Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернулась з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1944161023 від 21 жовтня 2023 року у розмірі 26910 грн. 50 коп., яка складається з 5000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 21910 грн. 50 коп. заборгованості за відсотками. Мотивувала вимоги тим, що 21 жовтня 2023 року між сторонами в електронній формі укладено кредитний договір № 1944161023, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн. зі сплатою зниженої процентної ставки у розмірі 0,01 % та базової процентної ставки у розмірі 2,99 % на день. Відповідач частково виконав умови договору, зокрема частково здійснив оплату за кредитом у сумі 26964 грн. 50 коп., однак повністю обов`язок щодо повернення таких не виконав, у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 15 січня 2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що 21 жовтня 2023 року [PERSON] уклав з ТзОВ «Іннова Фінанс» договір № 1944161023 про надання споживчого кредиту, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту, договору про надання грошових коштів у позику, таблиці обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки електронним підписом одноразовим ідентифікатором h4pglcwn7, згідно яких відповідачу надано кредит у розмірі 5000 грн. строком на 30 днів (до 20 листопада 2023 року) зі сплатою зниженої процентної ставки у розмірі 0,01 % та базової процентної ставки у розмірі 2,99 % на день. Із квитанції до платіжної інструкції № 19651-1354-68565223 від 21 жовтня 2023 встановлено, що позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не отримував від позивача вказані грошові кошти, а також не підписував відповідний договір позики суду не надано. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Представником позивача у позовній заяві зазначено, що загальна заборгованість відповідача складала 53875 грн., а станом на 15 листопада 2024 року така становить 26910 грн. 50 коп. і складається з 5000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 21910 грн. 50 коп. заборгованості за відсотками, оскільки [PERSON] частково здійснено оплату у розмірі 26964 грн. 50 коп. На підтвердження безспірності нарахування вказаних сум представником [PERSON] у позовній заяві письмово наводяться розрахунки заборгованості відповідача, а саме тіло позики складає 5000 грн., розмір процентної ставки 2,5 % на день, кількість днів прострочення становить 391 день. При здійсненні\~нарахування відсотків\~за користування\~кредитом понад\~строк кредитування\~30\~днів (до\~20\~листопада 2023\~року),\~який визначено\~сторонами у\~договорі надання\~грошових коштів\~у позику\~№ 1944161023\~від 21\~жовтня 2023\~року,\~представник позивача\~покликається на\~позицію,\~викладену у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~18.01.2022\~року у\~справі №\~910/17048/17,\~у якій\~ВП ВС\~дійшла наступних\~висновків:\~«У кредитних\~договорах сторони\~унормували питання\~сплати процентів\~за користування\~кредитом» (п. 121 Постанови). Відповідно до пункту 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного пункту у договорі № 120 нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів із розрахунку 360 днів у році, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів (п. 122 Постанови). Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів (п. 123 Постанови). Водночас, викладені в постанові від 18.01.2022 року у справі № 910/17048/17 висновки Великої Палати Верховного Суду не є релевантними для застосування у спірних правовідносинах, оскільки у справі, яка перебувала на розгляді у ВП ВС, сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом, зокрема визначили, що нарахування таких повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі, чого не дотримано сторонами у даному випадку. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України та ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. В силу вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та знайшов своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №686/13446/15. У пункті 1.4.1 договору надання грошових коштів у позику № 1944161023 від 21 жовтня 2023 року сторони узгодили, що в межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п.1.3. цього Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,99% на день (1091,35 % річних) з першого дня дії договору, якщо інше не буде визначено в додатковіи? угоді, укладеніи? між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідніи? додатковіи? угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Як вбачається\~з пункту\~1.5 договору\~надання грошових\~коштів у\~позику №\~1944161023\~від 21\~жовтня 2023\~року,\~увипадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,01 % на день (з урахуванням програми лояльності ТзОВ «Іннова Фінанс» правил акції ТзОВ «Іннова Фінанс» «Перший кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою. За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвіи?ноі? обліковоі? ставки Національного банку Украі?ни, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. Даний пункт не застосовується у період дії введеного карантину на території України. З пункту 2.2.2.2 договору надання\~грошових коштів\~у позику\~№ 1944161023\~від 21\~жовтня 2023\~року встановлено,\~що позичальник\~зобов`язаний у випадку неповної та/або невчасної сплати позики та процентів за користування нею, сплатити також пеню в розмірі, нарахованому відповідно до умов цього договору. У розділі\~4\~договору надання грошових коштів у позику № 1944161023 від 21 жовтня 2023 року сторони обумовили пролонгацію строку позики, зокрема у пунктах 4.1 та 4.9 визначено, що позичальник має право продовжити строк (надалі - Пролонгація) користування позикою. Продовження строку користування позикою здіи?снюється за зверненням позичальника в електронніи? формі через особистии? кабінет позичальника шляхом укладення додатковоі? угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізаціі? позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. Таким чином, аналізуючи вказаний вище договір, слід прийти до висновку, що продовження строку дії договору позики та відповідно нарахування відсотків за користування кредитними коштами можливо лише у випадку пролонгації, яка здіи?снюється за зверненням позичальника в електронніи? формі через особистии? кабінет позичальника шляхом укладення додатковоі? угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізаціі? позичальником такого права, однак доказів на підтвердження укладення додатковоі? угоди сторона позивача до матеріалів позовної заяви не долучила та про такі не зазначає. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 20 листопада 2023 року, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначається, що «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». З огляду на те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом після закінчення строку дії договору позики (20.11.2023 року), суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] нарахованих процентів за період з 21.11.2023 року по 15.11.2023 року, слід відмовити, оскільки будь-яких вимог та їх обґрунтувань щодо стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України, тобто стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання, позовна заява не містить. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором надання грошових коштів у позику № 1944161023 від 21 жовтня 2023 року становить 8750 грн., яка складається з 5000 грн. за тілом кредиту та 3750 грн. заборгованості за відсотками, нарахованих за період з 21.10.2023 року по 20.11.2023 року. Водночас, представником позивача у позовній заяві зазначено про здійснення відповідачем оплати заборгованості у розмірі 26964 грн. 50 коп. за договором позики, відтак останнім здійснено повне погашення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику № 1944161023 від 21 жовтня 2023 року, що свідчить про відсутність у нього грошових зобов`язань перед ТзОВ «Іннова Фінанс». Зі змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Іннова Фінанс» не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивачу судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed