Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування: -\~за законом\~після смерті\~його батька\~ [PERSON] на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0615 гектарів для ведення садівництва, кадастровий номер 3221455300:02:011:0296, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - за заповітом після його матері [PERSON] на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0615 гектарів для ведення садівництва, кадастровий номер 3221455300:02:011:0296, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті своєї матері у встановленому законом порядку він, як єдиний її спадкоємець, звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна за законом після померлого батька; однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку через втрату оригіналу матеріалів спадкової справи померлого батька (а.с. 83 94). Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про визнання позову (а.с. 115 118). Третя особа в судове засідання не прибула. Вислухавши вступне слово представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2003 року (а.с. 12). Після померлого [PERSON] спадкували за законом його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON] (останній також конкретне майно за заповітом батька: а.с. 26). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.03.2021 року вбачається, що після смерті [PERSON] . Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 210/03, однак її матеріали не збереглись через пожежу про зазначено в архівні довідці № 1566/01-17 від 17.05.2021 року Київського державного нотаріального архіву (а.с. 22, 23 24). Позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого батька. Постановою нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. від 12.10.2021 року № 7527/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька на земельну ділянку площею 0,0615 гектарів для ведення садівництва, кадастровий номер 3221455300:02:011:0296, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у звязку із втратою оригіналу матеріалів спадкової справи (а.с. 34). Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне. Норма частини першої статті 126 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами; форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. У пункті\~10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Зокрема, із доданого до позову на підтвердження своїх доводів копії письмового доказу вбачається, що на підставі рішення Глевахівської селищної ради від 25 лютого 2000 року № 17, на ім`я [PERSON] було виготовлено і 04\~липня 2000\~року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 072758 / 26967 на земельну ділянку площею 0,0615 гектарів для ведення садівництва на території Глевахівської селищної ради в С/т «Глеваха-1», лінія № 27, ділянка № [NUMBER] (а.с. 18 19). Крім того, із вказаного державного акту судом встановлено, що його видано на підставі рішення Глевахівської селищної ради від 25 лютого 2000 року № 17, тобто за життя спадкодавця позивача. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, \~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із пунктом «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на дату смерті спадкодавця),\~однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, слід зробити висновок, що відповідно до вимог земельного законодавства спадкодавець позивача набув право власності на дану земельну ділянку з підстав її отримання за рішенням органу місцевого самоврядування, що не суперечить законодавству. Серед іншого, за приписами пункту 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», визначав можливість передачі безоплатно у приватну власність протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Також, норми статті 118 Земельного кодексу України встановлюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Тобто, спадкова земельна ділянка, за приписами пункту 5 частини першої статті 57 СК України є особистою приватною власністю спадкодавця позивача, оскільки одержана ним за час шлюбу внаслідок безоплатно приватизації земельних ділянок. Як наслідок, вказана земельна ділянка не належала батькам позивача на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому спадкоємці [PERSON] . Спадкували цілу частину зазначеної земельної ділянки, а не її половину. Як наслідок, після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON] спадкували зазначену земельну ділянку в рівних частках по 1/3 частини кожен. Натомість, спадкоємці померлого [PERSON] його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON] не оформили спадкових прав на вказану земельну ділянку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2010 року (а.с. 157). Із витребуваних і досліджених судом матеріалів спадкової справи № 1608/10 встановлено, що після померлої спадкують за законом її син [PERSON] та, за заповітом її син [PERSON] (а.с. 25, 150 215). За життя [PERSON] 29 липня 2003 року склала заповіт на користь свого сина [PERSON] щодо всього її рухомого і нерухомого майна (а.с. 188). Зокрема, [PERSON] заявою від 29 жовтня 2010 року прийняв спадщину після померлої матері (а.с. 156). Згідно із частиною першою стаття 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Воднораз, письмовою заявою від 22 серпня 2011 року [PERSON] повідомив, що він не є непрацездатним за віком та інвалідом, й не є спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині відповідно до статті 1241 ЦК України (а.с. 166). Вказану обставину також відображено в листі № 8334/02-14 від 21.12.2019 року Дванадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 174). При цьому, письмовою заявою від 01 листопада 2011 року [PERSON] на користь свого брата [PERSON] відмовився від своїх прав на володіння (використання) садової ділянки № [NUMBER] по лінії № [NUMBER] в С/т «Глеваха-1» (а.с. 31). Як наслідок, після смерті [PERSON] позивач спадкує за заповітом належну померлій матері 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, яку [PERSON] спадкувала після смерті свого чоловіка. Разом із цим, інша 1/3 частина вказаної земельної ділянки залишається за правом спадкування [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , оскільки [PERSON] не оформив спадкових прав на вказану частину земельної ділянки після батька. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування після смерті його батьків підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на відповідні частки вказаного нерухомого майна які (частки) визначено законом. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved