Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мотивовано тим, що 08.04.2020 року позивач був прийнятий на роботу до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на посаду завідувача господарства служби господарського забезпечення, про що Басейновим управлінням водних ресурсів річки Південний Буг було видано наказ про прийняття на роботу від 06.04.2020 року №39-к/тр. 15.04.2021року переведений на посаду завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці наказом від 14.04.2021 року №78/к/тр. 3 01.01.2024 року у відповідності до наказу № 02-01/123 від 29.12.2023 року позивача прийнято на основне місце роботи на посаду фахівця із супроводу ветеранів війни та демобілізованих осіб відділу «Сервісний офіс у справах ветеранів» Вінницького міського центру соціальних служб. У відповідності до положень розділу 6 Колективного договору з додатками на 2012-2025 роки Вінницького міського центру соціальних служб встановлений п`ятиденний робочий тиждень з вихідними днями - субота та неділя та з наступним розпорядком роботи: - -початок роботи: 9.00; - перерва для відпочинку і харчування: з 13.00 до 13.45; - закінчення роботи: 18.00, в п`ятницю - 16.45. В зв`язку зміною основного місця роботи позивачем в кінці грудня місяця 2023 року Відповідачу була написана заява про переведення його за сумісництвом на посаду завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці з 01.01.2024 року. Дана заявка була розглянута, задоволена та у відповідності до наказу керівника Відповідача з 01.01.2024року позивач був переведений за сумісництвом на посаду завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці. Представником Відповідача - службою управління персоналом (Тамарою Скальською) був наданий даний наказ на ознайомлення про переведення за сумісництвом без визначення розпорядку роботи за сумісництвом, трудової зайнятості, в якому позивач розписався. Відповідного графіку роботи позивачу не було доведено. Також позивачу представником Відповідача було повернуто трудову книжку, яка позивачем була пред`явлена до основного місця роботи Вінницького міського центру соціальних служб. При поверненні трудової книжки позивачу також не повідомили умови роботи за сумісництвом, графік робочого дня, трудової зайнятості на посаді завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці та просив визначитися, так як в позивача є необхідність погодити таких розпорядок з керівництвом за основним місцем роботи. В зв`язку з такими обставинами позивачем було написано заява про надання йому відпусток (щорічні невикористані, без збереження заробітної платні). Дані заяви були задоволені і прийняті накази про надання позивачу відповідних відпусток. Так позивач знаходився у відпустках до 10.05.2024 року. За даний час позивач неодноразово вимагав надати йому умови роботи за сумісництвом, графік робочого дня, трудової зайнятості на посаді завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці. Однак відповіді ним не було отримано. В зв`язку з даними обставинами 08.05.2024 року позивачем до Відповідача була-подана заява про розірвання трудового договору за власним бажанням по ст. 38 Кодексу законів про працю України з 10 травня 2024 року в зв`язку з тим, що керівництво БУВР річки Південний Буг не виконуй законодавство про працю, умови колективного договору та чинить мобінг (цькування) щодо позивача. Листом № 791/1 від 09.05.2024 року відповідач відмовив позивачу у звільненні за власним бажанням по ст. 38 Кодексу законів про працю України. 15.05.2024року Відповідач надіслав на адресу позивача вимогу про надання письмових пояснень № 827/1 від 15.05.2024 року згідно якої вимагав від позивача не пізніше 24 травня 2024 року надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 10 травня 2024 року по 14 травня 2024 року та за інші дні. Згідно протоколу № 13 від 24.05.2024 року засідання Профкому БУВР річки Південний Буг було надано згоду БУВР річки Південний Буг на звільнення завідувача складу Вінницької ЕД [PERSON] за прогули. 24.05.2024 року відповідач видав наказ № 92к/тр про застосування до позивача стягнення у вигляді звільнення та звільнив його за пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (прогул) з 24 травня 2024 року. Вважає, що під час видання оскаржуваного наказу відповідач порушив процедуру звільнення, не відібрав пояснення щодо причин відсутності на робочому місці, наказ винесено до отримання пояснень щодо відсутності на робочому місці, акти про відсутність на роботі є недостовірними, а засідання профспілкового комітету, на якому вирішували питання про надання згоди на звільнення, було проведено без його участі та без його запрошення. Відповідачем не було враховано про наявність в позивача основного місця роботи, трудової зайнятості за основним місцем роботи, не визначення Відповідачем графіку роботи за сумісництвом. Крім того наказ винесений з порушенням ст. 43 та ст. 149 КЗпП України, так як в ньому не вказано, що позивач є сумісник. Так пунктом 4 наказу, що оскаржується, зобов`язано службу управління персоналом (Тамару Скальську) внести відповідні записи до трудової книжки, чим порушено вимоги Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, так як на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи, а робота за і сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком, а запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника. На підставі наказу № 02-01/123 від 29.12.2023 року позивач був прийнятий (за основним місцем роботи) на роботу у Вінницький міський центр соціальних служб на посаду фахівця із супроводу ветеранів війни та демобілізованих осіб відділу «Сервісний офіс у справах ветеранів», (код за КП 2446.2) з 01 січня 2024 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису Вінницького міського центру соціальних служб та 9 тарифним розрядом. Згідно довідки № 01-24/288 від 12.06.2024 року виданої департаментом соціальної політики ВМР вбачається, що [PERSON] працює фахівцем із супроводу ветеранів війни та демобілізованих осіб у відділі «Сервісний офіс у справах ветеранів» Вінницького міського центру соціальних служб за основним місцем роботи з 01 січня 2024 року (Наказ № 02-01/123 від 29.12.2023 року). Відповідачем фіксувалися дати відсутності на роботі 10.05.2024, 13.05.2024, 14.05.2024, 15.05.2024, 16.05.2-024, 17.05.2024, 20.05.2024, 21.05.2024, 22.05.2024, 23.05.2024, 24.05.2024, про що свідчать акти про відсутність на роботі.У визначені вказаними актами дати та час позивач знаходився за основним місцем роботи. Як суміснику Відповідачем позивачу не визначено ніяким документом часи роботи. Позивач працює за основним місцем роботи, про що повідомляв службу управління персоналом. 27.05.2024року позивач звернувся до керівника Відповідача про надання йому копії наказу про переведення його за сумісництвом на посаду завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці та відомостей щодо прийняття та результатів розгляду заяви направленої на адресу Відповідача 24.05.2024 року. На відповідні заяви відповіді Відповідача позивачем не отримано, копію наказу про переведення за сумісництвом не надано. Акти про відсутності на роботі складені 10.05.2024, 13.05.2024, 14.05.2024, 15.05.2024,16.05.2024, 17.05.2024, 20.05.2024, 21.05.2024, 22.05.2024, 23.05.2024, 24.05.2024 складено з порушенням Національного стандарту України Державна уніфікована система документації ДСТУ 4163:2020, так як акти належно не затверджені та не зареєстровані: - порушено вимоги ст. 135 Інструкції та ст.156 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 р. №55, - порушено вимоги ст. 30 Інструкції з діловодства у Басейновому управлінні водних ресурсів річки Південний Буг, яка погоджена ЕПК Державного архіву Вінницької області (протокол від 22.04.2019 р. №6) (Інструкція), та вказано підприємство, якого не існує, так як Пунктом 16 Положення Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 02.08.2023 №98 визначена повна назва: Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг, скорочена назва: БУВР річки Південний Буг. Крім того, в листі № 827/1 від 15.05.2024 року, направленого на адресу позивача Відповідачем з вимогу про надання письмових пояснень відсутній додаток «копія доповідної начальника Вінницької експлуатаційної дільниці Миколи САКАРИ від 14.04.2024», що обмежило право про надання належних і обгрунтованих пояснень щодо причин нез`явлення на роботу. Крім того, в даному листі копії документів не засвідчені у відповідності до вимог пунктів 60 та 61 Інструкції. Щодо строків надання пояснень за вимогою за листом № 827/1 Відповідач від 15.05.2024 року ввимагав від позивача не пізніше 24 травня 2024 року надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 10 травня 2024 року по 14 травня 2024 року та за інші дні. 24.05.2024 вже о 14.53 Тамарою Скальською (служба управління персоналом) позивача будо повідомлено по телефону що наказ про звільнення завізований, підписаний, зареєстрований і він може отримати його в управлінні. Тобто даний наказ був прийнятий без надання позивачу можливості і без врахування його пояснень які Відповідач вимагав надати до 24.05.2024 року, включно. До наказу було додано акт, що прозивач був відсутній на роботі з 8.30 до 17.00. Позивач відповів що робочий день 24 травня 2024 року не закінчився, і він ще має можливість надати пояснення у визначені, відповідачем строки. Але його вимоги ігнорували. О 15.40 24.05.2024 позивачем було надіслано заяви на електронну пошту БУВР річки Південний Буг. А тому вважає, що наказ відповідача про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на попередній посаді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Відповідно до довідки ОК-5 від 20.06.2024 року березень 2024 року доходи становили 13 065 грн., а за квітень 2024 року - 4 291 грн. Кількість робочих днів у березні 2024 року та квітні 2024 року становила - 21 та 22 дні, відповідно. Таким чином, відповідно до розрахунку, середньоденна заробітна плата Позивача становить 403 грн. 63 коп., розраховано за формулою - (13065 + 4291) /43. Так із 24.05.2024 року по 24.06.2024 року кількість робочих днів становить - 21 днів. отже середня заробітна плата, яка підлягає стягненню з Відповідача на момент подання позову до суду, дорівнює 8476 гривень 23 коп. (403,63 гривні * 21 робочих днів). Просить визнати незаконним та скасувати наказ БУВР річки Південний Буг № 92к/тр від 24.05.2024 року «Про звільнення [PERSON] за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Поновити [PERSON] на посаді завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.05.2024 року на день ухвалення рішення. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00грн. Ухвалою суду від 03.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.04.2020 позивача прийнято на посаду завідувача господарства служби господарського забезпечення. 15 квітня 2021 року позивача переведено на посаду завідувача складом Вінницької експлуатаційної дільниці. Позивач, відповідно до його власних заяв у період з 01.12.2023 року по 09.05.2024 року перебував у різного роду відпустках, зокрема: - 19.12.2023 - відпустка без збереження з/п; 20.12.2023- 31.12.2023 - щорічна основна відпустка; 01.01.2024-31.01.2024 - відпустка без збереження з/п; 01.02.2024 - 29.02.2024 - відпустка без збереження з/п; 01.03.2024 - 14.03.2024 - додаткова відпустка учасника бойових дій; 15.03.2024 -17.04.2024 - щорічна основна та щорічна додаткова відпустки; 18.04.2024 - 09.05.2024 - щорічна основна відпустка. Позивач стверджує, що на підставі його заяви, наказом керівника відповідача з 01.01.2024 року його було переведено за сумісництвом на посаду завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці, оскільки він працевлаштувався на основне місце роботи до Вінницького міського центру соціальних служб. Однак, як встановлено в судовому засіданні наказів про переведення позивача на роботу за сумісництвом відповідач не видавав, та трудова книжка позивача, про що не заперечував і сам позивач, знаходиться в особовій справі позивача в БУВР річки Південний Буг. Крім того, доказів наявності наказу про переведення позивача за сумісництвом на посаду завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці, позивач суду не надав. Позивач стверджує, що вимагав від відповідача надати йому умови роботи за сумісництвом, однак жодного доказу, який би підтверджував його доводи щодо звернення до відповідача про визначення умов роботи за сумісництвом суду не надав. Цей підтверджується тим, що ані в заяві про звільнення за власним бажанням від 09 травня 2024 року, ані в письмових поясненнях про причини відсутності на роботі від 24 травня 2024 року позивач не згадує, що він працює в іншому місці і що йому не надали умови роботи за сумісництвом. Позивач стверджує, що наказом від 01.01.2024 року його переведено за сумісництвом на посаду завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці. Однак, не надав суду даного наказу, а відповідач стверджує, що даного наказу не видавав, як вбачається із особового листка з обліку кадрів «Доповнення до особового листа з обліку кадрів» останні відомості про роботу [PERSON] , зміни у трудовій діяльності вказано 15.04.2021 року переведено на посаду завідувача склада Вінницької ЕД на підставі наказу № 78к/тр від 14.04.2021р. Крім того, як вбачається із записів трудової книжки серія [NUMBER] від 01.04.2009року [PERSON] 15.04.2021 року переведений на посаду завідувача складом Вінницької експлуатаційної дільниці та 24.05.2024 року звільнений із займаної посади за прогул, інших записів та записів про переведення позивача за сумісництвом - відсутні. Згідно посадової інструкції завідувача складом Вінницької експлуатаційної дільниці, затвердженої в.о. начальником БУВР Південний Буг В.Г. Крисько 30.11.2020року код КП 1221,2, вбачається, що [PERSON] ознайомився із даною посадовою інструкцією 15.04.2021 року про що свідчить його підпис. Як вбачається із виписки Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ [PERSON] 08.04.2020року прийнятий на роботу (основне місце роботи) Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг; 01.12.2023року прийнято на роботу за сумісництвом в Вінницький міський центр соціальних служб; 31.12.2023року звільнений з роботи за сумісництвом з Вінницького міського центру соціальних служб; 01.01.2024року прийнятий на роботу (основне місце роботи) в Вінницький міський центр соціальних служб; 24.05.2024р. звільнений з роботи (основне місце роботи) з Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг. Тобто в період перебування за основним місцем роботи Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг [PERSON] був прийнятий на роботу в Вінницький міський центр соціальних служб також на основне місце роботи. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадяни України реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 21 КЗпП працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 102-1 КЗпП умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств визначає Кабінет Міністрів України. Тому, зазначені питання регулюються постановою КМУ від 03.04.1993 р. №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» (надалі - Постанова №245). З метою виконання постанови №245 наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 р. №43 було затверджено Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій (надалі - Положення №43). Згідно з п. 1 Положення №43 сумісництвом вважається виконання працівником крім своєї основної іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Згідно з п. 2 Постанови КМУ №245 тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день. У вихідні дні (за графіком роботи основного підприємства) працювати за сумісництвом дозволяється повний робочий день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі (п. 12 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). При прийомі на роботу за сумісництвом пред`явлення трудової книжки не передбачено. Згідно з ч. 3 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 р. №58 (надалі - Інструкція №58), на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Запис про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника і зазначається у трудовій книжці окремим рядком (п. 2.14 Інструкції №58). Отже, робота за основним місцем роботи може бути тільки на одному підприємстві. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. За правилами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Порядок застосування дисциплінарного стягнення визначений у статті 148 КЗпП України, відповідно до якого до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При притягненні працівника до відповідальності роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 234/5957/17 (провадження № 61-17400св18). 08 травня 2024 року Позивачем до Відповідача подано заяву про звільнення за власним бажанням за статтею 38 Кодексу Законів про працю України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, колективного договору та вчинення мобінгу. 09 травня 2024 року Відповідачем на електронну адресу Позивача направлено листа №791/1, в якому відмовлено в задоволенні заяви про звільнення за підставами, визначеними частиною 3 статті 38 Кодексу Законів про працю України, оскільки Позивачем не надано доказів щодо невиконання роботодавцем законодавства про працю, колективного договору та вчинення мобінгу. Позивачу було запропоновано написати нову заяву про звільнення за власним бажанням за частиною 1 статті 38 КЗпП України. 13 травня 2024 року начальником Вінницької експлуатаційної дільниці БУВР річки Південний Буг (Миколою САКАРОЮ), в присутності заступника начальника управління Євгена ТУРЧЕНКА та провідного юрисконсульта Юлії ТЕЛІШЕВСЬКОЇ була проведена телефонна розмова з [PERSON] . В ході телефонної розмови було з`ясовано, що [PERSON] знаходиться дома та виходити на роботу не збирається. Вважає, що він написав заяву про звільнення по причині порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного договору та вчинення щодо нього мобінгу. Також [PERSON] пояснив, що збирається звертатися до суду по причині відмови в його звільненні. 14 травня 2024 року начальником Вінницької експлуатаційної дільниці БУВР річки Південний Буг (Миколою САКАРОЮ) на адресу начальника БУВР річки Південний Буг (Іллі ДЯКОНОВИЧА) подано доповідну записку про відсутність Позивача на робочому місці з 10 по 14 травня 2024 року. До доповідної записки додано акти про відсутність на роботі [PERSON] від 10, 13 та 14 травня 2024 року. 15 травня 2024 року Відповідачем на адресу Позивача направлено Вимогу про надання письмових пояснень причин відсутності на робочому місці. До вимоги додано копію доповідної начальника Вінницької експлуатаційної дільниці Миколи САКАРИ від 14.05.2024, акти про відсутність на роботі [PERSON] від 10, 13 та 14 травня 2024 року. Вимоги з додатками були направлені на електронну адресу Позивача (sheva4@ukr.net) та рекомендованим листом з описом вкладення на поштову адресу (вул. Замостянська,12 кв.ЗЗ, м. Вінниця, 21007). Згідно актів від 15.05.2024 по 24.05.2024 (включно) складених начальником Вінницької Е.Д.М. Сакара, завідувачем МРМ В, Музика, провідними інженерами гідротехніки А.Якименко та В.Мордвіним [PERSON] був відсутній на роботі протягом всього робочого дня з 08:30 до 17:00 з 15.05.2024р. по 24.05.2024р. 23 травня 2024 року Відповідачем на адресу голови профспілкового комітету БУВР річки Південний Буг (Наталії БРШТЯНТ) направлено листа за №870/1 про надання згоди на звільнення [PERSON] . Протоколом №13 засідання Профкому БУВР річки Південний Буг від 24.05.2024 року надано згоду БУВР річки Південний Буг на звільнення завідувача складу Вінницької ЕД [PERSON] за прогули. 24 травня 2024 року Відповідачем видано Наказ №92к/тр «Про звільнення [PERSON] », в якому, зокрема, зазначено наступне:«1. За порушення трудової дисципліни, зокрема пункту 6.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку (Додатки 1 та 8 до Колективного договору), якими встановлений режим роботи для працівників, що виразилося у відсутності на робочому місці у період з 10 травня 2024 року по 24 травня 2024 року без обгрунтування причин відсутності та надання підтверджуючих документів застосувати до завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці [PERSON] застосувати стягнення у вигляді звільнення. 2. Звільнити завідувача складу Вінницької експлуатаційної дільниці [PERSON] за пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (прогул) з 24 травня 2024 року. 3. Відділу бухгалтерського обліку та звітності ( Наталія ЯНКОВСЬКА ) виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період 08.04.2023 - 31.12.2023 (0 днів), 01.01.2024 - 24.05.2024 (11 днів), невикористану щорічну додаткову відпустку за період 08.04.2023 - 31.12.2023 (4 дні), 01.01.2024- 24.05.2024 (1 день). 4. Службі управління персоналом (Тамара СКАЛЬСЬКА) внести відповідні записи до трудової книжки та видати [PERSON] копію даного наказу та трудову книжку». 24 травня 2024 року наказ про звільнення з додатками були направлені на електронну адресу Позивача (sheva4@ukr.net) та рекомендованим листом з описом вкладення на поштову адресу (вул. Замостянська,12 кв.ЗЗ, м. Вінниця, 21007). Та в день звільнення 24 травня 2024 року відповідачем відповідно до Платіжної інструкції №195 здійснено компенсаційні виплати за невикористані відпустки в сумі 3285,23 грн, тобто проведено повний розрахунок при звільненні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2023 року у справі №723/4239/21 (провадження №61-111св23) зазначено, що для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Звільнення працівника з підстав не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14). Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП). Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц). При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу). Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця застосувати до працівника стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і в разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведений у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 308/12855/19 (провадження № 61-3130св21). Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18). Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Отже для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, не залежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed