Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 127546,56 грн. та витрати зі сплати судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитні договори: №2001535480101 від 27.01.2020 року та № 1001594861401 від 19.05.2020 року, відповідно до умов яких відповідач отримала кредит у розмірі 38468 грн. та 66487 грн. відповідно. Відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2024 року складає 127546,56 грн. Так, по кредитному договору від 27.01.2020 року №200153480101 56131,54 грн., з яких: 33467,04 грн. заборгованість за кредитом; 22664,5 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; по кредитному договору від 19.05.2020 року № 1001594861401 71415,02 грн., з яких: 31272,36 грн. заборгованість за кредитом; 7,93 грн. заборгованість за процентами; 40134,73 грн. заборгованість за комісією. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.01.2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач отримала поштове відправлення суду за зареєстрованим місцем свого проживання 01.02.2025 року. У встановлений судом строк відзив на позов відповідач не подала, причин такого не повідомила. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як встановлено судом, 27.01.2020 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №2001535480101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит із кредитним лімітом у розмірі 30000,00 грн. із строком кредитування 12 місяців із реальною річною процентною ставкою 47,88% річних /а.с.9/. Дана заява підписана особисто відповідачем. Також, відповідач [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про споживчий кредит, зокрема, його розмір, строк кредитування, тип та розмір процентної ставки. Крім цього, 18.05.2020 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №1001594861401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 66487 грн. із строком кредитування 36 місяців /платіжні періоди з 19.05.2020 по 19.05.2023/, розмір процентної ставки 0,01 % річних, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2652,83 щомісячно /а.с.8/. Дана заява підписана особисто відповідачем. Також, відповідач [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про споживчий кредит, зокрема, його розмір, строк кредитування, тип та розмір процентної ставки, розмір щомісячної комісії. На підтвердження виконання своїх зобов`язань банком надано платіжну інструкцію від 18.05.2020 року про надання кредитних коштів по договору №1001594861401 у розмірі 66487 грн. [PERSON] . Таким чином, позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із вимог ст.\~1048\~ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості. У відповідності до ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Згідно із ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, така, у загальному розмірі, станом на 31.10.2024 року складає 127546,56 грн. Так, по кредитному договору від 27.01.2020 року №2001535480101, заборгованість складає 56131,54 грн., з яких: 33467,04 грн. заборгованість за кредитом; 22664,5 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. По кредитному договору від 18.05.2020 року №1001594861401 заборгованість складає 71415,02 грн., з яких: 31272,36 грн. заборгованість за кредитом; 7,93 грн. заборгованість за процентами; 40134,73 грн. заборгованість за комісією. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048\~ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Тому, нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування не відповідає вимогам законодавства. Згідно розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору від 27.01.2020 року №2001535480101, розмір заборгованості по процентам становить 22664,5 грн. Водночас, даний кредитний договір укладено 27.01.2020 року, строк кредитування 12 місяців. Згідно з наданим розрахунком заборгованості станом на 30.12.2020 року заборгованість за процентами становить 962,80 грн., за січень 2021 року нарахування процентів не проводилось. Після закінчення строку кредитного договору №2001535480101 від 27.01.2020 року /12 місяців/ позивач продовжив нарахування процентів, а відповідач частково проводила оплату та у період з 01.02.2021 року по 30.01.2022 року сплатила 18195,83 грн., які позивачем зараховано на оплату процентів, нарахованих після закінчення строку договору. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 27.01.2020 року №2001535480101 у розмірі 16234,01 грн., з яких: 16234,01 грн. заборгованість за кредитом, яка судом розрахована наступним чином: 33467,04 грн. (сума основного боргу) - 17233,03 грн. (сплачена відповідачем сума у період з 01.02.2021 року по 30.01.2022 року у розмірі 18195,83 грн., яку зараховано на погашення процентів, за мінусом 962,80 грн.); 0,00 грн. заборгованість за процентами (18195,83 грн. (сплачених відповідачем у період з 01.02.2021 року по 30.01.2022 року) - 962,80 грн. (заборгованість за процентами станом на 30.12.2020); 0 грн. заборгованість за комісією. Крім цього, із відповідача на користь позивача також підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 18.05.2020 року №1001594861401 у розмірі 31274,64 грн., з яких: 31272,36 грн. заборгованість за кредитом; 2,28 грн. заборгованість за процентами, нарахована за період з 19.05.2020 року по 20.05.2023 року, виходячи з того, що строк кредитування за даним договором становить 36 місяців, а проценти у розмірі 7,93 грн. нараховані позивачем поза межами строку кредитування, за період з 2023 по 2024. Також, суд приходить до переконання, що нарахування позивачем комісії у розмірі 40134,73 грн. не відповідає вимогам законодавства. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України,\~недійсним є\~правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19), а у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, за кредитним договором від 27.01.2020 року №2001535480101слід стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 16234,01 грн., а за кредитним договором від 18.05.2020 року №1001594861401 у розмірі 31274,64 грн., а всього 47508,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial