Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

І. Зміст спору ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (позивач) подало до суду позов до [PERSON] , в якому просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № E07.20716.007064956 від 03.10.2020 у розмірі 58 494,77 грн та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 03.10.2020 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк», як первісним кредитором та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № E07.20716.007064956, згідно з яким банк надає позичальнику кредит у розмірі 30500 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 48 місяців, розмір процентної ставки 0,01% річних. Підписанням відповідного кредитного договору позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив свою обізнаність про умови та тарифи банку. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №01.02-31/23, згідно з яким позивач набув права грошової вимоги за первинними договорами. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача. Заборгованість по\~Кредитному договору\~№E07.20716.007064956 від 03.10.2020 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову складає: заборгованість за основним боргом у розмірі 28 965,36 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 06,49 гривень та заборгованість за іншими процентними платежами у розмірі 29 522,92 гривень. Позичальником було порушено умови Договору та станом на дату подачі позову несплачена заборгованість складає 58\~494,77 гривень. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 28.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятиденний строк на подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу із позовною заявою та додатками, за місцем його реєстрації, який відповідачкою [PERSON] отримано особисто 07.02.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення. У встановлений судом строк відповідач не надав до суду відзиву на позовну заяву. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов таких висновків. ІІІ. Обставини справи, встановлені судом 03.10.2020 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № E07.20716.007064956. Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Відповідно до розділу 1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 30 500,00 грн для власних потреб. В свою чергу позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 48 місяців. Кредитним договором встановлено розмір фіксованої процентної ставки 0,01% річних. Дата повернення кредиту 03.10.2024 року. Підписанням відповідного кредитного договору позичальник також приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку.) Відповідно до п.1.5 кредитного договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначений цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості (А.С.7). Графік щомісячних платежів за кредитним договором (п. 5), у якому зазначено суми кредиту до погашення, суми по відсоткам, розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також дати сплати цих сум міститься у Додатку № 1 до договору кредиту Паспорті споживчого кредиту, який підписаного [PERSON] особистим підписом (а.с.9). Згідно з ордером-розпорядженням про видачу кредиту від 03.10.2020 [PERSON] на підставі договору № E07.20716.007064956 від 03.10.2020 надано розпорядження на перерахування коштів у сумі 30 500 грн (а.с.8). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10), довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № E07.20716.007064956 від 03.10.2020 її загальна заборгованість становить 58\~494,77 грн, з яких: 28\~965,36 грн\~заборгованість за основним боргом, 6,49 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 29\~522,92 грн\~заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.12). З виписки по рахунку [PERSON] вбачається видача кредиту у сумі 30500,00 гривень, користування кредитними коштами та періодичне здійснення погашення кредитної заборгованості (а.с.13-14). 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (яке у подальшому змінило назву на ТОВ «СВЕА ФІНАНС») укладено договір факторингу №01.02-31/23, за умовами якого Клієнт передає (відступає) Фактору свої Права Вимоги, а Фактор набуває Права Вимоги Клієнта за Первинними Договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (п.2.1 Договору). Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього Договору та надсилається Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку і захищеному паперовому файлі в день укладення цього договору. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору (п.2.1 Договору) (а.с.15-19). Згідно з Реєстрами боржників та витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № E07.20716.007064956 від 03.10.2020, загальна сума заборгованості за яким становить 58 494,77 грн (а.с.23-26). У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. ІV. Застосоване судом законодавство Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України) Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Приписами статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з вимогами частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Закон України «Про споживче кредитування» (далі Закон № 1734-VIII), який прийнятий 15.11.2016 на набрав чинності 10.06.2017, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Так, споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до приписів частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). V. Висновки суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого. Оскільки первісний кредитор та відповідач досягли згоди з усіх істотних умов (суми кредиту, строку кредиту, процентної ставки, комісій) та підписали цей договір у письмовій формі, відповідач попередньо ознайомився з паспортом споживчого кредиту, то кредитний договір № E07.20716.007064956 від 03.10.2020 вважається укладеним. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитодавцем АТ «Ідея Банк», право вимоги до боржника від якого перейшло до нового кредитора\~ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Беручи до уваги установлені обставини, установивши факт укладення між Банком та відповідачем Кредитного договору, перехід прав вимог від Банку до позивача за Кредитним договором, а також наявність заборгованості за ним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором у загальній сумі 28971,85 грн, яка складається із 28965,36 грн заборгованості за основним боргом, 6,49 грн заборгованості за відсотками. Водночас, на переконання суду, вимога ТОВ "Свеа Фінанс" щодо стягнення заборгованості за іншими процентними платежами, до якої представник позивача включив заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями, в сумі 29\~522,92 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості та витягом з реєстру боржників, як складової заборгованості за Кредитним договором, задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У п.1.5 договорі кредиту вказано, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначена цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». З п. 5 паспорта споживчого кредиту, який є додатком № 1 до договору кредиту та страхування № E07.20716.007064956 від 03.10.2020 слідує, що відповідачці нараховано 49627,92 грн плати за обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим матеріали справи не містять переліку послуг, які пов`язані з обслуговуванням кредиту та за які банком встановлена плата за обслуговування кредиту, а також які відповідачка отримала від банку. Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». На це вказав Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за іншими процентними платежами у сумі 29\~522,92 грн, яка згідно з довідкою-розрахунком заборгованості, є заборгованістю за іншими процентними платежами, є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. VІ. Розподіл між сторонами судових витрат Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1436,73 грн (28971,85 х 100 : 58\~494,77 = 49,53%; 2422,40 х 49,53 : 100 = 1199,81). На підставі статей 11, 213, 215, 526, 598, 599, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 1046-1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статей 1, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: partial