Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири, покликаючись на те, що 25 листопада 2022 року, внаслідок залиття водою з квартири відповідачки, яка розташована поверхом вище, була значною мірою пошкоджена квартира позивачки [ADDRESS] . Залиття було настільки значним, що частково виявилось пошкодження і в сусідній, нижчій поверхом квартирі, про що позивачка дізналася зі слів сусідки, яка там проживає. Згідно акту обстеження від 06.12.2022 року, складеного комісією ТОВ «Громадська управляюча компанія» в присутності працівників державної охорони: «у коридорі, житловій кімнаті, а особливо в кухні та ванній кімнаті даної квартири на стінах та стелі виявлено мокрі плями, частково відшарування фарби та штукатурки. Також внаслідок руйнівного впливу вологості протягом тривалого часу підлога у коридорі перебуває у неналежному для експлуатації стані. Дані пошкодження виникли внаслідок замокання протягом тривалого часу з квартири поверхом вище [ADDRESS] . Причиною замокання було виявлено негерметичність внутрішньо квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікав сифон душової кабіни в квартирі [ADDRESS] тривалий період часу». Відповідний акт було складено у відсутності власниці квартири [ADDRESS] , так як на час проведення огляду і в подальшому з нею неможливо було зв`язатися. У квартирі перебували сторонні особи, які не надали будь-яких документів на право законного перебування у ній, проте допустили членів комісії до квартири для проведення огляду. Згідно висновку судового експерта Максимчина А.Д.: «Розмір завданої матеріальної шкоди в наслідок залиття квартири [ADDRESS] , спричиненого залиттям становить 34490,20 грн (з урахуванням ПДВ) (Тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто грн 20 коп.) з урахуванням фізичного зносу». Зазначається, що протягом періоду, починаючи з грудня 2022 року, позивачка намагалася вирішити даний конфлікт з відповідачкою у позасудовому порядку, проте подібні спроби жодних результатів не дали. Вказане підтверджується копією листа, адресованого відповідачці, від 04.05.2023, а також копією листа-відповіді від 19.05.2023, де відповідачка не визнає заподіяної шкоди і відмовляється її відшкодувати. На сьогодні позивачка здійснила частковий ремонт квартири і, згідно договору від 23 травня 2023 року, відчужила її. Даний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Світланою Пітеляк від 23.05.2023 року. При цьому шкода, яку заподіяла відповідачка [PERSON] , заподіяна саме позивачці як власникові квартири на час заподіяння шкоди. Зважаючи на вищенаведене, позовними вимогами [PERSON] просить стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 34490,20 грн та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрат за проведення експертної оцінки завданої матеріальної шкоди у розмірі 5000 грн. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги. Просять задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечили позовні вимоги, покликаючись на те, що на час звернення до суду - 02 серпня 2023року, [PERSON] відчужила належну їй квартиру [ADDRESS] , отже не є її власником. Будь-яких застережень щодо зниження вартості відчуженої квартири з урахуванням недоліків предмету договору купівлі-продажу квартири, не зазначено ні у договорі купівлі-продажу ні у позовній заяві. З позовом про відшкодування шкоди до суду може звертатись тільки власник або належний володілець майна, якому спричинена шкода. На час звернення до суду [PERSON] не була ні власником, ні володільцем майна, оскільки відчужила (продала) квартиру, а отже не мала підстав для звернення до суду за відсутності предмета спору. Оскільки на час звернення до суду у позивачки [PERSON] не існувало цивільних прав на предмет спору - права власності на квартиру [ADDRESS] , отже не підлягають судовому захисту неіснуючі цивільні права особи і провадження в даній справі підлягає до закриття згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦК України. Сторона відповідача просить закрити провадження у справі з підстав відсутності на час звернення до суду предмета позову. Також, сторона відповідача не погоджується з Актом обстеження від 06.12.2022, вважає його неналежним та недопустимим доказом заподіяння відповідачкою шкоди. Висновок експерта № 026/06-23 від 27.06.2023 не містить належного обґрунтування розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями та шкодою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно копії Акту обстеження від 06.12.2022 року, складеного комісією ТОВ «Громадська управляюча компанія» в присутності працівників державної охорони, при проведенні огляду квартири [ADDRESS] , зазначається, що в коридорі, житловій кімнаті, а особливо в кухні та ванній кімнаті даної квартири на стінах та стелі виявлено мокрі плями, частково відшарування фарби та штукатурки а саме зі стелі на кухні та ванній кімнаті. Також внаслідок вологості протягом тривалого часу підлога у коридорі перебуває у неналежному для експлуатації стані. Дані пошкодження виникли внаслідок замокання протягом тривалого часу з квартири поверхом вище [ADDRESS] . Причиною замокання було виявлено негерметичність внутрішньо квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікав сифон душової кабіни тривалий період часу в квартирі [ADDRESS] (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] до 23.05.2023 року була власником квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шевченко Е.В. 09.11.2020 року, право власності № 39076328, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2215768726101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 231613892, сформованим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шевченко Е.В. 09.11.2020. На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2023 року [PERSON] відчужила (продала) квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 29-30). З висновку експерта № 026/06-23 від 27.06.2023, проведеного судовим експертом Максимчиним А.Д. вбачається, що вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , спричиненого залиттям, становить 34490,20 грн, з урахуванням фізичного зносу (а.с. 7-28). [PERSON] зверталася з вимогою до власника квартири [ADDRESS] [PERSON] про відшкодування вартості пошкодженого майна. У відповіді на вимогу відповідачка [PERSON] вказала на фіктивність складеного Акту обстеження від 06.12.2022 та неналежність проведених розрахунків збитків. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК Українивизначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] , як на доказ, підтверджуючий факт залиття належної їй квартири та причини залиття, покликалася на Акт обстеження від 06.12.2022 року, складений комісією ТОВ «Громадська управляюча компанія» (надалі Акт). Зі змісту вказаного Акту вбачається, що причиною залиття квартири [ADDRESS] було виявлено негерметичність внутрішньо квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікання сифону душової кабіни тривалий період часу в квартирі [ADDRESS] . Зазначеним Актом дійсно підтверджено факт залиття квартири позивачки, який мав місце 25.11.2022 року та встановлені причини такого залиття. Не заслуговують на увагу суду доводи сторони відповідача на те, що складений Акт про залиття квартири від 16.12.2022 року є неналежним та недопустимим доказом факту залиття квартири. Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» встановлено форму акту, який складається у разі залиття квартири (надалі - Правила). Згідно з пунктом 2.3.6 Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акту встановлена у додатку № 4 до Правил. У додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної особи не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. У даному Акті зазначена дата його складення. Обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають. Як вбачається, в Акті не зазначено про присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін, однак акт складено з доступом до квартири [ADDRESS] , описано виявлені пошкодження. Крім цього, у Правилах йде мова про присутність зацікавлених осіб від певної сторони, а не обов`язок присутності особисто. Будь-яких доказів на спростування зазначених в Акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень стороною відповідача не надано. Відтак, доводи про неналежність і недопустимість вказаного Акту та не підтвердження ним вини [PERSON] , як власника квартири, розміщеної поверхом вище над квартирою позивачки, є помилковими. Також, не зазначення в Акті власника квартири, з вини якого сталося залиття та особи, якій завдано шкоди, не може бути єдиною підставою для визнання такого акту неналежним та недопустимим, на спростування відсутності події, завданої шкоди та вини, оскільки в Акті зазначено квартиру [ADDRESS] як об`єкт, в якому виявлено негерметичність внутрішньо квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікав сифон душової кабіни тривалий період часу, що стало причиною затоплення, і як у подальшому встановлено, власником такої є [PERSON] . Також як судом встановлено обстеження квартир здійснювалось за участі комісії: директора ТОВ «Громадська управляюча компанія» Шміляк Я.С., сантехніка [PERSON] , у присутності працівників державної охорони. Акт складений працівниками обслуговуючого будинку підприємства, які уповноважені законом здійснювати огляд (обстеження) квартири, відповідний доказ у передбаченому законом порядку недійсним не визнавався, стороною відповідача не спростований, при цьому він містить конкретну інформацію щодо предмета доказування і не суперечить іншим доказам. Таким чином, вказаним Актом підтверджується, що затоплення квартири [ADDRESS] \~ відбулося з квартири [ADDRESS] за цією ж адресою, що розташована поверхом вище. У постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 242/4773/17 міститься наступний висновок: «цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду». Положеннями ст. 319 ЦК України, ст. 151 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч. 1 ст. 1166 ЦК України, саме власник квартири, будучи зобов`язаним утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі, зобов`язаний відшкодувати майнову та моральну шкода, спричинену позивачу пошкодженням його майна. Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року у справі справа №759/4781/16-ц, провадження № 61-9338св18, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Так, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події. Вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, позивачем було доведено наявність шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною їм шкодою та залиттям. Відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди; не скористалася своїм правом щодо доведення відсутності її вини у залитті квартири позивача. Відтак, вона несе відповідальність за заподіяну шкоду внаслідок залиття. Сторона відповідача не погоджується з висновком експерта № 026/06-23 від 27.06.2023, проведеного судовим експертом Максимчиним А.Д. За сталою практикою Верховного Суду фактичний розмір збитків, завданих залиттям може підтверджуватися різними джерелами доказової інформації, зокрема, кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва щодо ремонтно-відновлювальних робіт (постанова ВС від 25.04.2018 року у справі № 522/8363/13-ц, постанова ВС від 02.05.2018 року у справі № 401/2142/16-ц, постанова ВС від 04.04.2018 року у справі № 362/7517/13-ц). Матеріальна шкода від залиття квартири повинна бути визначена від вартості відновлювального ремонту, тобто такого становища, яке існувало до залиття. При цьому, відповідачкою не заявлялося клопотань про призначення у справі експертизи на предмет визначення причин залиття квартири, у тому числі не надавались інші докази з цього приводу. Факт затоплення квартири підтверджується Актом від 06.12.2022 року, а розмір спричиненої шкоди Висновком експерта № 026/06-23 від 27.06.2023 року, у якому відображено, що за результатами проведення дослідження, у результаті огляду квартири позивача та шляхом складання кошторису встановлено, що вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , спричиненого залиттям, становить 34490,20 грн, з урахуванням фізичного зносу. Разом з тим, судом враховано, що відповідно до частини другої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Судом встановлено, що з наявних в матеріалах справи доказів, у тому числі складеного Акту, зміст якого висвітлює обставини залиття, причину залиття, а з причини залиття відслідковується і винність у ньому власника квартири [ADDRESS] , де виявлено негерметичність внутрішньо квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікання сифону душової кабіни тривалий період часу, на якого і має покладатися обов`язок як власника майна по забезпеченню утримання квартири в належному стані. Таким чином, у судовому засіданні встановлено факт завдання шкоди майну позивачки внаслідок залиття квартири і вина відповідача [PERSON] , як власника квартири [ADDRESS] не спростована. Відтак, вину у завданні шкоди позивачці затопленням її квартири стороною відповідача належними та допустимим доказами не спростовано, що є процесуальним обов`язком відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди; клопотань про призначення у справі експертизи на предмет визначення причин залиття квартири не заявлялось, у тому числі не надавались письмові клопотання з цього приводу; інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, суду не надано. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що саме власник майна має нести відповідальність за спричинену позивачу шкоду. Покликання сторони відповідача на ті обставини, що на час звернення до суду із даним позовом [PERSON] не була ні власником, ні володільцем майна, оскільки відчужила (продала) квартиру, а отже не мала підстав для звернення до суду за відсутності предмета спору, суд вважає безпідставними. Так, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2023 року [PERSON] відчужила (продала) квартиру [ADDRESS] -Франківську [PERSON] . Однак станом на час залиття квартири 25.11.2022 року, на час складення Акту обстеження 06.12.2022 року, [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , а тому її звернення з позовом про відшкодування завданої шкоди є підставним. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 34490 (тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто) гривень 20 копійок. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При зверненні до суду з позовом позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн. Таким чином, з\~ відповідачки на користь позивачки підлягає до стягнення сплачений судовий збір. Також з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на проведення експертної оцінки завданої матеріальної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Outcome: approved