Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року у розмірі 160946 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем та за час роботи позивача за підприємством виникла заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем. Позивач вважає, що відповідачем порушуються істотні умови колективного договору та вимоги чинного законодавства України в частині своєчасної виплати заробітної плати, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 жовтня 2024 року відповідач отримав в електронному вигляді ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками до його електронного кабінету, проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 01 листопада 2021 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем (а.с.9-12). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 23 вересня 2024 року №23/97, позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 160946 грн, у т.ч. по місяцям: за листопад 2021 року 12253 грн; за січень 2022 року 9385 грн; за лютий 2022 року 8711 грн; за березень 2022 року 1371 грн; за квітень 2022 року 1407 грн; за травень 2022 року 1090 грн; за лютий 2023 року 3050 грн; за березень 2023 року 12794 грн; за квітень 2023 року 11441 грн; за грудень 2023 року 11162 грн; за лютий 2024 року 12356 грн; за березень 2024 року 12355 грн; за квітень 2024 року 11741 грн; за травень 2024 року 13419 грн; за червень 2024 року 11824 грн; за липень 2024 року 13608 грн; за серпень 2024 року 12979 грн (а.с.13). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець\~виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 160946 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 160946 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1609,46 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. На підтвердження понесених судових витрат суду надано (а.с.7-8, 23-25): - копію Договору № 306 про надання правничої допомоги від 23 вересня 2024 року; - прибутковий касовий ордер №1 від 03 жовтня 2024 року на суму 7000 грн; - копію ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 7000 грн до 3000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: approved