Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач в квітні 2024 року звернулася до суду з позовом до відповідача у якому просить, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 234350 грн, завдану моральну шкоду у розмірі 40\~000 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що постановою апеляційного суду Херсонської області від 25.12.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову суму у розмірі 232101,03 грн, а 22.04.2016 року постановою №50909415 державного виконавця Корабельного РВДВС у м.Херсоні Циби А.С. відкрито виконавче провадження по стягненню зазначеної суми. 04.06.2019 року виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». 19.06.2019 року державним виконавцем Корабельного РВ ДВС у м.Херсоні Зябловим О.М. повторно винесена постанова №559366323 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №667/10003/14. 06.02.2020 року державним виконавцем Корабельного РДВС у м.Херсоні Островським Б.Л. винесено постанову № 59366323 про розшук та арешт майна боржника, а саме: автомобіля марки RENAULT MEGNE SCENIC, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER] . 03.06.2021 року постановою №59366323 державного виконавця Островського Б.Л., виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.7 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». 25.06.2021\~року державним\~виконавцем Корабельного\~РВДВС \~у м.Херсоні\~ Чусовітіною\~І.\~М.\~повторно \~винесено постанову\~ про\~відкриття виконавчого\~провадження №65900729 про стягнення\~з позивача\~на користь\~ [PERSON] \~боргу та\~цього ж\~дня винесено\~постанови про\~арешт коштів\~боржника та\~арешт на\~рухоме майно.\~08.10.2021\~року вищезазначений\~автомобіль був\~зупинений та\~вилучений поліцейским\~на підставі\~виконавчого провадження №60637647 ВДВС Корабельного району у м.Херсоні про стягнення з позивача податкового боргу, транспортний засіб марки RENAULT MEGNE SCENIC, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER] був переданий патрульним на тимчасове зберігання ПП Дігтяренко О.А. на спецмаданчик в м.Олешки. Як зазначила позивач, протягом жовтня, листопада, грудня 2021 року, жодної виконавчої дії по виконанню рішення суду, державний виконавець Яндра Т.А. не здійснила, автомобіль не забрала зі спецмайданчика, не призначила оцінку та не передала спеціалізованій організації для подальшої його реалізації. У зв`язку з початком воєнних дій в Україні, окупації м.Херсона та бойових дій на території міста припинено будь які виконавчі дії. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2023 року визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Корабельного РВ ВДВС у м.Херсоні [PERSON] та Яндри Т. А. при виконанні виконавчих дій по виконавчому провадженню №65900729 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . У зв`язку із зазначеним, оскільки позивач вважає, що саме через дії державних виконавців вилучений у неї автомобіль втрачено, не реалізовано, та борг, відповідно не погашено, вона вимушена звернутись до суду із цим позовом з метою захисту свої прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2024 року призначено у справі автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 09.05.2024 року від представника Державної казначейської служби надійшли письмові пояснення по справі у яких останній зазначив, що не погоджується з вимогами викладеними у позові, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що вчинення дії чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у рішенні, ухвалі чи вироку суду. Щодо стягнення судових витрат, зазначив, що бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України, який не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу. 15.05.2025 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву у яких зазначено, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказала, що [PERSON] неодноразово перетинала кордон України та не вживає заходів щодо виконання рішення по справі 667/10003/14-ц. Старшим державним виконавцем Яндрою Т.А. формувалася вимога до ГУНП в Херсонській області щодо видачі затриманого транспортного засобу, який перебуває на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів у м. Олешки. Відстежити відправку та отримання відповіді у паперовій формі неможливо, оскільки вивезення паперових матеріалів виконавчого провадження з окупованих та деокупованих територій не здійснювалось. Корабельний відділ ДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) відповідальності за зберігання транспортних засобів не несе, оскільки майно для зберігання відділу не передавалося. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяви в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності за наявними в справі доказами. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити. Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Згідно із частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя\~статті 13 ЦПК України). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2023 року було задоволено скаргу [PERSON] та визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Корабельного РВ ВДВС у м.Херсоні Чусовітіної Ірини Миколаївни та Яндри Тетяни Анатоліївни при виконанні виконавчих дій по виконавчому провадженню №65900729 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 232101,03 грн по виконавчому листу №667/10003/14-ц. від 29.01.2016 року виданого Комсомольським районним судом м.Херсона, яка полягає у невиконанні виконавчих дій по реалізації арештованого та вилученого у боржника автомобіля RENAULT MEGANE SCENIC, реєстраційний номер [NUMBER] в рахунок погашення боргу. Постановою Херсонського апеляційного суду від 22.02.2024 року у справі №766/10386/23 вищезазначену ухвалу залишено без змін та встановлено наступні обставини. 29 січня 2016 року Комсомольським районним судом м.Херсона виданий виконавчий лист №667/10003/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 232 101,03 грн. Цей виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання та повертався стягувачу у зв`язку з неможливістю проведення стягнення. Постановою державного виконавця Корабельного РВ ДВС у м.Херсоні ПРУЮ (м.Одеса) від 25 червня 2021 року відкрито виконавче провадження №65900729 по виконанню зазначеного виконавчого листа. Того ж дня державний виконавець виніс постанову про накладення арешту на усе рухоме майно належне боржнику [PERSON] та постанову про приєднання виконавчого провадження №65900729 до зведеного виконавчого провадження\~№65431300, в межах якого проводилося стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 23 785,08 грн. за вимогою Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області №20650-51 від 12 серпня 2019року (виконавче провадження №60637647), та в ході якого постановою виконавця від 14 травня 2021року вже була винесена постанова про розшук майна боржника транспортного засобу марки «RENAULT MEGANE SCENIC», реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 08 жовтня 2021року, належний боржнику автомобіль марки «RENAULT MEGANE SCENIC», реєстраційний номер [NUMBER] , був тимчасово затриманий та працівниками патрульної поліції доставлений для зберігання на спеціальний майданчик, розташований за адресою Херсонська область, місто Олешки, вул.Гвардійська, 160. 26 листопада 2021 року державний виконавець Яндра Т.А. в порядку ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до ГУ НП у Херсонській області з письмовою вимогою №81666 про видачу транспортного засобу марки «RENAULT MEGANE SCENIC», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебуває на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів: вул. Гвардійська, 160, м. Олешки Херсонської області, для його подальшої реалізації. В цій вимогі зазначено, що вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу проводиться в межах виконавчого провадження по виконанню вимоги ГУ ДПС від 12 серпня 2019року щодо стягнення з [PERSON] єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 23 785,08грн. В ході розгляду справи представник Корабельного РВ ДВС у м.Херсоні ПРУЮ (м.Одеса) не змогла надати пояснень щодо причин формування запиту про вилучення автомобілю з посиланням на виконання відділом лише вимоги ГУ ДПС від 12 серпня 2019року при наявності зведеного виконавчого провадження №65431300, до складу якого входило виконавче провадження про стягнення коштів на користь [PERSON] . Учасниками справи не заперечувалось, що огляд транспортного засобу та його вилучення зі спеціального майданчику державним виконавцем ВДВС не проводилися. Будучи достовірно обізнаним про наявність зведеного виконавчого провадження №65431300 та затримання належного [PERSON] транспортного засобу, 14 січня 2022року державний виконавець Яндра Т.А. у різних виконавчих провадженням за №65900729 та №60637647 виносить постанову про розшук майна боржника, а саме автомобілю марки «RENAULT MEGANE SCENIC», реєстраційний номер [NUMBER] та постанову про припинення розшуку майна боржника [PERSON] того ж самого автомобілю. Постановою виконавця від 21 січня 2022року закінчено виконавче провадження по виконанню вимоги №20650-51, виданої 12 серпня 2019року ГУ ДПС у Херсонській області, у зв`язку із скасуванням цієї вимоги податковою службою. З листів Корабельного РВ ДВС у м.Херсоні ПРУЮ (м.Одеса) від 31 серпня та 09 жовтня 2023року встановлено, що 02 серпня 2023року державним виконавцем був здійснений запит до органів поліції щодо місця знаходження вилученого транспортного засобу. У відповіді НПУ ДПП УПП в Херсонській області від 29 серпня 2023року повідомило, що згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» транспортний засіб «RENAULT MEGANE SCENIC», 08 жовтня 2021року був доставлений для зберігання на спеціальний майданчик ПМФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: вул.Гвардійська, 160, м. Олешки. Автомобіль ВДВС на зберігання не передавався. На час розгляду справи місто Олешки Херсонської області перебуває у тимчасовій окупації країною-агресором, інформація про вилучений у [PERSON] транспортний засіб відсутня. Згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України №24-3534 від 25.06.2024 року, на виконання ухвали суду від 22.05.2024 року, на основі проведених досліджень та розрахунків визначається наступне ринкова вартість автомобіля Renault-Megane Scenik державний номер [NUMBER] , станом на 08.10.2021 року складає 234350,00 грн. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статті 1174 Цивільного кодексу України (далі\~ЦК України) обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З наведеного вище випливає, що шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, відшкодування збитків\~це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта\~правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1174 ЦК України. Дійсно, в судовій практиці мала місце правова позиція, що «збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у такій справі будуть факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіянням ним шкоди. Причому належним доказом неправомірності дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування збитків». Відповідний правовий висновок був викладений у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 у справі №32/421 та неодноразово застосовувався та цитувався Верховним Судом під час розгляду ним аналогічних цивільних справ щодо відшкодування шкоди, спричинених бездіяльністю чи незаконними діями чи рішеннями державного виконавця. Так, висновки Верховного Суду України, які містяться у постанові від 25 жовтня 2005 у справі №32/421, були покладені в основу висновків КЦС ВС, викладених у постановах від 20 березня 2019 у справі №753/19110/15-ц, від 23 грудня 2019 у справі №752/4100/17, від 24 грудня 2019 у справі №461/3508/17, від 18 березня 2020 у справі №2-7317/11, від 12 березня 2020 у справі №757/74887/17-ц, від 03 червня 2020 у справі №642/3839/17, від 12 серпня 2020 у справі №761/7165/17, від 23 грудня 2020 у справі №757/63732/18, від 29 квітня 2021 у справі №405/500/18, від 01 вересня 2021 у справі №554/10055/20, від 10 листопада 2021 у справі №760/26905/17 та від 01 грудня 2021 у справі №757/64086/19, про те, що неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Херсонський апеляційний суд у постанові від 22.02.2024 року у справі №766/10386/23 з приводу бездіяльності державних виконавців Корабельного РВ ВДВС у м.Херсоні Чусовітіної І. М. та Яндри Т. А. при виконанні виконавчих дій по виконавчому провадженню №65900729 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 232101,03 грн по виконавчому листу №667/10003/14-ц. від 29.01.2016 року виданого Комсомольським районним судом м.Херсона, яка полягає у невиконанні виконавчих дій по реалізації арештованого та вилученого у боржника автомобіля RENAULT MEGANE SCENIC, реєстраційний номер [NUMBER] в рахунок погашення боргу - дійшов наступних висновків. Встановлені у справі фактичні обставини та відповідні їм норми права дають підстави вважати, що державним виконавцем в порушення вимог ст.11, 13, 36 Закону України «Про виконавче провадження» тривалий час безпідставно не вчинялися дії по вилученню тимчасово затриманого транспортного засобу боржника зі спеціального майданчика, складання відповідного акту, проведення опису та арешту рухомого майна, визначення його вартості та передачі на реалізацію, тощо. Наведене свідчить про бездіяльність державного виконавця допущену\~під час виконання виконавчого листа №667/10003/14-ц від 29 січня 2016року про стягнення з [PERSON] боргу за рахунок належного їй рухомого майна. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою\~суду першої інстанції\~про визнання бездіяльності державних виконавців Корабельного РВ ДВС у м.Херсоні ПРУЮ (м.Одеса) щодо невчинення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію належного боржнику майна, неправомірною. Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19,\~постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18). У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення на її користь шкоди, спричиненої внаслідок незаконних рішень, дій, бездіяльності Корабельного відділу Державної виконавчої служби України у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки встановлені судом обставини підтверджують наявність шкоди спричиненої позивачу органами державної виконавчої служби, її розмір - 234350,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року по справі №201/4534/20, провадження №61-7077св21. Враховуючи вищенаведену позицію Великої Палати Верховного Суду, судове рішення слід задовольнити шляхом стягнення відшкодування матеріальної шкоди з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України, як просить позивач. Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди, суд зазначає наступне. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23,1167 ЦК України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 (адміністративне провадження №К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56). У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява №29979, пункти 86, 89, рішення у справі «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, заява №14183/02, пункт 71). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Водночас необхідно виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3,19 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина друга статті 1167 ЦК України). За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18), застосовуючи положення статей 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може доводитись з посиланням, зокрема, на судове рішення, яке набрало законної сили, рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази. Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19, пункт 26). Таким чином, зважаючи на вказане, судом встановлено, що органом державної виконавчої служби було спричинено матеріальні збитки позивачу, отже є підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, проте, оскільки саме невиконання зобов`язань позивача призвели до вилучення її автомобіля, позивачем у позові зазначено, що з втратою автомобіля вона втратила можливість погасити борг, отже суд з урахуванням обставин справи, принципів розумності та справедливості, з метою уникнення збагачення позивача за рахунок державного органу,\~моральну шкоду оцінює в 2 000 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При подачі позову до суду позивачем судовий збір не сплачувався, у позовній заяві позивач зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить сума вартості автотоварознавчої експертизи. У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути понесені судові витрати. Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №CB08529286/1 Цибохіною Т.В. сплачено за проведення експертизи згідно рахунку №24-1661-Е від 07.05.2024 року 17\~417,50 грн. Таким чином, оскільки розмір витрат, які понесла позивач у зв`язку з розглядом справи, а саме за проведення експертизи, підтверджено поданими доказами, ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок державного органу. На підставі викладеного,

Outcome: partial