Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

До суду звернулась представник позивачки [PERSON] адвокат Чередніченко Н.В. з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивачки починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб 26 червня 2021 року. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року шлюб між подружжям розірвано. Від спільного подружнього життя з відповідачем по справі сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання спільної дитини, оскільки після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак повідомила суд про можливість розгляду справи за її відсутності, подавши клопотання в якому просила задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася . Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи відповідачем надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріли справи у повному обсязі, суд приходить до думки про можливе задоволення позовних вимог з таких підстав, а саме: Як слід з копії паспорта позивачки, вона є громадянкою України (а.с.4-5) Відповідно до рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року розірвано шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрований 26 червня 2021 року Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ ( м. Київ), актовий запис №59 (а.с.8-9) Згідно копій свідоцтва про народження сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7) Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В ч.2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.1 ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч.1 ст.182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В ч.2 ст.182СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У пункті 13 постанови КабінетуМіністрів України N146 від 26.02.93 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб" передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Відповідно до пункту 17постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, було доведено, що позивачка має сумісну дитину з відповідачем, яка знаходиться на утриманні позивачки та проживає з нею разом. Відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання їх сумісної дитини. З таких обставин позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню оскільки у суду не виникло сумніву у їх незаконності. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved