відносин у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні сина, відвідуванні, почали створюватися штучні перешкоди з боку відповідачки щодо неможливості його нормального спілкування з дитиною. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір, налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні призводять лише до конфліктів. Фактично відповідачка ігнорує його прохання не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином. Кожен раз коли йому більш-менш вдається налагодити зв`язок та встановити певний графік відвідування сина, втручається відповідачка, яка своїми діями негативно впливає на його стосунки з сином. Неодноразово йому доводилося бачити як син, маючи намір ще погратися з ним (позивачем) та провести ще час, через втручання відповідачки починав плакати та проситися ще побути разом і погратися. Такі ситуації вкрай тяжко та негативно впливають на розвиток дитини, характер, поведінку. Як люблячий батько він має рівні права та обов`язки щодо дитини, але відповідачка чомусь нехтує його правами і порушує їх. Тому, оскільки відповідачка перешкоджає йому у виконанні батьківських обов`язків щодо сина, просив: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] ; визначити такі способи його участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : особисте побачення два рази на місяць в суботу або неділю в період часу з 12.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання сина або за місцем проживання відповідача, необмежене спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування (побачення/особистого побачення); зобов`язати [PERSON] за два дні до дня його зустрічі надати йому точну інформацію щодо фактичного місця знаходження, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 31 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідачки [PERSON] - адвокат Карасьова Л.А. зазначила, що після народження сина ( [INFO] ) сторони близько місяця проживали разом, після чого [PERSON] разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків через образи та приниження з боку позивача, неодноразового застосування до неї фізичної сили. Твердження позивача, що він щомісяця добровільно надає гроші на утримання сина в розмірі 1 400 грн, додатково купує йому продукти, речі, іграшки не відповідають дійсності. Так, 10 серпня 2017 року Бородянським районним судом винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 713 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 11 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового наказу старшим державним виконавцем Радомишльського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області було відкрито виконавче провадження № 55508296 з примусового його виконання. З часу ухвалення судового наказу позивач має заборгованість по сплаті аліментів з 2017 року по 2023 рік. Грошові кошти на утримання сина в розмірі 1 400 грн позивач надав декілька разів, лише для того щоб звернутися до суду з вказаним позовом. Докази про те, що позивач купує сину продукти, речі, іграшки до позовної заяви не додані. Матеріальне забезпечення сина (придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, предметів домашнього вжитку) лягли на плечі відповідачки, позивач ніколи не переймався про це взагалі. Крім цього, позивач має грошові зобов`язання по сплаті кредитів, по яких станом на 25 серпня 2023 року відкриті виконавчі провадження № 65028161 та № 67234121. В позовній заяві вказано, що відповідачка перешкоджає позивачеві у побаченні з сином, участі в його вихованні, але жодних доказів такого перешкоджання суду не надано. Відповідачка ніколи не перешкоджала позивачу в побаченні з сином, його участі у вихованні. Оскільки її номер телефона відомий позивачу, то він завжди мав можливість призначити зустріч із сином, але самостійно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з народження дитини та шість років підряд не спілкувався з ним, не цікавився його життям, здоров`ям, інтересами, навчанням, не надавав матеріальної допомоги на його утримання. Інколи відповідачка відмовляла позивачу у побаченні з сином, але лише тоді коли він хворів, або були невідкладні справи, які потребували присутності сина. Останні два роки відповідачка перебуває у стосунках з іншим чоловіком [PERSON] , який дбає про сім`ю, забезпечує її і сина матеріально, дав батьківське тепло дитині, яка почала називати його «батьком», оскільки уваги зі сторони рідного батька було недостатньо. Після розірвання сімейних стосунків позивач в присутності сина продовжував ображати матір дитини (відповідачку у справі), погрожував фізичною розправою, негативно налаштовував дитину проти її чоловіка - [PERSON] . Таку поведінку позивача відповідачка пов`язує із зловживанням позивачем наркотичними засобами. Забираючи дитину на побачення позивач ніколи не ставить відповідачку до відома про місце їх перебування, час повернення додому. Після кожного наступного побачення з батьком син повертався додому знервований, замкнутий, що негативно відображається на її (відповідачки) родині. Тому, оскільки позивач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки: дитину не забезпечує, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, негативно впливає на психоемоційний стан дитини, руйнує дружні сімейні відносини, просила в позові відмовити. 31 серпня 2023 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син проживає разом з нею (позивачкою) по [ADDRESS] , де створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання дитини. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з народження дитини та шість років підряд не спілкувався з сином, не цікавився його життям, здоров`ям, інтересами, навчанням, не надавав матеріальної допомоги на його утримання. Він ніде не працює, заробітну плату не отримує, має заборгованість по сплаті аліментів з 2017 року по 2023 рік включно. Крім цього він має грошові зобов`язання по сплаті кредитів фінансовим установам, по яким відкриті виконавчі провадження № 65028161, № 67234121. Дізнавшись про стосунки позивачки з іншим чоловіком, відповідач почав періодично цікавитися сином, брав його на побачення та налаштовував його проти її чоловіка [PERSON] . Негативна поведінка відповідача впливає та руйнує доброзичливі стосунки в їх сім`ї, а також порушує психоемоційний стан дитини. За ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом. 18 грудня 2023 року до суду надійшли пояснення представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Овсяннікова С.В., в яких він зазначив, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не визнає, оскільки ст. 164 СК України містить вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Як правову підставу позовних вимог позивачка зазначає, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення нею повної загальної середньої освіти (ч. 2 ст. 164 СК України), будь-яких інших підстав для позбавлення батьківських прав у позовній заяві не наведено. Більше того в позовній заяві не вказано та не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ухиляється від обов`язку забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Очевидним та беззаперечним є те, що спільний син сторін [PERSON] проживає в належних умовах, нормально харчується, у разі необхідності отримує належне лікування, фізично розвивається, має усі умови для засвоєння загальноприйнятих норм моралі, має достатньо умов для самоусвідомлення, здобуває освіту, належним чином отримує навички та підготовку до дорослого життя, при цьому відповідач [PERSON] жодним чином не перешкоджає синові отримувати усе вищевикладене. [PERSON] не є зразковим батьком, має фінансові борги, на даний час не здатен заробляти великі суми грошових коштів, має ряд інших недоліків, порівняно з іншими зразково-показовими батьками, і неналежним чином виконує свої обов`язки як батько щодо утримання дитини. Однак, в зустрічній позовній заяві не наведено жодного належного та допустимого доказу, який би доводив факт/обставину, що відповідач [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а наявність первинного позову про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо - вказує на те, що [PERSON] умисно не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а навпаки прагне і бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина. Тому, з урахуванням викладеного, просив задовольнити позов [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , відмовити. Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Овсянніков С.В. позов підтримали, викладене у позові підтвердили, зустрічний позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях. Позивач [PERSON] вказав, що спочатку у нього перешкод у спілкування із дитиною не було, він бачився із сином два рази на місяць. У подальшому, після того як він дізнався, що його син називає батьком іншу особу, з якою наразі проживає його колишня дружина, між ним та колишньою дружиною виникла конфліктна ситуація. Вказав, що раніше вживав легкі наркотичні засоби, проте протягом останніх 3 років не вживає жодних наркотичних засобів. Визнав, що у конфліктній ситуації поступив неправильно, наразі проаналізував свою поведінку, має намір налагодити зв`язок з дитиною, буде повідомляти матір про час та місце перебування його і дитини під час побачень, не буде тиснути на дитину щодо того кого дитина буде називати батьком. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Карасьова Л.А. в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позов, зустрічний позов підтримали. Відповідачка [PERSON] вважає, що позивач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків. Після того як дізнався, що син називає батьком іншого чоловіка, з яким вона перебуває у цивільних стосунках, почав тиснути на сина та налаштовувати сина проти неї та чоловіка, з яким вона перебуває у стосунках. Після чого син вже не мав бажання зустрічатися з батьком, боявся, що батько забере його від неї, оскільки в одній із розмов із сином, [PERSON] погрожував, що забере його від матері. Вказала, що раніше [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, вживав наркотичні засоби. На питання суду вказала, що до дитини [PERSON] фізичне насильство ніколи не застосовував. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області Шандренко Н.Й. в судовому засіданні проти позову заперечувала, зустрічний позов підтримала. Вказала, що під час спілкування із дитиною було встановлено, що дитина не хоче спілкуватися із батьком та боїться, що батько позбавить його можливості проживати разом з матір`ю. Третя особа - служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання представника не направила, просила розглянути справу без її участі. Третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, представника третьої особи [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2016 року по 23 листопада 2017 року, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . (т. 1 а.с. 50, 51). 10 серпня 2017 року Бородянський районний суд Київської області виніс судовий наказ № 360/1335/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 713 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 11 липня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (т. 1 а.с. 52). Постановою державного виконавця Радомишльського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24 січня 2018 року відкрите виконавче провадження № 55508296 з примусового виконання судового наказу № 360/1335/17, про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання його сина [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с.53). 11 липня 2023 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 55508296, оскільки [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів (т. 1 а.с. 54). Станом на 09 лютого 2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 55508296 складала 76 140, 25 грн. Як вбачається із розрахунків заборгованості, [PERSON] почав сплачувати аліменти з жовтня 2022 року. За період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року сплатив 11 149 грн в рахунок сплати аліментів на утримання дитини (т. 1 а.с. 194-203, т. 2 а.с. 5-7). Як стверджувала [PERSON] та її представник - адвокат Карасьова Л.А. у Радомишльському районному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області відкрито ще одне виконавче провадження після зміни розміру аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 73188892. Як вбачається зі вказаного розрахунку станом на 25 липня 2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 14 432,10 грн; за період з вересня 2023 року по липень 2024 року [PERSON] сплатив 18 300 грн в рахунок сплати аліментів на утримання дитини (т. 2 а.с. 4 зворотній бік). Отже, загалом [PERSON] за період з жовтня 2022 року по липень 2024 року сплатив на утримання дитини аліменти у розмірі 29 449 грн. З інформаційної довідки автоматизованої системи виконавчого провадження (т. 1 а.с. 55) вбачається, що відносно [PERSON] наявні відкриті виконавчі провадження № 65028161 від 05 травня 2021 року, де стягувачем зазначено ТОВ «Веллфін» та № 67234121 від 22 жовтня 2021 року, де стягувачем зазначено ТОВ «Онлайн фінанс». З копій актів від 27 липня 2023 року та 23 серпня 2023 року щодо обстеження умов проживання, вбачається, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] без реєстрації; разом з нею проживає син [PERSON] , [INFO] . Квартира, в якій проживає [PERSON] зі своєю родиною, знаходиться в задовільному стані, має всі зручності для проживання, забезпечена світлом, газом та водопостачанням. Стосунки в сім`ї доброзичливі. В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм, для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання (т. 1 а.с.89, 99). [PERSON] працює у НДСЛ «Охмактдит» МОЗ України сестрою медичною 2 категорії відділення інтенсивної терапії новонароджених дітей з виїзною бригадою інтенсивної терапії новонароджених (неонатологічна) та має постійний дохід (т. 1 а.с. 94, 95). З довідки № 198 від 04 липня 2023 року вбачається, що [PERSON] , 2016 р.н. перебував на «Д» обліку в Немішаївській АЗПСМ з 07 грудня 2016 року по 01 лютого 2023 року. За медичною допомогою дитина зверталась в присутності мами [PERSON] (т. 1 а.с. 96). З довідки Немішаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Півник» від 17 липня 2023 року № 16 вбачається, що [PERSON] , 2016 р.н., був зарахований до ЗДО «Півник» з 01.09.2020 року, відвідував дошкільний заклад по 31.08.2022. Дитину постійно супроводжувала мама (т. 1 а.с. 97). З копії характеристики [PERSON] , [INFO] , вбачається, що він навчається у 2-М класі Опорного закладу освіти «Софіївсько-Борщагівський ліцей» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області з вересня 2022 року, характеризується позитивно. Також в характеристиці зазначено, що мати [PERSON] цікавиться навчанням дитини та підтримує контакт з класним керівником. За час навчання дитини у закладі освіти, батько, [PERSON] , не відвідував ліцей, зв`язок з класним керівником не підтримував, на батьківських зборах не з`являвся (т. 1 а.с. 98). Відповідно до копії висновку служби у справах дітей Немішаївської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Немішаївської селищної ради від 28 вересня 2023 року № 458, орган опіки та піклування Немішаївської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 160, 159). 08 лютого 2024 року комісія з питань захисту прав дитини Немішаївської селищної ради, засідання якої відбулося 08 лютого 2024 року з приводу надання письмового висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради щодо розв`язання спору стосовно участі позивача у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , рекомендувала батькам спільно з дитиною звернутися до психологів, а розгляд даного питання перенести на наступну комісію з питань захисту прав дитини (а.с. 183). З висновку психолога від 19 лютого 2024 року № Ф-190224, проведеного за результатами психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що на момент проведення обстеження рівень інтелектуального та психологічного розвитку [PERSON] відповідає віковій нормі; [PERSON] здатний самостійно описувати дії, події, які відбуваються з ним, але в цих розповідях не згадує біологічного батька [PERSON] ; емоційної близькості та зацікавленості в спілкуванні з батьком не виявляє, про що говорить особисто, а також не виявляє цього бажання в застосованих в дослідженні методиках; дитина не вважає батька членом родини, та не включає його до кола значущих дорослих; дитина емоційної прив`язаності до батька не демонструє, бажання зустрітись, спілкуватись, проводити разом час не виявляє. В умовних ситуаціях радості, стресу, потреби допомоги жодного разу не звернувся до батька, таким чином продемонструвавши відсутність бажання ділитися з ним сумними чи радісними переживаннями, звертатися до нього за порадами у вирішенні життєвих обставин чи по допомогу (т. 1 а.