Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 19095 від 31.01.2021 року у розмірі 12500,00 грн., з яких 2000,00 грн. - тіло кредиту, 10500,00 грн. - проценти за користування кредитом, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022 року є новим кредитором за електронним Договором про надання фінансового кредиту № 19095 від 31.01.2021 року, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП», за якими у [PERSON] виникла заборгованість. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року у вказаній справі було відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 18.02.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Пархомчука С.В. про розподіл судових витрат, в якій він просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500 грн. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надала. Так, судові повістки про виклик відповідачки [PERSON] надсилались судом за зареєстрованим місцем реєстрації останньої, а саме: [ADDRESS] . Конверт із судовою повісткою про виклик до суду на 20.02.2025 повернувся на адресу суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», тому судом було вжито заходів щодо повідомлення відповідача про місце, дату і час судового засідання, призначених на 13.03.2025, шляхом оголошення про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.01.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] укладено та підписано за допомогою електронного підпису договір №19095 про надання фінансового кредиту. Згідно з п. 1.1, 1.2 вказаного договору, ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» надає клієнту фінансовий кредит в сумі 2 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 01.03.2021. Строк дії договору 30 днів. Відповідно до п. 1.3 цього договору за користування кредитом клієнт сплачує ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди клієнта ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» не має права збільшувати фіксовану проценту ставку за договором. Згідно з п. 1.4 договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Так, відповідачем у кредитному договорі були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надало кредит в сумі 2 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 21 травня 2024 року №5453/05 (а. с.33). 17.02.2022 ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу № 02-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 19095 від 31.01.2021 (а.с. 23-26, 27). 22.05.2024 року на адресу відповідача направлено досудову вимогу по кредитному договору №19095 від 31.01.2021, в якій зазначено, що між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладений договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яку необхідно сплатити на вказані у повідомленні реквізити (а. с.13). Проте відомості щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що згідно з укладеним договором про надання фінансового кредиту №19095 від 31.01.2021 відповідачем отримано від ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» кредит в сумі 2 000 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000, грн підлягає задоволенню. Водночас суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по зазначеному вище договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом. Суд враховує, що договором про надання фінансового кредиту №19095 від 31.01.2021 передбачено, що відповідачу кредит надано на 30 днів строком до 01.03.2021, розмір відсотків відповідно до додатку № 1 до цього договору встановлено в сумі 1500 грн (а.с. 22, на звороті). Водночас на вимогу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять, щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, тощо. Крім того, позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку нарахованих відсотків в сумі 10 500 грн, з урахуванням умов договору про надання фінансового кредиту. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог та розміру заборгованості відповідача за процентами позивачем надано до суду виписку з особового рахунку відповідача [PERSON] за кредитним договором №19095 від 31.01.2021, згідно якої заборгованість останньої за період з 31.01.2021 по 25.06.2024 становить 12 500 грн, однак вказана виписка не містить обґрунтованого та детального розрахунку заборгованості відповідача за відсотками в сумі 10 500 грн, зокрема, в ній не зазначено періоду нарахування таких відсотків, процентна ставка, тощо (а. с. 14). Крім того, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №19095 від 31.01.2021 в розмірі 3 500 грн, з яких: 2 000 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 1 500 грн. заборгованість за відсотками. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 678 грн. 27 коп., виходячи з обрахунку: (3 500 грн (розмір задоволеного позову) х 2 422 грн 40 коп. (розмір сплаченого позивачем судового збору згідно платіжної інструкції №33819 від 16.12.2024) : 12 500 грн. (ціна пред`явленого позову)). При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Водночас склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а. с. 17-18, 19), акт про отримання правової допомоги від 17.02.2025, згідно якого вартість наданих послуг складає 10 500 грн, з яких: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості 2 000 грн; складення та подання до суду позовної заяви 5 000 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3000 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500 грн (а.с. 48), рахунок №17.02.2025-9 від 17.02.2025 (а.с.57), платіжна інструкція №35178 від 17.02.2025 (а.с. 56). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі №927/237/20). Однак зважаючи на складність справи, яка є справою незначної складності, обсяг виконаних адвокатом робіт, зокрема те, що надання правничої допомоги становила лише у складенні позовної заяви та усної консультації, тому необхідно дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 500 грн, який є завищеним. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн, як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. Таким чином із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу в сумі 852 грн 95 коп. (3 000 грн х 24,37% : 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial