Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, посилаючись на те, що з відповідачкою з 06.06.2014 року перебував у шлюбі. Проте рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2018 року шлюб було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні. 29.08.2015 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач своїх обов`язків щодо виховання дитини та піклування про неї та її матеріального забезпечення систематично не виконує. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2023 року визначено місце проживання неповнолітньої дитини разом з батьком. Просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно - [PERSON] , [INFO] . 13.12.2024 провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати в порядку загального провадження. 13.03.2025 року через канцелярію суду надійшов Висновок районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . Посилається на те, що відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 13.02.2025 умови проживання родини є добрими. Дівчинка проживає разом з батьком та прабабусею. Дівчинка забезпечена взуттям та одягом, канцелярським приладдям, продуктами харчування. Онлайн навчання відбувається на ноутбуці. Під час спілкування з дівчинкою було встановлено, що з мамою вона спілкувалась дуже рідко по телефону, останній раз вона приїжджала на 1вересня, коли вона йшла до школи. Дівчинка розповіла, що ображена на маму, оскільки та, коли дитина їй телефонує, не відповідає, може перетелефонувати лише через місяць, розповідає про свою. Нову сім`ю, молодшу дитину, а її життям не цікавиться. Згідно відповіді Запорізького міського центру соціальних служб від 19.02.2025 №460/03-04 родина [PERSON] проживає у власній квартирі, умови проживання задовільні: в помешканні чисто та прибрано. Батько офіційно працює. Під час розмови вдома перебували усі члени родини. Дівчинка виглядає доглянутою, приймала участь у розмові та розповіла, що з матір`ю спілкувалась телефоном рідко. Під час таких розмов жінка не цікавилась її справами, зі святами, днем народження не вітає. Позивач, до судового засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином про час та місце слухання справи. Через канцелярію надав заяву щодо слухання справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Судові повістки про її виклик направлялись за місцем її реєстрації, які повернуті не врученими з відміткою «адресат відсутній», також викликалась через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади сайту Комунарського районного суду міста Запоріжжя. Відповідач, будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування, будучі повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , встановлено, що 06.06.2014 року між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] було укладено шлюб який зареєстровано Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, на підставі чого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.07.2017 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб укладений 06.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі заочного рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2018 року. Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.05.2018 року (справа №333/1337/18) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] - задоволено повністю, стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі частини доходу (заробітку) щомісячно. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2023 року у справі 333/5302/23 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені повністю та визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . В рішенні суду від 28.09.2023 зазначено, що свідки [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що [PERSON] в 2018 році виїхала до міста москва за оформленням спадщини, але з тих пір до Запоріжжя не поверталась. Вона іноді телефонує дочці [PERSON] , але іноді перерви між телефонними дзвінками складають більше 6 місяців. Неповнолітня [PERSON] весь час проживає з батьком та бабусею, саме вони опікуються дитиною, матір ніякої участі у вихованні та утриманні дитини не бере. Станом на 30.03.2023 рік за виконавчим листом №333/1337/18 мається заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів в сумі 152373,29 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). [PERSON] отримує тимчасову допомогу на дитину, коли мати ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується довідкою №6292 від 12.05.2023 року. Згідно довідки №01-15/118 від 29.05.2023 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» ЗМР [PERSON] відвідує амбулаторію та лікаря-педіатра в супроводі батька [PERSON] . Згідно довідки №27 від 23.05.2023 Запорізької гімназії №84 ЗМР [PERSON] навчається в цьому навчальному закладі. Станом на 23.05.2023 р. мати [PERSON] не спілкувалась з учителями, не підтримувала зв`язок з класним керівником, не відвідувала батьківські збори та не цікавилась успішністю і поведінкою доньки. Відповідно до висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини [PERSON] №1791/01-37/19.02 від 07.09.2023 р. районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №2312-1337016-2018 громадянин [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12.10.2006 року. Згідно до довідки про доходи виданої [PERSON] , судом встановлено, що з 17.04.2015 року [PERSON] офіційно працевлаштований в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді електромонтера з експлуатації електролічильників. Відповідно до характеристики з місця роботи [PERSON] характеризується позитивно, має нагороди та користується повагою та авторитетом серед колег. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» ЗМР від 27.08.2024 №01-15/225 та довідки директора Запорізької гімназії №84 ЗМР, судом встановлено, що мати станом здоров`я доньки не цікавиться, з учителями не спілкується, з класним керівником зв`язок не підтримує, батьківські збори не відвідує. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст.1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав». Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідного до висновку вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] , від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не відвідує доньку, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує матеріально, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості час; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дочки, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідачка не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалася та не займається вихованням та утриманням дитини, не замислюється про її долю та майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків.

Outcome: approved