Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

у листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначив те, що 24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 27053, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» коштів у сумі 61128,26 гривень, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору № 06236/0011XSGF від 31 жовтня 2013 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № 83 від 28 лютого 2018 року є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». На підставі вищевказаного оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаганом Олексієм Анатолійовичем розглянуто заяву стягувача про примусове виконання рішення та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65094530 від 09 квітня 2021 року. Про наявність вищевикладених обставин щодо відкритого виконавчого провадження па підставі оскаржуваного виконавчого напису позивачеві стало відомо після блокування всіх банківських рахунків, накладення арешту на кошти та звернення стягнення на доходи. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом із грубим порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, у зв`язку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17\~000,00 грн. Постановленою суддею ухвалою від 22 листопада 2024 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису. Постановленою суддею ухвалою від 22 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача, адвокат Пушкарьов О О. надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву чи будь-яких клопотань від відповідача не надходило. Треті особи, їх представники у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, належним чином. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, враховуючи відсутність заперечень позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Судом установлено, що 31 жовтня 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено Договір № 06236/0011XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, на підставі якого позивачеві відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 20\~000,00 грн /а.с.22-23, 24, 25/. Відомостей щодо нотаріального посвідчення Договір не містить. 24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 27053 про звернення стягнення з позивача, який є боржником за Кредитним договором № 06236/0011XSGF від 31 жовтня 2013 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № 83 від 28 лютого 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованості за Кредитним договором № 06236/0011XSGF від 31 жовтня 2013 року. Строк платежу за Кредитним договором № 06236/0011XSGF від 31 жовтня 2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28 лютого 2018 року по 11 лютого 2021 року. Загальна сума, що підлягає стягненню (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису) становить 61\~128,26 грн /а.с.26/. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шагана Олексія Анатолійовича від 09 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65094530 з примусового виконання виконавчого напису № 27053, вчиненого 24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, проводяться виконавчі дії /а.с.12-14, 15-17/. Вирішуючи спір, суд ураховує таке. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена, зокрема, ст. 18 ЦК України, главою 14 Закону України «Про нотаріат», ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. Глави 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскільки відповідачем не доведено, що укладений між ним та позивачем кредитний договір був посвідчений нотаріально, і в подальшому наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, суд приходить висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17\~000,00 грн. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, у позові представником позивача заявлено про розрахунок витрат, які позивач поніс на правничу допомогу у сумі 17\~000,00 грн, та надано копії: договору № 07-08-24/1 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року /а.с.27-30/; акту прийому-передачі наданих послуг від 11 листопада 2024 року до Договору про надання правової допомоги № 07-08-24/1 від 07 серпня 2024 року з якого вбачається надання позивачеві адвокатом Пушкарьовим О. О. усної консультації вартістю 4\~000,00 грн (2 год), складання позовної заяви вартістю 7\~000,00 грн (4 год) та складання заяви про забезпечення позову вартістю 6\~000,00 грн (1,5 год) /а.с.31/; детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Пушкарьовим О. О. на виконання умов від 11 листопада 2024 року до Договору про надання правової допомоги № 07-08-24/1 від 07 серпня 2024 року, послуги та вартість яких аналогічна тим, що вказані в акті-прийому передачі /а.с.32/; платіжної інструкції № 0.0.3988654129.1 від 07 листопада 2024 року про перерахування адвокатові Пушкарьову О. О. грошових коштів у сумі 17\~000,00 грн з призначенням платежу «сплата послуг адвоката за договором: 07-08-24/1 від 07 серпня 2024 року, Салак Є. О.» /а.с.9/. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справ № 755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн не є співмірними складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки справа є малозначною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача в судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин позов, у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню частково, на суму 5 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial