Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 17.03.2000, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яку просила залишити проживати з нею. Стверджувала, що відносини з чоловіком не склались, між ними немає взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейні відносини, ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки припинені, вони проживають окремо, дитина поживає з матір`ю. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Позивачка в заяві до суду від 11.02.2025 просила розгляд справи проводити без її участі. Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, він не скористався. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.03.2000, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надав жодного заперечення та не прибув в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч.3\~ст.109\~СК України,\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що заява\~про розірвання\~шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Положеннями ст.160 СК України врегульовано право батьків на визначення місця проживання дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від десяти до чотирнадцяти років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною. Оскільки між сторонами на момент розгляду даної справи відсутній спір щодо місця проживання доньки, суд визначає місцем її проживання разом з матір`ю. Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved