Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтовує тим, що 12.11.2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надав у кредит [PERSON] кошти в розмірі 10015,88 гривень згідно заяви №003-26001-121113. Згідно п. 2.4 Частини 2 Кредитного договору клієнт зобов`язується сплатити проценти в розмірі 0,01% річних за користування кредитом. Згідно п.2.5 клієнт зобов`язується сплатити комісію в розмірі 0,00% в місяць за перші 37 місяців користування кредитом, а починаючи з 38 місяця 1,65% в місяць. 02.06.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором відступлено позивачу. Права Вимоги переходять до Нового кредитора в повному обсязі без можливості зворотного відступлення. Станом на дату звернення до суду розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 13105,92 гривень, у тому числі: основна сума заборгованості 5517,86 гривень, заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 6941,45 гривень, сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 286,37 гривень, сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 360,24 гривень. На підставі вищевикладеного просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 13105,92 гривень. Ухвалою суду від 24.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Направлена ухвала суду від 24.12.2024 року та позовна заява з додатками повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на\~11.03.2025\~року відповідач правом на відзив не скористався. Згідно з ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.11.2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надав у кредит [PERSON] кошти в розмірі 10015,88 гривень згідно заяви №003-26001-121113. Строк кредиту - 60 місяців. Розмір процентної ставки : 0,01% річних. Процентна ставка є фіксованою. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості; перші 37 місяців на рівні 0.00% в місяць; починаючи з 38 місяця користування кредитом 1,65% в місяць. (а.с. 6-7). У відповідності до умов п 2.3. ч. 2 та п1.1 ч. 4 Кредитного договору клієнту надано кредитні кошти на 60 місяців шляхом їх перерахування в безготівковому порядку в сумі та на рахунки визначені кредитним договором, що підтверджується розрахунком-фактурою №КРМТ-0140-05806 від 12.11.2013 та видатковою накладною №КРМТ-29462 від 12.11.2013 (а.с. 10-11). Відповідача було ознайомлено з графіком платежів, що підтверджується його підписом (а.с.8). Банк виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. 02.06.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором відступлено позивачу (а.с. 12-14). Станом на дату звернення до суду розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 13105,92 гривень, у тому числі: основна сума заборгованості 5517,6 гривень, заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 691,45 гривень, сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - ,37 гривень, сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 360,24 гривень. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача до суду та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 12.11.2013 року, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 130105,92 гривень. Будь-яких доказів, які б спростовували суму заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Таким чином, на засадах змагальності сторін, суду повністю доведені факт виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі, зазначеній в позовній заяві та факт набуття позивачем права вимоги до [PERSON] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» є обґрунтованими, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 12.11.2013 року в загальній сумі 13105,92 грн. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що позивач просив суд стягнути з відповідача суму витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у розмірі 5000,00 грн., проте позивачем ані до позовної заяви, ані станом на день ухвалення судового рішення, не було долучено жодних доказів на підтвердження заявлених позивачем витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 гривень, а саме: акт прийому-передачі виконаних робіт, який належним чином підтвердив би саме надання позивачу та отримання ним правничої допомоги в конкретному обсязі, та докази фактичного понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у формі платіжного документа, як не надано і самого договору про надання правничої допомоги, з якого б вбачалось, які послуги з надання правничої допомоги були замовлені позивачем, на яку суму, та які були надані і сума цих послуг. Враховуючи вищевикладена, суд приходить до висновку про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 гривень. На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial