Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 22.01.2022 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1825223 від 22.01.2022 року. За умовами п. 1.1. укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору про споживчий кредит, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 30 (тридцять) днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору про споживчий кредит між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем належним чином виконані умови Договору про споживчий кредит, в той час як Відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5.1 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) гривень 00 копійок за перший день користування позикою; - 1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору; Відповідно до ст. 21 ч. 3 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином в результаті чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.11.2024 року складає 24000 грн., з яких: 8000 грн.\~заборгованість за кредитом; 16000 грн.\~заборгованість за відсотками, яку Позивач просить стягнути з Відповідача, а також понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.12.2024 року справу передано до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю. 04.02.2025 року справа надійшла до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою суду від 05.02.2025 року відкрито спрощене провадження по справі. 14.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому зазначає, що не укладав та не підписував договір позики, відповідно не погоджував процентні ставки, як і інші умови кредитування. Крім того заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 16000 грн не є співмірною тілу кредиту у сумі 8000 грн, що суперечить принципам розумності та добросовісності. Просить зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості за кредитом у розмірі 8000 грн. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 цієї статті, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Судом встановлено, що 22.01.2022 року між Позивачем та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №1825223 від 22.01.2022 року в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору про споживчий кредит, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 договору. Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до 21.02.2022 (п. 1.2, 1.3 договору). Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору про споживчий кредит між Позичальником і Позикодавцем. Пунктами 1.5, 1.5.1 договору визначено, що строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Протягом строку позики, встановленого п. 1.3. договору, розмір основних процентів складає: 1, 8 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1, 8 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.3. цього договору. Відповідно до п. 2.2.2.3 договору позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Водночас зі змісту договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача з ідентифікатором rs8956 (п. 8 договору). Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору про споживчий кредит на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 1085/11 від 21.11.2024 року. Згідно з додатку до договору - таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, при підписанні кредитного договору сторони погодили орієнтовну сукупну вартість кредиту: сума кредиту 8000 грн строком на 30 днів, проценти за користування кредитом 4320 грн; реальна річна процентна ставка 19 020,63; загальна вартість кредиту 12320 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ВЕЛЛФІН» за договором позики № 1825223 від 22.01.2022 року за період з 19.07.2021 по 12.07.2024 заборгованість складає 24000 грн, з яких 8000 грн - основний борг; 16000 грн - заборгованість по відсоткам. Тож судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за договором про споживчий кредит, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отож будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Так як відповідачем порушено умови договору про споживчий кредит, то суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за вказаним договором, що підтверджується наданими позивачем доказами, які долучено до матеріалів справи. Водночас, щодо нарахування відсотків за даним договором та суми, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановив суд вище, строк дії договору про споживчий кредит № 1825223 від 22.01.2022 погоджений сторонами на 30 днів, тобто до 21.02.2022. Тож передбачені ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише включно до 21.02.2022 року та їх розмір становить 4320 грн. Указане також підтверджується додатком до договору - таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит. Водночас прострочена заборгованість за відсотками у сумі 16000 грн, про стягнення якої заявляє позивач, нараховувалась у період з 22.01.2022 до 21.11.2024, тобто за межами строку дії договору про споживчий кредит. Докази продовження строку дії вказаного договору в матеріалах справи відсутні. Тож суд доходить висновку, що розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № 1825223 від 22.01.2022, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 12320 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4320 грн\~заборгованість за відсотками в межах строку дії договору з 22.01.2022 по 21.02.2022, у зв`язку з цим позовні вимоги ТОВ«ВЕЛЛФІН» підлягають до частково задоволення. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Так як заявлені позовні вимоги задоволено частково, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1554,37 грн (з розрахунку 12320 грн х 3028 грн / 24000 грн = 1554,37 грн).

Outcome: partial