Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом [PERSON] до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області, Держави України в особі Одеської місцевої прокуратури № 2, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, в якій позивач просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти в сумі 1000 000 (один мільйон) грн. 00 коп.. Позовні вимоги позивач обґрунтовує таким, що 23 береня 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального провопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, а саме: виготовлені і розповсюдженні зображень порнографічного характеру (виготовлення і розповсюдження порнографічних предметів). 26 березня 2019 року старшим слідчим СВ Малиновського відділу поліції м. Одеси Головного управління Національної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції О.В. Євдошенко складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019160470000074 від 08.01.2019 року відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, який було затверджено прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 Динником Олександром Валерійовичем 26 березня 2019 року. 16 серпня 2019 року [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, а саме у розповсюдженні зображень порнографічного характеру (розповсюдження порнографічних предметів). 30 вересня 2019 року старшим слідчим СВ Малиновського відділу поліції м. Одеси Головного управління Національної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції О.В. Євдошенко складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019160470000074 від 08.01.2019 року відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 301 КК України, який було затверджено прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 Динником Олександром Валерійовичем 30 вересня 2019 року. За результатами розгляду кримінального провадження №12019160470000074, внесеного до ЄРДР 08.01.2019 року, Малиновським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу від 12 травня 2023 року, якою закрито кримінальне провадження у відношенні [PERSON] , [INFO] , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання публічного (державного) обвинувачення. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2023 р. набрала законної сили 22.05.2023р.. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується ухвалою про закриття кримінального провадження у відношенні [PERSON] , [INFO] , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання публічного (державного) обвинувачення, що набрав законної сили, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», КПК України. Починаючи з 23 березня 2019 року (з моменту повідомлення [PERSON] про підозру)по 22 травня 2023 року (набрання законної сили ухвали суду про закриття кримінального провадження), що загалом становить 50 місяців. Позивачка вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. є обґрунтованою, зважаючи на масштаб завданої шкоди. Після завершення процесу та оговтавшись від наслідків сфабрикованої справи трансжінка наважилась позиватись до суду для відшкодування завданої їй шкоди за 50 місяців, які вона перебувала під слідством та судом, адже п?ять років тому слідчі передали справу до суду без доказової бази - і увесь час вона була вимушена доводити невинуватість та захищати свої права від незаконного обвинувачення. Десятки судових засідань супроводжуватись емоційними переживаннями, що призводили до безсонних ночей та нервового виснаження трансжінки. Позивачка зазнавала страждання та приниження внаслідок протиправних дій. Відчувала біль, муки, тривогу, страх та занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність. Порушення її прав та погане поводження з нею з боку правоохоронних органів викликали негативні емоції. Вищезазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 12.08.2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов від відповідача Державної казначейської служби України, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки зазначає, що позивачка не надає доказів для обгрунтування вказаної у позовній заяві суми моральної шкоди та на власний розсуд визначає розмір моральної шкоди, яка, на її думку, підлягає відшкодуванню у досить значному розмірі - 1 000 000,00 грн., також позивачка не надала доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних страждань, крім того відповідач зазначав, що Казначейство не е належним відповідачем у цій справі, а тому в задоволенні вимог позивача слід відмовити в повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.01.2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 12.02.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення від відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому відповідач позов не визнає, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, наявність шкоди та причинний зв`язок, неправомірні дії відповідача, тому просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Матвєєв В.Ю. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, просила суд відмовити в задоволенні позову. Представники відповідачів Державної казначейської служби України та Одеської місцевої прокуратури № 2 в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь належним чином. Суд, вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень\~статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди. Згідно зі\~статтею 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь\~\~і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.\~\~ Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої\~статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях\~56,\~62 Конституції України, у\~Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~та в статтях\~1167,\~1176 ЦК України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з пунктом 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття\~\~ і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 2 зазначеного Закону\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина право на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування. Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21). Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Судом встановлено, що 23 береня 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального провопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, а саме: виготовлені і розповсюдженні зображень порнографічного характеру (виготовлення і розповсюдження порнографічних предметів). (а.с. 44-46) 26 березня 2019 року старшим слідчим СВ Малиновського відділу поліції м. Одеси Головного управління Національної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції О.В. Євдошенко складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019160470000074 від 08.01.2019 року відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, який було затверджено прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 Динником Олександром Валерійовичем 26 березня 2019 року. (а.с. 16-19) 16 серпня 2019 року [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, а саме у розповсюдженні зображень порнографічного характеру (розповсюдження порнографічних предметів). (а.с. 47-49) 30 вересня 2019 року старшим слідчим СВ Малиновського відділу поліції м. Одеси Головного управління Національної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції О.В. Євдошенко складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019160470000074 від 08.01.2019 року відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 301 КК України, який було затверджено прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 Динником Олександром Валерійовичем 30 вересня 2019 року. (а.с. 20-23) За результатами розгляду кримінального провадження №12019160470000074, внесеного до ЄРДР 08.01.2019 року, Малиновським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу від 12 травня 2023 року, якою закрито кримінальне провадження у відношенні [PERSON] , [INFO] , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання публічного (державного) обвинувачення. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2023 р. набрала законної сили 22.05.2023р.. (а.с.24-25) Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, суд посилався на те, що прокурор вважав та висловив свою позицію в постанові від 12 травня 2023 року про відмову від підтримання публічного обвинувачення, що здобутими під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами сторони обвинувачення встановити наявність у [PERSON] прямого умислу на вчинення злочину з метою розповсюдження порнографічних зображень не виявилось можливим. Також під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами не встановлено (на сьогоднішній день їх встановити не можливо) ряд суттєвих обставин об`єктивної сторони злочину. Будь-яких інших доказів розповсюдження [PERSON] зображень порнографічного характеру сторона обвинувачення не має, та отримати їх на теперішний час неможливо. Таким чином, не встановлені достатні докази вини [PERSON] , якими можна підтвердити прямий умисел та об`єктивну сторону кримінального правопорушення та тим самим довести винуватість обвинуваченої в суді і вичерпані можливості їх отримати у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України. З аналізу доводів, викладених в постанові прокурора про відмову від підтримання публічного (державного)обвинувачення, вбачається, що під відмовою прокурора від публічного (державного) обвинувачення слід розуміти повне заперечення обґрунтованості пред`явленого [PERSON] обвинувачення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, що тягне за собою припинення обвинувальної діяльності проти обвинуваченої, оскільки прокурор відмовився від підтримання публічного (державного) обвинувачення у кримінальному провадженні за № 12019160470000074 від 08.01.2019 року відносно [PERSON] та просив закрити суд дане кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини другої статті 284 КПК України, тим самим визнавши, що у справі відсутні дані для винесення судом обвинувального вироку. (а.с.38-43) За наведених обставин, суд робить висновок, що закриття кримінального провадження стосовно [PERSON] відбулося з реабілітуючих підстав, а тому вона має право на отримання відшкодування шкоди згідно із\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Такий висновок суду узгоджується з практикою Верховного Суду з розгляду справ указаної категорії, яка є сталою. Зокрема, подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду:\~\~від 26 липня 2023 року у справі № 727/7635/21 (провадження № 61-8814св22), від 16 листопада 2022 року у справі № 522/11959/19 (провадження № 61-2993св22),\~\~\~\~ від 26 квітня 2023 року у справі 201/223/21 (провадження № 61-472св23), від 12 червня 2023 року у справі № 127/15952/22 (провадження\~\~ № 61-3223св23). Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1)\~\~у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до пункту 5 частини першої\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках. Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості\~і справедливості». Зазначені правові висновки також узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 квітня 2019 року\~\~у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Отже судом встановлено, що [PERSON] перебувала під слідством з 23.03.2019 року (з моменту повідомлення [PERSON] про підозру) по 22.05.2023 року (набрання законної сили ухвали суду про закриття кримінального провадження), що загалом складає 50 місяців. Визначаючи розмір морального відшкодування, судом враховується обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством, й, виходячи із засад розумності і справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 400 000 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди (8000 грн. х 50 місяців досудового розслідування = 400000 грн.), та конкретних обставин справи. Аналогічний висновок в частині врахування розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди міститься в постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 727/7635/21 (провадження № 61-8814св22). Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди гарантований державою, так як відповідно до\~статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік»\~установлено у 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 8000 грн. На думку суду, вказаний розмір відшкодування, враховуючи конкретні обставини цієї справи, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18). Відповідно до ч. 2\~ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. У п. 3, 35\~Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; Відповідно до п. 3 ч. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2011 № 215 «Про затвердження положення про Державну казначейську службу України», Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Наявність повідомлень про підозру, обвинувальних актів, а також ухвали про закриття кримінального провадження стосовно [PERSON] у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання публічного (державного) обвинувачення не є підставою для відмови в позові, оскільки не впливають на фактичні обставини справи, які стали підставою для звернення позивача до суду. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд частково погоджується з розміром заподіяної позивачу моральної шкоди та вважає за можливе стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача моральну шкоду в сумі 400 000 грн.. Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору, оскільки суд прийшов до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачеві органом досудового розслідування з огляду на наявні письмові докази. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial