Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

22 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», звернулося до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - задоволено. Залучено до участі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит як правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позов, вказала, що з 24.02.2022 року відсотки не нараховувались, про що було долучено розрахунок. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 02.07.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №3189515. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов?язався на умовах, визначених цим, договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти, (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник, зобов?язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та, проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін, та виконати інші зобов?язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що, визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить, 5 000,00 грн. Згідно п. 1.3. Договору кредит надається строком на 20 днів з 02.07.2021 р. (строк, кредитування). Відповідно до п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за, надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.07.2021 р. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 5 000.00 грн.,, які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен, день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування, кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день, користування кредитом., Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом, переказу на картковий рахунок. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов?язань зі сплати, заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та, оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку, кредитування (пролонгацією), має право (не обов?язок) нарахувати проценти за, стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за, порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку, нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір, процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки,, передбаченої п. 1.6 договору. Обов?язок позичальника по сплаті таких процентів настає, після відповідної вимог Кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. Договору це договір укладається в електронній формі в, особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній, системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та або відповідний, мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього, договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про, укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про, укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення, Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного, підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним, повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник, використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність), для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття, пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути, відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або, у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277, (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після, укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті, позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його, укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну, пошту або іншими каналами (засобами) зв?язку, наданими позичальником Кредитодавцем., Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про, укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та, невід?ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком, платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений,, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і, зобов?язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових, кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід?ємною, частиною цього договору. Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у, електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за, змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв?язку з чим, створює для сторін такі ж правові зобов?язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений, у письмовій формі., Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом, заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду, підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного, договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої,, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю, «Вердикт Капітал» було укладено, Договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило, ТОВ «Вердикт Капітал» до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий, кредит №3189515 від 02.07.2021р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , [PERSON] , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги,, складає 20 010, 00 гривень, з яких:, 5 000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту;, 15 010,00 гривень - заборгованість за відсотками. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до, Відповідача, а ТОВ «Мілоан» втратило такі права. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті, процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на, 07.02.2023, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 37 510,00 грн., з яких:, - заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 грн.;, - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 15 010,00 грн.;, - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату, виготовлення розрахунку заборгованості) - 17 500,00 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» згідно договору №09-03/23 від 09.03.2023 відступило право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №3189515 ТОВ «Кампсіс Фінанс». 12.05.2023 ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» уклали договір №12-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Дебт Форс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається\~таким,\~що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з\~частиною 2\~статті 639\~ЦК України\~якщо сторони\~домовилися укласти\~договір у\~певній формі,\~він вважається\~укладеним з\~моменту надання\~йому цієї\~форми,\~навіть якщо\~законом ця\~форма для\~даного виду\~договорів не\~вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Кредитним договором Відповідач порушує взяті на себе зобов`язання за цим Договором. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитним договором у добровільному порядку. Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Кредитним договором, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цим Договором. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Так, згідно наявного в матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 03.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та АО «Лігал Ассістанс» було укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023 року. Згідно Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023 року були виконані послуги на загальну вартість - 9 000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції ТОВ «Вердикт капітал» сплатило АО «Лігал Ассістанс» за послуги 44000 грн. 00 коп. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved