Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

[PERSON] 25.10.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 150\~000 доларів США та відсотки відповідно до розписки у розмірі 54\~000 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.07.2023 [PERSON] позичила у [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 150\~000 доларів США. Грошові кошти відповідно до боргової розписки передані відповідачу 20.07.2023 на строк користування до 01.07.2024 з відсотками за користування коштами у розмірі 5% від 100\~000 доларів США та 6% від 50\~000 доларів США. Оскільки відповідачка останній раз повертала суду процентів у липні 2024 року, то сума процентів на день подання позову складає 54\~000 доларів США. Відповідачка добровільно не повертає взяті кошти. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06.12.2024. У зв`язку з неналежним сповіщенням відповідача, розгляд справи у підготовчому засіданні 06.12.2024 було відкладено на 28.01.2025. У результаті проведеного підготовчого засідання 28.01.2025 за участі представника позивача [PERSON] було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.03.2025. У судове засідання 12.03.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подала до суду 12.03.2025 заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у встановленому законом порядку, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 20 липня 2023 року склала розписку, згідно якої вона взяла в борг у [PERSON] 150\~000 доларів США на строк з 01.08.2023 по 01.03.2024 під 5% 100\~000 доларів США, під 6% 50\~000 доларів США, з графіком погашення: перший внесок 01.08.2023 у розмірі 5\~750 доларів США, наступні платежі по 8\~000 доларів США щомісячно 1 числа місяця з 01.09.2023 по 01.03.2024, тобто вісім платежів за 8 місяців користування позикою. Тіло кредиту у розмірі 150\~000 доларів США зобов`язалася повернути 01.03.2024 (а.с.7). На розписці міститься зазначення про отримання коштів за період з 02.08.2023 по 02.07.2024 у наступних розмірах: 5\~750 доларів США, 8\~000 доларів США, 4 000 доларів США, 2\~000 доларів США, 2 000 доларів США, 5\~000 доларів США, 5\~000 доларів США, 4\~000 доларів США, 4\~000 доларів США, 16\~000 доларів США (а.с.7 на звороті). Тобто, [PERSON] по розписці сплатила [PERSON] проценти у розмірі 55\~750 доларів США. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами договору, позику отримано в доларах США. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 20.07.2025 в розмірі 150\~000 доларів США. Щодо процентів за договором. Так, у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тож, строк позики сплив 01.03.2024, тому нарахування процентів до дня подання позову є необґрунтованим. За період з 01.08.2023 по 01.03.2024 проценти визначені сторонами складають 61\~750 доларів США і [PERSON] сплатила проценти у розмірі 55\~750 доларів США, тож заборгованість по процентам становить 6\~000 доларів США. Тому, вимоги про стягнення процентів за договором позики є частково обґрунтованими та підлягають стягненню у розмірі 6\~000 доларів США. Вимоги про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялися. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 15 140 грн, що підтверджується квитанцією від 24.10.2024 (а.с.1). Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 11\~577,56 грн (76,47% від суми вимог у загальному розмірі 204\~000 доларів США).

Outcome: partial