с. 186-191). Відповідно до витягу № 2 протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини Немішаївської селищної ради від 04 квітня 2024 року, комісія з питань захисту прав дитини Немішаївської селищної ради вирішила відмовити [PERSON] у наданні письмового висновку про встановлення порядку часів спілкування з його сином [PERSON] , [INFO] , оскільки це суперечить правам дитини (т. 1 а.с. 242-243). Відповідно до копії висновку служби у справах дітей Немішаївської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Немішаївської селищної ради від 22 серпня 2024 року № 924, орган опіки та піклування Немішаївської селищної ради дійшов висновку про недоцільність визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (т. 2 а.с. 13,14-15). Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідачки [PERSON] . Її дочка та [PERSON] проживали разом та з перших днів спільного проживання [PERSON] проявляв агресію. Коли дитині виповнилося один місяць, її дочка пішла від [PERSON] та переїхала жити до них. Після цього перших три роки [PERSON] взагалі не брав участі у вихованні дитини. Потім [PERSON] повідомив, що хоче спілкуватися з дитиною, дитина з нетерпінням чекала цих зустрічей. Начебто стосунки налагодилися, але пізніше [PERSON] почав знову проявляти до її дочки агресію. Коли у житті її дочки з`явився [PERSON] , то [PERSON] згадав, що він є батьком. Після того як дізнався, що дитина називає [PERSON] батьком, то сказав сину, що він йому не дозволить називати [PERSON] батьком. [PERSON] на її дочку та [PERSON] почав казати погані слова, після чого дитина почала замикатися у собі і сказав їй (свідку), що ти не розумієш, що батько зробить мамі, батько найме юриста та наразі збирає документи. Останнім часом дитина не згадує батька, а коли дізнався, що документи надійшли в суд, то у нього стався стрес. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою та колегою відповідачки [PERSON] . Знає сторін ще до того як вони одружилися. [PERSON] міг штовхнути, накричати на [PERSON] . До вагітності вживав наркотичні засоби. Коли дитині виповнилося один місяць, то [PERSON] переїхала жити до своїх батьків. Після цього [PERSON] не проявляв цікавості до дитини, у подальшому 1 раз на рік міг щось подарувати дитині. Після того, як [PERSON] почала зустрічатися з [PERSON] , [PERSON] почав спілкуватися із дитиною 1 раз на 2 тижні. При зустрічі дитина розповіла [PERSON] про те, що називає [PERSON] батьком. [PERSON] накричав на дитину, щоб син не називав батьком іншу людину. Після цього дитина плакала і відмовилася спілкуватися із батьком. Ця інформація їй (свідку) відома зі слів [PERSON] та її батьків. Зазначила, що наразі дитину перевели в іншу школу, щоб батько не знав де дитина перебуває. Дитина не хоче спілкуватися із батьком. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Пленум Верховного Суду України у п. 15, 16, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року в справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічними висновками керувався КЦС ВС й у постановах від 28 листопада 2018 року № 718/337/17 та від 16 січня 2019 року № 465/3694/14-ц. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06) зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині першій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача. Дослідивши наявні докази у справі, суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка [PERSON] відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. [PERSON] звернувся до суду із позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні із сином, категорично заперечував проти задоволення зустрічного позову про позбавлення його батьківських прав. Вказав, що сплачував аліменти по можливості, брав участь у вихованні дитини, проте після конфлікту, який стався після того як він дізнався, що його син називає батьком іншу особу, він проявив агресію по відношенню до [PERSON] , написавши повідомлення негативного змісту у переписці, після чого йому зі сторони [PERSON] почали чинитися перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому, [PERSON] визнав, що його поведінка під час конфлікту була неправильною та некоректною, наразі він проаналізував свою поведінку, має намір налагодити зв`язок з дитиною, буде повідомляти матір дитини про час та місце перебування його із дитиною під час побачень, не буде тиснути на сина щодо його вибору з приводу того кого він буде називати батьком. Висновок служби у справах дітей Немішаївської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затверджений рішенням виконкому Немішаївської селищної ради від 28 вересня 2023 року № 458, не містить належних обґрунтувань прийняття такого рішення. Судом встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки, проте матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка відповідача відносно малолітнього [PERSON] є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, у зв`язку з чим заперечення [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно його дитини, доводи [PERSON] про аналіз своєї поведінки та її засудження, приймається судом як прагнення виправити свою поведінку щодо виконання батьківських обов`язків та намагання зберегти родинні зв`язки з дитиною. Обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з сином, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо малолітньої дитини [PERSON] , із урахуванням вибору дитини щодо її особистого сприйняття ролі батька та бажання називати іншу особу батьком. Ураховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що [PERSON] категорично проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав на даний час є недоцільним заходом, який не відповідає інтересам дитини, а тому вважає за необхідне в позові відмовити та попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з одночасним покладенням на орган опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області контролю за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Щодо позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу його участі у її вихованні, суд виходить з такого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною є реалізацією матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, системний аналіз наведених норм законодавства вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04), зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Йогансен проти Норвегії»). Таким чином, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усі обставини конкретної справи. Як встановлено судом, між сторонами існує конфлікт та негативне ставлення один до одного, [PERSON] не чинилися перешкоди у спілкуванні із дитиною до тих пір, як він дізнався про те, що син називає батьком іншу особу. Після того як [PERSON] висловив сину своє невдоволення щодо вказаних обставин та в агресивній формі висловив своє невдоволення і до колишньої дружини - [PERSON] , позивачу стали чинитися перешкоди у спілкуванні із дитиною. Суд вважає, що: вплив батька на сина в питанні вибору дитини з приводу того, кого він називає батьком; допущення випадків неповідомлення матері дитини про місце перебування сина під час побачень з батьком і час його повернення додому; негативні висловлювання та погрози у присутності сина на адресу матері та інших близьких осіб дитини, а також висловлювання які б могли б розцінюватися дитиною як загроза її розлучення із матір`ю, є неналежною поведінкою батька під час виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Водночас, позивач у судовому засіданні визнав свою неправильну поведінку, висловив її засудження, а також вказав про те, що має бажання виправити ситуацію, буде намагатися налагодити зв`язок із сином, буде повідомляти матір дитини про час та місце перебування його із дитиною під час побачень, не буде тиснути на сина щодо його вибору з приводу того кого він хоче називати батьком. Інших обставин, які б наразі унеможливлювали право батька на спілкування із сином, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, судом не встановлено. Доводи відповідачки про те, що позивач має боргові зобов`язання самі по собі не можуть бути підставою для усунення позивача від участі у вихованні дитини, а зловживання позивачем наркотичними засобами не доведено відповідачем і не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Факт вживання позивачем наркотичних засобів три роки тому не може вважатися достатньою підставою для обмеження на даний час спілкування батька із дитиною. У висновку орган опіки та піклування також не посилався на вказані обставини, а зазначив, що підставою для висновку про недоцільність визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , послугував висновок психолога, у якому зазначено про відсутність емоційної близькості та зацікавленості у спілкуванні дитини із його батьком. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування вказала, що під час спілкування із дитиною було встановлено, що дитина не хоче спілкуватися із батьком та боїться, що батько позбавить його можливості проживати разом з матір`ю. Вказані у висновку та у судовому засіданні представником органу опіки та піклування доводи самі по собі також не можуть свідчити про наявність обставин, які б наразі унеможливлювали право батька на спілкування із сином. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає право на спілкування з батьком. Позбавлення позивача права щодо участі у спілкуванні та вихованні сина може позбавити дитину родинних зв`язків із батьком, любові та турботи з боку останнього. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] необхідно зобов`язати не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з його сином та, з урахуванням обставин справи, віку дитини, визначити способи участі батька у вихованні та спілкуванні із сином, шляхом надання особистих побачень з дитиною два рази на місяць в один із вихідних днів тижня (суботу або неділю) з 12.00 год. до 18.00 год. у місці за погодженням і попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] , у присутності матері (за її бажанням) та з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов та бажання дитини, зобов`язавши відповідачку у разі зміни місця проживання або не перебування дитини у день побачення сина із батьком у місці постійного проживання повідомляти позивача про місце знаходження дитини не пізніше двох днів до дня такого побачення. На думку суду, такий спосіб участі батька у вихованні дитини буде забезпечувати якнайкращі інтереси дитини і розумний баланс у праві на участь обох батьків у вихованні дитини. При цьому, судом не встановлено перешкоджання відповідачки у спілкуванні сина із батьком засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, а тому, враховуючи можливість дитини (за наявності її бажання) особисто спілкуватися з батьком засобами вказаного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Також суд звертає увагу сторін, що визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини за певних обставин може бути змінений у майбутньому або за домовленістю сторін, або за рішенням суду, якщо цього будуть вимагати інтереси дитини. Такий спосіб участі батька у вихованні дитини може бути змінений у тому числі і у випадку, якщо позивач не змінить свою поведінку, або допустить іншу поведінку, яка буде негативно впливати на нормальний розвиток дитини.

Outcome: partial