Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 30.08.2025 року Відповідач отримав у борг від Позивача 2 544,00 Євро, про що було складено відповідну розписку, відповідач зобов`язався повернути борг до 01.02.2025 року. Борг було частково повернуто в розмірі 356 Євро, іншу частину повернуто не було. У зв`язку із чим Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 2\~544,00 Євро. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30.08.2025 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 5 800 євро, та зобов`язався повернути позику до 01.07.2025 року, починаючи з 01.10.2024 року зобов`язався віддавати борг рівноцінними частинами., що підтверджується копією Розписки від 30 вересня 2024 року. Позивач підтверджує, що отримав платіж у сумі 16 000 грн. 13.10.2024 року від [PERSON] , яка є родичкою відповідача, та зарахував їх як часткове погашення боргу за розпискою. Так відповідно до даних НБУ курс 1 євро становив на 13.10.2024 45,0477 грн. Таким чином 16 000 грн. = 356 євро. Оскільки відповідно до розписки відповідач зобов`язався здійснювати погашення рівними частинами з 01.10.2024 то: -01.10.2024 наступив строк оплати 580 євро; -01.11.2024 наступив строк оплати 580 євро; -01.12.2024 наступив строк оплати 580 євро; -01.01.2025 наступив строк оплати 580 євро; -01.02.2025 наступив строк оплати 580 євро. Станом на 01.02.2025 настав обов`язок оплати суми 2900 євро. Оскільки була здійснена часткова оплата 13.10.2024 у сумі 356 євро, борг станом на 01.02.2025 становить 2 544 євро. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ст. 1051 ЦК України, Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Враховуючи, що в розписці вказано дату написання розписки, відомості про отримання коштів в позику, дату повернення позики, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та підлягають стягненню з Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved