Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь 5000 гривень за борговою розпискою, інфляційне збільшення в сумі 416,12 грн та штрафні санкції в сумі 5456,18 грн, штраф в сумі 50000 грн а всього: 55456,18 грн. Ухвалою судді від 22 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, повідомлявся за адресою реєстрації. Від позивача та відповідача клопотань про розгляд справи за участі сторін не надійшло, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши заявлені у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказав, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторонапозичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторонапозикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредиторапевної грошової суми.Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З поданого письмового доказу (а.с.37 витребуваного судом в оригіналі) вбачається, що відповідач за своїм підписом із персоніфікацією своєї особи через посилання на серію та номер свого паспорта, видав 19.02.2024 позивачу боргову розписку, в якій сторони погодили строк користування позиченими грошима. У такій розписці відповідач зобов`язався повернути позивачу до 19.03.2024 гроші в сумі 5000 гривень. Враховуючи вище викладені правові норми та те, що фактично отримані грошові кошти, після спливу обумовленого строку їх користування у добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 5000 гривень. Щодо додатково нарахованих позивачем сум, таких як інфляційне збільшення в сумі 416,12 грн та штрафні санкції в сумі 5456,18 грн, штраф в сумі 50000 грн, то в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відмовляючи у цій частині позовних вимог, суд виходить із наступного. Законом № 2120-IX від 15.03.2022 доповнено розділ "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного кодексу України пунктом 18. За наведеним пунктом у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial