Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

28.01.2025 [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу. У обгрунтування заяви зазначає, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 163950015643 від 30.11.2021 у зв`язку із незарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981. Відмова мотивована тим, що у дипломі серії [NUMBER] , виданого їй 04.07.1981 Кременчуцьким педагогічним училищем ім`я заявниці зазначене « [PERSON] », натомість у паспорті її ім`я зазначене « [PERSON] ». Встановлення цього факту необхідне [PERSON] для призначення пенсії. 29.01.2025 судом отримана інформація про зареєстроване у встановленому порядку місце реєстрації заявниці. 31.01.2025 ухвалою судді відкрите провадження по справі у порядку окремого провадження. 04.03.2025 у судове засіданні з`явилась заявниця. Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не з`явилося, надали суду заяву про розгляд справи без участі їх заявника. Інших заяв, клопотань суду не надано. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ст. 223 ЦПК України). Суд, враховуючи думку заявниці та клопотання заінтересованої особи\~розглядає справу за відсутності представника заінтересованої особи на підставі ст. 223 ЦПК України. У судовому засіданні заявниця підтримала подану нею заяву, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Заслухавши заявницю, розглянувши матеріали справи, судом встановлено таке. Відповідно до ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 5 частини 2\~ст. 293, пункту 6 частини 1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються із прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. [PERSON] просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, а саме: диплома серії [NUMBER] , виданого 04.07.1981 Кременчуцьким педагогічним училищем. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 10.11.1961, засвідчується народження [PERSON] , [INFO] . 18.07.1981 [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.07.1981. Після укладення шлюбу заявниці присвоєне прізвище « [PERSON] » із зазначенням її імені « [PERSON] ». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України належить паспорт громадянина України. Так, із паспорта заявниці [PERSON] № [NUMBER] , виданого 14.02.2020 органом № 5316, слідує, що він виданий [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженки міста Кременчука Полтавської області. Згідно довідки Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради від 27.01.2025 за вих № 04-65/04 Кременчуцьким педагогічним училищем 04.07.1981 виданий [PERSON] диплом серії [NUMBER] . Зазначено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчалась з 1979 по 1981 роки у Кременчуцькому педагогічному училищі за спеціальністю «Дошкільне виховання» денної форми навчання. Обласний коледж «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради не має можливості внести виправлення до диплома, оскільки з 1988 року Кременчуцьке педагогічне училище перейменоване на Кременчуцьке педагогічне училище імені А.С. Макаренка відповідно до наказу № 51 від 11.04.1988 Міністерства освіти УРСР. У подальшому Кременчуцьке педагогічне училище імені А.С. Макаренка перейменоване на Кременчуцький педагогічний коледж імені А.С. Макаренка (наказ Департамента освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації від 30.12.2014 № 427), який з 15.09.2022 перейменований на Обласний коледж «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради (рішення Полтавської обласної ради від 21.10.2021 № 300, наказ коледжу від 15.09.2022 № 130-о/д). Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме: диплома серії [NUMBER] , виданого 04.07.1981 Кременчуцьким педагогічним училищем, підтверджене належними доказами, що підтверджено у судовому засіданні. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає їй право на реалізацію своїх цивільних прав, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved