Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

06 січня 2025 року позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до Мішково-Погорілівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, відповідно до якої просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, розташованих за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами. Звернувшись до приватного нотаріуса Сапега О.П. за свідоцтвом про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого [PERSON] , отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв`язку з тим, що не надала документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. В зв`язку з зазначеним, позивач звернулася до суду за захистом спадкових прав. Ухвалою від 13 січня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Ухвалою від 11 лютого 2025 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Миколаївської області до судового засідання свого представника не направила, надіслала до суду клопотання, відповідно до якого просить розглядати справу за відсутності представника позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район, селище Коларівка перейменоване на селище Каравелове. Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. Відповідно до рішення Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 30 травня 2016 року №6 вул.Чапаєва у селищі Коларівка перейменовано на вул.Михайла Грушевського. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 липня 2012 року, виданого виконкомом Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Відповідно до вимог частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Чадир-Лунським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 28 липня 19878 року, позивач [PERSON] перебувала зі спадкодавцем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] . Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи №62/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON] з заявою до приватного нотаріуса Сапега О.П. про прийняття спадщини 17 жовтня 2012 року звернулася дружина померлого [PERSON] , яка на день відкриття спадщини була зареєстрована разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . У отриманні свідоцтва про право на спадщину\~ на\~житловий будинок позивачу було відмовлено у зв`язку з ненаданням спадкоємцем документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до матеріалів спадкової справи, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем свого померлого чоловіка [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті. Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились. До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість. За даними технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що у господарстві спадкодавця [PERSON] є житловий будинок 1983 року забудови, загальною площею 98,3 кв.м., жилою площею 43,5 кв.м., а також господарські будівлі та споруди. З матеріалів справи слідує, що спадкодавець [PERSON] правовстановлюючого документу на житловий будинок [ADDRESS] не отримував, однак рішенням виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 27 листопада 2008 року №144 йому надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] згідно погосподарської книги №2 та отримання свідоцтва на право власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості. Також слід зазначити, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редакції від 16.01.2003 року, тобто до 01.01.2004 року. За такого, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув права власності на вказане нерухоме майно (домоволодіння), однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформив. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав позивачу як наступному спадкоємцю. Враховуючи вищевикладене, приписи ст.1218 ЦК України, та встановивши, що житловий будинок [ADDRESS] , входять до спадкової маси спадкодавця [PERSON] , що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , однак, оформлення нею спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе, суд приходить до переконання, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченим статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved