Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки і піклування службу в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області Грифлюк Р.І. подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, висновок органу опіки та піклування підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України. Суд ухвалив залучити до участі в справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування службу в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області. Суд ухвалив розглядати справу заочно та ухвалити заочне рішення. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Законний представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просить розглядати справу заочно та пояснив, що відповідачка з літа 2024 року не займалася та не займається вихованням дитини, не надає дитині матеріальну допомогу. Між ним та відповідачкою почалися сварки, непорозуміння і відповідачка поїхала до свої батьків село Заволока Чернівецького району Чернівецької області. Відповідачка не цікавилася життям дитини, тому він намагався з нею кілька разів вирішити ці проблеми. Відповідачка вже погодилася і вони уклали договорі про визначення місця дитини та утримання дитини, але після цього договору вона один раз дала кошти на утримання дитини і далі перестала надавати допомогу, не спілкується з дитиною, не навідує ї в дитячому садку. Так як вирішити цей конфлікт йому не вдалося, тому він вирішив звернутися до суду з даним позовом, під час підготовчого провадження він залишив без розгляду вимогу про розірвання шлюбу, але і після цього відповідачка не змінила ставлення до нього та своїх батьківських обов`язків і повідомила йому що виїжджає за кордон, тому він наполягає на задоволенні позову. Дитині він пояснює, що мама поїхала заробляти гроші, щоб не травмувати дитячу психіку. Він також спілкувався з батьком відповідачки, але він розуміє, що той не стани на бік зятя, а на свою дочку він не вплинув. Свідок [PERSON] дав суду показання, що він проживає в багатоквартирному будинку і його сусідами є позивач з відповідачко. Приблизно від літа 2024 року він не бачить відповідачку. Кожного ранку він зустрічає в дворі [PERSON] , який відвозить дитину в дитячий садок, а також ввечері привозить дитину. При цьому раніше він бачив їх разом з матір`ю. Дитина охайна та доглянута, але маму дитини він не бачив десь більше 6 місяців. Він не знає які в них взаємовідносини, та не спілкувався детально з приводу цього з [PERSON] , який лише повідомив, що в них є певні проблеми. Свідок [PERSON] дав суду показання, що він проживає в багатоквартирному будинку і його сусідами є [PERSON] та [PERSON] . Йому відомо, що в них в сім`ї є певні негаразди і від літа 2024 року він не бачив відповідачку. Щодня він бачить, як [PERSON] самостійно відвозить дитину в дитячий садок, хоча раніше він бачив їх разом з матір`ю. про проблемні стосунки між ними він знає від [PERSON] , але те, що відповідачку він не бачив з літа минулого року то це було очевидним. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю дитини - позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , а [PERSON] є батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Згідно ч.1 ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Частиною першою ст. 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Згідно ч.1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.5 ст. 56 у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. Враховуючи вказані вище вимоги ЦПК України, суд вважає, що законний представник малолітнього позивача в даній справі [PERSON] - [PERSON] мав право на звернення до суду з даним позовом і після відкриття провадження малолітня дитини набула статусу позивача. Відповідачка [PERSON] з червня 2024 року не займалася та не займається вихованням своєї дитини [PERSON] , [INFO] , не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний стан, матеріально дитину не підтримує, а також ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що підтверджується, договором про визначення місця проживання сина, умов його утримання та участі батьків у їх виховання від 11.12.2024 року, висновком органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженим рішенням виконавчого комітету Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 16.01.2025 року № 10 та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Такою своєю бездіяльністю відповідач порушує ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідач порушує ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки, які ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд погоджується з позицією служби в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області, зокрема з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] щодо її сина - позивача [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 17.01.2025 року №104, який відповідає вимогам закону та з даного висновку вбачається, що відповідачка ухиляється від виховання та утримання дитини. Тому суд вважає, що даний висновок органу опіки і піклування (служби в справах дітей) Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області є достатньо обґрунтованими, так як підтверджений фактами, які вказують на невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.141,150 СК України. Суд погоджується з позицією служби в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області та вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Даний висновок зазначений в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу виховання та утримання дитини Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов`язані з особистими немайновими правами та обов`язками батьків та дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. В порушення вимог ст.81 ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що вона на належному рівні виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує матеріально свою дитину відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] , поданий законним представником [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування служба в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід задовольнити повністю, а саме: слід позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки її заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 24.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка не надала доказів, що має захворювання та має на утриманні непрацездатних батьків, чоловіка. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 1211 гривні 20 копійок судових витрат у вигляді судового збору. Згідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти суд враховує, що позовна заява надійшла до суду 24 грудня 2024 року. Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України „ Про державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складає 3196 гривень. Оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то до негайного виконання слід звернути рішення в частині стягнення аліментів в розмірі 1598 гривень. Суд вважає, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь держави 1211 гривень 20 копійок судових витрат у вигляді судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов`язані з шлюбом, особистими немайновими правами та обов`язками подружжя та порядок припинення шлюбу, зважаючи на те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст. ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved