Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання, стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, припинення стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/9 частини заробітку (доходу) батька, яке здійснюється на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року в справі №565/659/17, звільнення [PERSON] від заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] , яка нарахована на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року в справі №565/659/17, з травня 2024 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог). В обгрутування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками трьох дітей. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 листопада 2017 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дітей з матір`ю. З початку травня 2022 року сини [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з батьком. Починаючи з травня 2024 року син [PERSON] також постійно проживає з батьком. Всі обов`язки щодо дітей позивач виконує самостійно. Він займається вихованням дітей, утримує їх, надає матеріальну допомогу, турбується про їх здоров`я, приймає активну участь в житті дітей, допомагає в навчанні та цікавиться їх успіхами в школі, піклується про фізичний і духовний розвиток синів, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу. Також батько забезпечує всі умови для гармонійного та здорового розвитку синів, створив належні умови для їх проживання. Всі сини прихильні до батька та бажають з ним проживати. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Проте батько не має обов`язку самостійно утримувати дітей та забезпечувати для них належний матеріальний рівень проживання. Позивачу відомо, що відповідач має постійне місце роботи, працює в одному з магазинів місцевого торгового центру «Орендж Плаза». Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Відповідач подала до суду заяву у якій зазначила, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання. Заперечує проти стягнення з неї аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), оскільки розмір її заробітної плати становить 8\~010,00 грн на місяць, з яких утримуються аліменти на синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2/9. Вказує, що допомагає дітям матеріально і в натуральній формі. Просить суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/9 частки її доходу. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Орган опіки та піклування подав суду висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 листопада 2017 року у справі №456/840/17 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу залишено позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року у справі №565/659/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти стягувати з 20 квітня 2017 року. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 січня 2023 року у справі №565/819/22 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за місцем проживання останнього. Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2/9 частини заробітку (доходу) батька, яке здійснюється на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року у справі №565/659/17. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 2/9 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2022 року до досягнення дітьми повноліття. Копіями характеристики на [PERSON] підтверджується, що батько приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина. У довідці, яка видана 15 листопада 2024 року ФОП [PERSON] , у якої [PERSON] працювала продавцем, зазначено, що за період з 01 травня 2024 року по 31 грудня 2024 року дохід [PERSON] склав 63\~643,55 грн. Зі змісту розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №69720170 убачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 1\~597,97 грн станом на 19 листопада 2024 року. Згідно з висновком Вараської міської військової адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини від 12 лютого 2025 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що з травня 2024 року малолітній [PERSON] проживає разом із батьком, з яким має дружні стосунки. Батько забезпечує сина усім необхідним для життя та розвитку, допомагає йому у навчанні. [PERSON] почуває себе з батьком спокійно, впевнено, затишно. Відносини дитини з матір`ю напружені, він не хоче з нею спілкуватися через неприємні спогади, конфлікти, хоча мама часто телефонує синові та пише повідомлення у месенджери. [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, направила до Служби заяву, у якій повідомила, що не заперечує щоб син проживав разом з батьком. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі с.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, частини першої ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист сво го цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21, від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21). Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] з травня 2024 року проживає разом із батьком. У висновку Вараської міської військової адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини вказано, що [PERSON] бажає проживати разом з батьком, [PERSON] не заперечує щодо проживання сина з батьком. Матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача стосовно визначення місця проживання сина [PERSON] разом із позивачем. Частинами другою, третьої статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині вимоги про визначення місця проживання дитити, зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у сімейні відносини, врегульовані за згодою (домовленістю) їх учасників, та недоведеність необхідності захисту інтересів позивача та малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення. Вказане загалом узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 10 липня 2024 року у справі №127/16211/23, від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23, від 15 січня 2025 року у справі №755/15383/23, від 25 лютого 2025 року у справі №562/3371/23. Сторонами не оспорюється, що з травня 2024 року [PERSON] проживає з батьком [PERSON] . Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18). Обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання з ним самої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі №188/1029/19). Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Виходячи з того, що малолітній [PERSON] з травня 2024 року проживає разом із батьком [PERSON] і перебуває на його утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] в силу вимог ст.181 СК України та ст.273 ЦПК України підлягає припиненню. З наведених підстав, що суд вважає,\~що позовні вимоги про припинення стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/9 частини заробітку (доходу) батька, яке здійснюється на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року в справі №565/659/17, підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно з якими за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Проживання дітей разом з позивачем є тією істотною обставиною, яка припиняє його обов`язок сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей. Оскільки син сторін [PERSON] з травня 2024 року проживає з батьком, позовні вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами з травня 2024 року, які стягуються на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року в справі №565/659/17 на утримання сина [PERSON] , підлягають задоволенню. У ч.3 ст.181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене вище, суд вбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, що позивач та відповідач працевлаштовані, відсутність відомостей про наявність на утриманні відповідача інших осіб, а також відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача захворювань, які потребували б додаткових витрат. Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить належні умови для фізичного та морального розвитку дитини та є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial