Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Позивач Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «Глобус» (надалі за текстом АТ «КБ «Глобус») через представника адвоката Прохоренко В.П. звернувся із вказаним вище позовом до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 22 грудня 2020 року [PERSON] подав до АТ «КБ «Глобус» Заяву-Анкету про приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», чим акцептовано Публічну пропозицію АТ «КБ «Глобус». За умовами Заяви-Анкети відповідачу надано в кредит грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 18\~521 гривня, строк кредитування - 36 місяців з 28 грудня 2020 року по 27 грудня 2023 року, пільговий період 14 місяців з 28 грудня 2020 року по 28 лютого 2022 року, комісія за управління кредитом 2,90%/місяць, розмір процентної ставки - 0,00010% річних, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 48,86562% річних, загальна вартість кредиту 29\~800 гривень 31 копійка. Відповідно до Графіка платежів, позичальник зобов`язаний у період з моменту отримання Кредиту до 1 (першого) числа кожного місяця, вказаного у Графіку платежів, сплачувати визначену суму платежу у розмірі 834 гривні 45 копійок. АТ «КБ «Глобус» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01 листопада 2024 року за ним утворилася заборгованість у загальному розмірі 22\~100 гривень 72 копійок, що складається із простроченої заборгованості по кредиту 10\~284 гривні 30 копійок, простроченої заборгованості по процентам (комісіям) 11\~816 гривень 42 копійки. Позивач не забезпечив явку в судове засідання свого представника, 04 березня 2025 року представник позивача Верхогляд М.Л. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , одну з яких отримав особисто, що підтверджено наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.спр.77), інша повернулася до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (арк.спр.85-86). Відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. Ухвалою судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року справу передано за підсудністю до Старосинявського районного суду Хмельницької області, справа надійшла до суду 03 січня 2025 року (арк.спр.62-63). Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання (арк.спр.68). 06 лютого 2025 року відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача. Враховуючи наявність підстав для ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що 04 березня 2025 року постановив ухвалу. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Суд установив, 22 грудня 2020 року АТ «КБ «Глобус» і [PERSON] підписали анкету-заяву про приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» (арк.спр.29). Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що акцептує публічну пропозицію Банку на укладання Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» в повному обсязі, з урахуванням Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства), Таблицею обчислення вартості кредитування споживача та реальної річної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту, іншими додатками, які складають цей Договір, що розміщені на сайті Банку globusbank.com.ua, з яким відповідач ознайомлений, повністю згодний, зміст розуміє, положення якого зобов`язується неухильно дотримуватися. Договір вважається укладеним з моменту отримання Банком заповненої та підписаної відповідачем Заяви-Анкети на приєднання до Договору. За умовами Заяви-Анкети відповідачу надано в кредит грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 18\~521 гривня, строк кредитування - 36 місяців з 28 грудня 2020 року по 27 грудня 2023 року, пільговий період 14 місяців з 28 грудня 2020 року по 28 лютого 2022 року, комісія за управління кредитом 2,90%/місяць, розмір процентної ставки - 0,00010% річних, схема повернення кредиту ануїтетна, кінцева дата повернення кредиту 27 грудня 2023 року, реальна процентна ставка 48,86562% річних, загальна вартість кредиту 29\~800 гривень 31 копійка. Додаткові умови: сервіс СМС інформування - 499 гривень, сума оплати товару 18\~022 гривні, загальна вартість кредиту 30\~874 гривні 53 копійки; в Заяві-Анкеті відповідач просив перерахувати за споживчим кредитом за реквізитами партнера ТОВ «ДІЄСА» на оплату товару за рахунком-фактурою (арк.спр.29). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту, підписаному ним особисто (арк.спр.29 (зворот)). Також Заявою-Анкетою визначено Графік платежів, відповідно до якого позичальник зобов`язаний у період з моменту отримання Кредиту до 1 (першого) числа кожного місяця, вказаного у Графіку платежів, сплачувати визначену суму платежу у розмірі 834 гривні 45 копійок, з кінцевим строком повернення до 27 грудня 2023 року. Погашення заборгованості здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок IBAN № [NUMBER] у АТ «КБ «Глобус». Заява-Анкета та Паспорт споживчого кредиту підписані власноручно [PERSON] 25 грудня 2020 року, до них долучено копії паспорта громадянина України та Картки платника податків, які засвідчені останнім 25 грудня 2020 року (арк.спр.30-31). У період з 15 березня 2021 року по 07 жовтня 2021 року відповідач здійснював погашення по заборгованості за договором на загальну суму 8236 гривень 70 копійок, що підтверджено інформацією про рух коштів по особовому рахунку [NUMBER] (арк.спр.48-49) та Детального розрахунку заборгованості (арк.спр.41-47). З наданого позивачем Детального розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість відповідача за кредитом становить 10\~284 гривні 30 копійок, а заборгованість за комісіями за управління кредитом становить 11\~816 гривень 42 копійки (арк.спр.41-47, 50-51). 10 липня 2024 року АТ «КБ «Глобус» направило [PERSON] письмову вимогу №1-2621 від 17 листопада 2022 року про необхідність сплати непогашеної заборгованості 22\~100 гривень 72 копійки протягом 30 календарних днів з моменту відправлення банком вказаного листа. Одночасно банк попередив [PERSON] про звернення до суду з позовом щодо стягнення всієї заборгованості за кредитним договором у разі невиконання ним цієї вимоги (арк.спр.33). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України). Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 3 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту шостого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею дванадцятою цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про елктронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину (частина перша статті 12 Закону). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК Цкраїни публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій та третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Суд установив, що між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладено Договір від 22 грудня 2020 року у письмовій формі, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит на суму 18\~521 гривень на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти та комісію за користування кредитом, нараховані згідно умов кредитного договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у вказаному розмірі підтверджується матеріалами справи. Відповідач не спростував будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором та неналежне виконання ним умов договору щодо сплати заборгованості. Вказана заборгованість нарахована в межах строку кредитування. Таким чином, оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості. Суд бере до уваги, що умовами договору чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, комісії, їх розмір строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 3028 гривень, а всього - 9\~028 гривень. Матеріалами справи встановлено що при звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028 гривень. Суд у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028 гривень судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з позовом. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Позивачем АТ «КБ «Глобус» в особі Голови управління Мамедова С.Г. 01 лютого 2024 року укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №010224 з адвокатом Прохоренко Валерієм Петровичем (арк.спр.38). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язаних з цією справою, позивач надав також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Прохоренко В.П. (арк.спр.40); Акт №40663422 прийому-передачі послуг від 20 листопада 2024 року за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 лютого 2024 року (арк.спр.52), відповідно до якого адвокат Прохоренко В.П. надав клієнтові АТ «КБ «Глобус» такі послуги пов`язані з представництвом інтересів за позовом клієнта до [PERSON] про стягнення заборгованості: - проведення зустрічі з Клієнтом, ознайомлення з наданими Клієнтом документами, надання консультації в рамках зустрічі щодо вирішення даної справи, узгодження правової позиції, відшкодування витрат на виїзну консультацію до АТ «КБ «Глобус» (в тому числі транспортні витрати), витрати на телекомунікаційний зв`язок, тощо); - складання позовної заяви про стягнення заборгованості, формування пакету документів та подача до суду позовної заяви з додатками (у кількості 2 прим. для суду та Відповідача), відправлення рекомендованим листом через відділення АТ «Укрпошта» позовної заяви на ім`я суду в 2 прим. (в т.ч. оформлення конверту), копіювання та/або друк копій документів формату А4 (у тому числі двосторонній друк) необхідних документів для позовної заяви, включаючи гонорар успіху адвоката (в тому числі за характер складності справи), на що витрачено 4 години, вартість послуг становить 6 000 гривень. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137\~ЦПК України відшкодуванню підлягає не будь-яка допомога, а та, що пов`язана зі справою (представництво в суді, підготовка до її розгляду, збір доказів тощо). Відповідно до частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Вивчивши матеріали справи та подану заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків про таке. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: надання консультації, вивчення документів, підготовка позовної заяви. Суд також враховує категорію та складність справи, суть спору й характер спірних правовідносин, загальну тривалість процесу, кількість учасників справи, кількість та обсяг зібраних та доданих до позовної заяви доказів, а також обсяг документів, що підлягав вивченню у справі. Мають значення у даному випадку і критерії, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтований. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, яка є малозначною, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 гривень, який є завищеним. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторін.

Outcome: approved