Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

у жовтні 2024 року представник позивача засобами поштового зв`язку надіслала до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 11489,53 грн. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що за заявою [PERSON] від 31.01.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було винесено рішення щодо призначення їй житлової субсидії з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі відповідно до протоколу розрахунку. В ході перевірки електронної справи з`ясовано, що дитина сім`ї члена господарства досягла 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, а відповідачка про це не повідомила. Згідно з довідкою № 2804/05-16 від 15.02.2024 відділу опрацювання документації №1 та рішення відділу з питань відрахувань управління з питань виплат від 16.02.2024 № 1500-0503-8/24885 встановлено, що надміру виплачена сума субсидії у розмірі 11489,53 грн. утворилась за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року у зв`язку з зміною соціального статусу члена домогосподарства (досягнення 18 річного віку). Відповідачці надіслано лист-повідомлення від 16.04.2024 року щодо добровільного повернення надміру отриманої суми субсидії на р/р ПФУ. Станом на 24.06.2024 р. кошти не повернуті . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Бучацькій А.І. Ухвалою судді Саратського районного суду від 14.10.2024 року позовну заяву залищено без руху та надано строк длоя усунення недоліків. Ухвалою судді Саратського районного суду від 25.10.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 30.01.2025 року за клопотанням відповідачки суд витребував докази. У судове засідання представник позивача на з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх повністю задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні 30.01.2025 року позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві. Послалась на те, що під час звернення за призначенням субсидії вона надала всі необхідні документи, які були зазначені працівником Пенсійного фонду та Головним управлінням було винесено рішення щодо призначення житлової субсидії з 01.01.2023 по 31.12.2023 для відшкодування виплат на оплату абонентського обслуговування, а також житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. У декларації вона зазначила число, місяць та рік народження свого сина [PERSON] - [INFO] . Вважає, що працівники Пенсійного фонду, призначаючи їй субсидію, бачили, коли її сину виповнилось 18 років. Відповідачка не погоджується з доводами позивача про її недобросовісність як набувача субсидії. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі її заяви від 31.01.2023 року, поданої разом з декларацією про доходи від 31.01.2023 року та довідкою про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива. Як вбачається з копії електронної особової справи, відповідачкою [PERSON] в декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 31.01.2023 року зазначено дані про осіб, які входять до складу домогосподарства та їх зареєстроване/задеклароване місце проживання у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До декларації [PERSON] , серед іншого, долучила копію паспорту, згідно якої [PERSON] народився [INFO] (а.с.88-108, 101 зворот-102). Як встановлено з рішення про утримання надміру виплачених сум житлової субсидії від 16 лютого 2024 року № 42, [PERSON] одержувала житлову субсидію в розмірі 669 грн. на місяць, сума надміру виплаченої житлової субсидії 11489 грн. 53 коп. згідно з довідкою від 15.02.2024 № 2804/05-16 відділу опрацювання документації №1 утворилась за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року у зв`язку з неповідомленням про зміну соціального статусу членв домогосподарства (досягення 18 річного віку). [PERSON] надіслано лист - повідомлення від 16.04.2024 р. № 1503-8/24885 щодо добровільного повернення надміру отриманої суми субсидії, проте надміру виплачені кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України не надходили. Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від № 848 від 21.10.1995 р. (далі - Положення) визначено механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій . Відповідно до п. 3 Положення, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Пункт 4 Положення встановлює, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках). Згідно з пунктом 6 Положення, житлові субсидії на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива призначаються у разі, коли домогосподарство не отримує комунальну послугу з постачання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) та не використовує природний газ або електричну енергію для індивідуального опалення. Відповідно до п. 9 Положення, призначення житлових субсидій здійснюється починаючи з 1 грудня 2022 р. - органами Пенсійного фонду України. Пунктом 43 Положення встановлено, що для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або тимчасовим посвідченням громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортним документом іноземця або документом, що посвідчує особу без громадянства, посвідкою на постійне/тимчасове проживання, посвідченням біженця або іншим документом, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), подає: заяву; декларацію; довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом уповноваженого органу у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру. Зазначені документи подаються структурному підрозділу з питань соціального захисту населення, посадовим особам виконавчого органу, центру надання адміністративних послуг за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання), органу Пенсійного фонду України - незалежно від місця проживання. Ззідно з пунктом 50-1 Положення, проведення перевірки достовірності даних, що надійшли від осіб, які звертаються за призначенням житлових субсидій, здійснюється на підставі даних, зокрема отриманих шляхом автоматизованого доступу, зокрема, з Державного реєстру актів цивільного стану громадян - про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, народження, смерті осіб. Відповідно до пункту 60 Положення, уповноваженим органом протягом 10 календарних днів з дня подання зазначених документів та отримання інформації відповідно до пункту 50 цього Положення приймається рішення про: призначення житлової субсидії; непризначення житлової субсидії (у разі, коли за результатами розрахунку житлової субсидії її розмір має нульове або від`ємне значення); відмову в призначенні житлової субсидії. Отже уповноваженим органом перед тим, як прийняти рішення про призначення житлової субсидії, проводиться перевірка достовірності даних, що надійшли від осіб, які звертаються за призначенням житлових субсидій. Згідно з підпукнтом 3 пункту 14 Положення, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді: за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або нарахований середньомісячний сукупний дохід менше ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім військовослужбовців, а також осіб, стосовно яких наявна заборгованість роботодавця із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, або осіб, які відповідно до законодавства звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); або такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів (крім випадків, зазначених в абзацах дев`ятому - одинадцятому цього підпункту). До 60-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, лікування, навчання або догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідними документами, а також дні перебування за кордоном - протягом періоду воєнного стану в Україні та двох місяців після його припинення або скасування. При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб в період перебування їх за кордоном не розраховуються. Відповідно до пункту 119 Положення, за рішенням уповноваженого органу надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі за поданням управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг у разі, коли у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії. У випадках, зазначених в абзацах четвертому - дев`ятому пункту 119 цього Положення, на вимогу уповноваженого органу, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином (п. 125 Положення). Відповідно до п. 127 Положення у разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується органом, який призначив житлову субсидію, у судовому порядку. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч. 2 ст. 1214 ЦК України, глави 13 ЦК України (зокрема ст. ст. 179, 181, 190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст. 1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей. Пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18), до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних у комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Верховний Суд у Постановах у справах: №711/1509/17 від 12.12.2018, №554/1809/17 від 21.06.2018, №307/2100/16-ц від 31.10.2018, № 487/2596/17 від 13.04.2020, провадження 61-123св18 дійшов наступних висновків - правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, та відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісність набувача покладається на платника відповідних сум. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі №328/1056/19. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 332/2805/18, та у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 583/168/17. Отже надмірно отримані кошти у вигляді житлової субсидії можуть бути стягнутими з отримувач таких коштів лише у випадку, якщо така надмірна виплата відбулась з вини отримувача субсидій, а саме через його недобросовісність. Судом установлено, що при зверненні із заявою про надання субсидії від 31.01.2023 року, відповідачка [PERSON] в декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 31.01.2023 року зазначила дані про осіб, які входять до складу домогосподарства, та їх зареєстроване/задеклароване місце проживання у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До декларації відповідачка долучила копію паспорту сина, відповідно до якої [PERSON] народився [INFO] , тобто 18 років йому виповнилося [INFO] року. Отже відповідачкою в декларації вказана вся запитувана інформація та долучені відповідні документи , а уповноваженим органом призначена житлова субсидія без проведення передбаченої вказаним вище Положенням перевірки правильності поданих відповідачкою відомостей. Така перевірка проведена уповноваженим органом лише 16 лютого 2024 року. Оскільки відповідачкою зазначені всі відомості в декларації, поданої разом із заявою про призначення житлової субсидії, тому в її діях відсутні ознаки недобросовісності. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. ЄСПЛ наголошує, що вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України", заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року). Законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді житлової субсидії, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно статті 81 ЦПК України має довести позивач. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 332/2805/18. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 1 - 4 ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже позивачем (платником грошових коштів) не було доведено факту недобросовісності набувача грошових коштів [PERSON] та вчинення нею умисних дій зі свідомого неподання інформації щодо дати народження її сина [PERSON] та відповідних документів. У даному випадку необхідно дотримуватися справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення у розмірі 11489, 53 грн. субсидії, яка була призначена та виплачена відповідачці як засіб до існування, не підлягає поверненню з урахуванням положень ст. 1215 ЦК України. Окрім того, стягнення вказаної суми може призвести до покладення на відповідачку надмірного тягаря, поставить її у скрутніше матеріальне становище. Оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено факт недобросовісності з боку відповідачки, що є обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутих виплат, а також факт набуття виплат в наслідок рахункової помилки з боку ГУ ПФУ в Одеській області, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ГУ ПФУ в Одеській області [PERSON] про стягнення надміру виплаченої субсидії. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено, судові витрати у справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача.

Outcome: dismissed