Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, стягнення компенсації. Позов мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 червня 2002 року та договору дарування\~частини житлового будинку від 06 червня 2004 року вона є власником 32/36 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Співвласником іншої частини (4/36 частки) будинку є відповідачка [PERSON] . Вказуючи, що частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим, оскільки відповідачка не бере участі в утриманні спільного майна, не цікавиться його станом, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, яка має на праві власності інше житло, [PERSON] просила припинити право [PERSON] на 4/36 частки житлового будинку, загальною площею\~58.3 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 4/36 частки вказаного житлового будинку; стягнути з неї на користь відповідачки грошову компенсацію вартості 4/36 часток спірного житлового будинку, що внесені на депозитний рахунок Турійського районного суду Волинської області. Відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки припинення її права на частку у спільному майні завдасть їй істотної шкоди, оскільки належна їй на праві власності квартира, що в розташована в [ADDRESS] , перебуває в іпотеці. Крім того, відповідачка вказувала, що є недоведеним факт неможливості виділу частки в натурі та не погоджувалась із вартістю об`єкта оцінки\~спірного житлового будинку, що зазначена у довідці про надання інформаційно-консультативних послуг від 25 серпня 2020 року (а. с. 65-67 т. 1). Позивачка [PERSON] у запереченні на відзив вказувала, що припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачці, яка має інше житло, а саме: квартиру, що розташована в [ADDRESS] , а перебування цієї квартири в іпотеці не позбавляє її власника права користуватися і розпоряджатися нею. Крім того, зазначала, що відповідачка спірним житловим будинком не цікавилася, жодних витрат на його утримання не здійснювала, після смерті їхньої матері, яка померла у 2014 році, жодного разу туди не приїжджала (а. с. 85-86 т. 1). Відповідачка [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про встановлення порядку користування нерухомим майном, яку мотивувала тим, що позивачка за первісним позовом [PERSON] позбавила її можливості користуватися житловим будинком, що перебуває у їхній спільній частковій власності, а користується ним одноосібно. Вказуючи, що провести поділ будинку технічно неможливо, [PERSON] у зустрічній позовній заяві просила встановити порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом виділення їй у користування кімнати площею 10.8 кв. м, а кімнати площею 10.4 кв.м та 14.1 кв.м [PERSON] ; коридор та кладову, господарські будівлі та споруди залишити у спільному користуванні (а. с. 72 т. 1). Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 06 серпня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування нерухомим майном прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а. с. 89-90 т. 1). Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року, що залишене без змін постановою Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, первісний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності, стягнення компенсації задоволений повністю, в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування нерухомим майном відмовлено (а. с. 149-151, 177-179 т. 1). Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року рішення Турійського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року та постанова Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у цій справі скасовані, а справа в частині позовних вимог [PERSON] про припинення права власності на частку в спільному майні, стягнення компенсації та позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування нерухомим майном передана на новий розгляд до суду першої інстанції. У задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на 4/36 частки в праві спільної власності на житловий будинок Верховний Суд відмовив (а. с. 208-215 т. 1). 20 червня 2023 року справа надійшла до суду (а. с. 217 т. 1). Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 13 липня 2023 року в порядку забезпечення позову накладений арешт на 4/36 частки житлового будинку, загальною площею 58.3 кв.м, житловою площею 35.3 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «В-1», гараж «Г-1»,хлів «Д-1», вбиральня «ж»,огорожа «1-2», що розташований за адресою:\~ [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 634650607255), та зареєстрований\~на праві власності за [PERSON] (а. с.236-237 т. 1). Ухвалою суду від 24 січня 2024 року призначена судова оціночно-будівельна експертиза, а провадження у справі зупинене (а. с. 151 т. 2). 17 вересня 2024 року до суду надійшов висновок №17/2024 судової оціночно-будівельної експертизи, у зв`язку з чим ухвалою суду від 25 вересня 2024 року провадження у справі було поновлене (а. с. 175, 230 т. 2). У судовому засіданні позивачка та її представник поданий позов підтримали та просили його задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представниця відповідачки у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358\~ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26\~ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 червня 2002 року та договору дарування частини житлового будинку від 06 червня 2004 року\~позивачка [PERSON] є власником 32/36 часток житлового будинку, загальною площею\~58.3 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10, 11-12 т. 1). Вказане право зареєстроване за нею відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 8-9 т. 1). Згідно із технічним паспортом на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , до його складу входить: житловий будинок А-1, загальною площею\~58.3 кв. м, житловою площею 35.3 кв. м, прибудова «а», погріб під частиною будинку «а/п», літня кухня «В-1», гараж «Г-1», хлів «Д-1», вбиральня «Ж», огорожа «1», ворота «2», (а. с. 19-24 т. 1). Власником 4/36 частки вказаного домоволодіння є відповідачка [PERSON] (а. с. 14-16 т. 1). Таким чином, спірне домоволодіння належить сторонам у цій справі на праві спільної часткової власності. Відповідачка [PERSON] є також власником квартири, що розташована в [ADDRESS] (а. с. 17 т. 1). Відповідно до висновку №17/2024 судової оціночно-будівельної експертизи від 10 вересня 2024 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , становить 604\~900 гривень (а. с. 176-220 т. 2). Згідно із квитанціями, що є в матеріалах справи, позивачка [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти на загальну суму 67\~234,17 гривень (а. с. 2 т. 1, а. с. 89 т. 2, а. с. 39 т. 3), яку позивачка просила стягнути з неї на користь відповідачки як грошову компенсацію вартості 4/36 часток спірного житлового будинку. Відповідно до статті 365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблений висновок про те, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365\~ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Звертаючись до суду із позовом про припинення права власності на частку в спільному майні та стягнення грошової компенсації, [PERSON] посилалася на те, що частка відповідачки [PERSON] є незначною, сторони не можуть досягти згоди щодо спільного володіння і користування майном, а припинення права власності відповідачки на 4/36 частки спірного домоволодіння у розглядуваному випадку не завдасть останній істотної шкоди, оскільки у її власності є інше житло, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 17 т. 1). Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року, скасовуючи рішення Турійського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у цій справі та передаючи на новий розгляд до суду першої інстанції справу в частині позовних вимог [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні та стягнення компенсації, вказував, зокрема, на те, що: суди не розглянули клопотання [PERSON] та не надали оцінки аргументам відповідачки за первісним позовом про вартість спірного житлового будинку; суди не надали оцінки доводам [PERSON] , яка вказувала, що припинення її права на частку у спірному будинку завдасть їй та членам її сім`ї істотної шкоди, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи, квартира у в [ADDRESS] перебуває в іпотеці, що свідчить про те, що вона і її сім`я потребує покращення житлових умов (а. с. 208-215 т. 1). Щодо доводів відповідачки [PERSON] , яка не погоджувалась із вартістю об`єкта оцінки\~спірного житлового будинку, що зазначена у довідці про надання інформаційно-консультативних послуг від 25 серпня 2020 року та на що вказував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року, то ухвалою суду від 24 січня 2024 року за клопотанням представниці відповідачки [PERSON] адвоката Сидун О.С., була призначена судова оціночно-будівельна експертиза. Відповідно до висновку № 17/2024 судової оціночно-будівельної експертизи від 10 вересня 2024 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 604\~900 гривень (а.с. 176-220 т. 2). Із такою вартістю спірного будинку сторони погодились, доказів на її спростування не подавали, інших клопотань, пов`язаних із встановленням вартості спірної нерухомості, не заявляли. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)». Згідно із квитанціями, що є в матеріалах справи, позивачка [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти на загальну суму 67\~234.17 гривень (а. с. 2 т. 1, а. с. 89 т. 2, а. с. 39 т. 3), що свідчить про виконання позивачкою вимог частини другої статті 365 ЦК України. Щодо доводів [PERSON] про те, що припинення її права на частку у спірному будинку завдасть їй та членам її сім`ї істотної шкоди, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи, квартира у в [ADDRESS] , перебуває в іпотеці, слід зазначити таке. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблений висновок про застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Під час розгляду цієї справи суд встановив, що відповідачка [PERSON] зареєстрована і проживає у в [ADDRESS] у квартирі, загальною площею 58.5 кв. м, житловою площею 41.5 кв. м, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 2003 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 17 т. 1). Заперечення відповідачки [PERSON] про те, що припинення її права на частку у спільному майні завдасть їй істотної шкоди, так як належна їй на праві власності квартира перебуває в іпотеці, суд не бере до уваги, оскільки перебування квартири в іпотеці не позбавляє її власника права користуватися нею. Суд також враховує і те, що згідно з відомостями з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку зареєстрований ще 27 листопада 2006 року зі строком виконання до 26 листопада 2009 року та розміром основного зобов`язання 10\~000 гривень. Право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2003 року, а іпотечне зобов`язання виникло в зв`язку з кредитними відносинами із Кредитною спілкою «Фортуна-Експрес». Натомість [PERSON] 4/36 частки спірного домоволодіння набула в порядку спадкування згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 18 червня 2002 року, ніколи там не проживала, спірним нерухомим майном не цікавилась, не несла витрати на його утримання. Жодних належних та допустимих доказів того, що позивачка [PERSON] не допускала її до будинку, чинила їй перешкоди у користуванні спірним житлом [PERSON] не надала, доводи позивачки [PERSON] про те, що лише вона несе витрати на утримання спірного майна, що підтверджуються відповідними квитанціями (а. с. 28-43 т. 1), не спростувала. Також у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не зверталася до уповноважених органів, зокрема, й правоохоронних, із заявами про те, що позивачка чинить їй перешкоди у користуванні її власністю. З матеріалів справи видно, що спірний житловий будинок відповідно до технічного паспорту складається з трьох кімнат: одна кімната 10.4 кв. м, друга 10.8 кв. м, третя 14.1 кв. м, що становить 35.3 кв. м житлової площі. Загальна площа будинку 58.3 кв. м. Із урахуванням часток сторін позивачці належить 51.82 кв. м загальної площі, в тому числі 31.38 кв. м житлової площі (32/36), а відповідачці 6.48 кв. м загальної площі, в тому числі 3.92 кв. м житлової площі (4/36). Таким чином, належна відповідачці частка є незначною та не призведе до істотного покращення її житлових умов за рахунок 3.92 кв. м житлової площі в той час як їй належить на праві власності квартира в місті Луцьку житловою площею 41.5 кв. м (загальна площа 58.5 кв. м). Під час розгляду цієї справи представниця відповідачки наголошувала на тому, що неможливість виділу належної [PERSON] частки у спірному будинку не доведена та тягар доведення такої обставини лежить саме на позивачці. З огляду на вказане представник позивачки 12 грудня 2024 року уклав договір № ЕК-111/24 на проведення будівельно-технічної експертизи (а. с. 47-49 т. 3). Відповідно до висновку експерта № 111/24 від 30 грудня 2024 року (а. с. 52-62 т. 3) виділити в натурі 4/36 ідеальної частки, яка перебуває у власності [PERSON] у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , технічно не надається можливим. Поділити в натурі спірне нерухоме майно між співвласниками в ідеальних частках 32/36, яка належить [PERSON] , та 4/36, яка належить [PERSON] , технічно не надається можливим. З огляду на те, що представник позивачки у клопотанні від 17 грудня 2024 року (а. с. 22 т. 3) в межах підготовчого провадження на виконання вимог частини четвертої статті 83 ЦПК України повідомив суд, що вживає заходи для отримання додаткових доказів з метою повного та всебічного розгляду цієї справи, а саме: отримання висновку будівельно-технічної експертизи, що підтверджується договором № ЕК-111/24 від 12 грудня 2024 року, то суд вважає за можливе прийняти як доказ у цій справі висновок експерта № 111/24 від 30 грудня 2024 року, а доводи представника відповідачки про протилежне безпідставними. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що припинення права власності відповідачки на 4/36 частки у спірному житлі завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника чи членам її сім`ї. Жодних належних та достатніх доказів на спростування вказаного відповідачка суду не надала. Враховуючи вищевикладене, те, що, належна відповідачці частка є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, припинення права відповідачки, яка забезпечена іншим житлом, на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї, відповідачка не користується спірним майна, тривалий час ним не цікавилася та не утримувала, тягар утримання спірного майна несе позивачка, яка попереднього внесла на депозитний рахунок суду вартість частки відповідачки у спільному нерухомому майні, то суд дійшов висновку про наявність визначених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права відповідачки на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника позивачки. Такі ж висновки щодо підстав та передумов застосування положень статті 365 ЦК України викладені у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі №671/1543/21 (провадження №61-18278сво23). Задоволення первісного позову про припинення права [PERSON] на частку у спільному майні, виключає задоволення вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, про встановлення порядку користування спільною частковою власністю. Крім того, [PERSON] просила у зустрічній позовній заяві виділити їй у користування кімнату площею 10.8 кв. м, що є неможливим, оскільки значно перевищує належну їй частку, що складає 3.92 кв. м житлової площі. Відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З матеріалів справи видно, що ухвалою суду від 13 липня 2023 року заяву представника позивачки за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Сидун О.С., про забезпечення зустрічного позову було задоволено частково та постановлено накласти арешт на 4/36 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. З огляду на те, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд відмовляє, то застосовані у цій справі заходи забезпечення зустрічного позову відповідно до вимог частини дев`ятої статті 158 ЦПК України слід скасувати. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що відповідачка [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (а. с. 67 т. 1) та в контексті пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1681.60 гривень (840.80 грн * 2 = 1681.60 грн) слід повернути позивачці з державного бюджету. На підставі викладеного, статей 319, 358, 365 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved