Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

28 листопада 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах та від мені якого діє адвокат Глушкова О.І., звернувся до суду із позовом до Городківської сільської\~ради Тульчинського\~району Вінницької\~області про визнання права на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Городківка Тульчинського (колишнього Крижопільського) району Вінницької області помер його дід [PERSON] . Після смерті якого він прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину по закону на право на земельну ділянку частку (пай) 14 червня 2000 року. Окрім того, до складу спадщини входить і зазначений житловий будинок, на який відсутні правовстановлюючі документи та який відносився до суспільної групи робочих дворів. До складу двору станом на 15.04.1991 року входили: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] . На даний час немає в живих інших членів двору. У зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, так як [PERSON] не оформив права власності на житловий будинок за життя, нотаріусом йому відмовлено у видач свідоцтва про право на спадщину, а саме на вказаний житловий будинок, тому він змушений звернутися до суду за захистом свої прав як спадкоємця. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Вирішено питання про витребування доказів. Ухвалою суду від 21 січня 2025 року було відкладено підготовче судове засідання та витребувано із Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкову справу, яка заведена щодо майна померлого [INFO] [PERSON] 06.02.2025 року із Державного нотаріального архіву Вінницької області надійшла копія спадкової справи № 649/2000 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві. Разом з тим зазначила, що позивач прийняв спадщину після смерті свого діда, інших спадкоємців на даний час не має в живих. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Так судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.09.1998 року [INFO] в с. Городківка помер [PERSON] . Згідно довідки № 1127 від 12.11.2024 року, виданої Городківською сільською радою Тульчинського району Вінницької області [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований по [ADDRESS] . Так, згідно довідки № 1012 від 08.10.2024 року Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, відповідно до погосподарської книги № 1А за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи робочих дворів. Склад двору: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] . Згідно копії спадкової справи № 649/2000, яка надана Державним нотаріальним архівом Вінницької області, яка заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подали [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] ; [PERSON] , який був сином спадкодавця, подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини; [PERSON] , який був сином спадкодавця, подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини; [PERSON] , яка була дружиною для спадкодавця, подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини. 14.06.2000 року онуку спадкодавця [PERSON] [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1517. Факт родинного споріднення (що позивач є онуком спадкодавця [PERSON] ) підтверджується відомостями, які містяться в спадковій справі 649/2000 до майна померлого [INFO] [PERSON] копіями: свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 17.11.1992 року, де батьком зазначено [PERSON] ; свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 18.02.1969 року, де батьком зазначений [PERSON] . Разом з тим, відповідно до довідки № 10/01-16 від 14.01.2025 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда [PERSON] , яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», право власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, були Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 04.11.2021 року в справі № 452/888/19 (номер провадження 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563\~ЦК Української\~РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 та № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123\~ЦК Української\~РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим». Оскільки спірний житловий будинок відносився до суспільної групи робочих дворів, тому положення статей 120, 123\~ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР1963 року, у тому числі за аналогією закону. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] 25.10.2024 року ФОП [PERSON] за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] - загальна площа будинку 46,9 кв. м, житлова площа 29,5 кв. м, до складу входять: «А» - житловий будинок, «а» - вхідний майданчик, «Б» - літня кухня, «б» - вхід у погріб, «П» - погріб, «В» сарай, «Г» - навіс, «1-3» огорожа 15 м.п. ФОП « [PERSON] » надав [PERSON] висновок від 25 жовтня 2024 року № 76/24 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по\~ [ADDRESS] , яка складає 82\~448,00 гривень. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно суду належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6\~постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991\~року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991\~року Закону України «Про власність», право власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відсутність у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючого документу на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі\~ст.16 ЦК України\~способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Так, судом встановлено, що [INFO] в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області помер [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] належав цілий житловий будинок [ADDRESS] на законних підставах та вважалася власником цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до чинного на той час законодавства. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] за життя не встиг отримати. Враховуючи те, що даний житловий будинок [PERSON] за життя набув у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги, належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. Як вбачається із спадкової справи позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті діда [PERSON] , подавши відповідну заяву до нотаріуса та отримавши свідоцтво про право на спадщину на частину спадщини. На житловий будинок оформити свої спадкові права не має можливості у зв`язку з відсутністю на нього відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджено матеріалами цивільної справи, зокрема відмовою нотаріуса. Як вбачається із матеріалів спадкової справи інші спадкоємці відсутні (син спадкодавця [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги відмовився від спадщини, подавши відповідну заяву до нотаріуса; інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , які теж відмовилися від прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 30.06.2023 року та серії [NUMBER] від 15.09.2014 відповідно), які би подали заяви про право на спадщину, чи обов`язкову частку у спадковому майні померлого [PERSON] . Оскільки відсутні інші спадкоємці, які б могли претендували спадщину, Городківська сільська рада Тульчинського району Вінницької області є належним відповідачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно: до ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Так згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦАК України - \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті діда [PERSON] , подавши до нотаріуса відповідну заяву, в інтересах якого на той час діяла мати, оскільки останній був неповнолітній. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права в даному випадку не існує. Оформити спадщину у нотаріуса позивач позбавлений можливості, оскільки не може надати нотаріусу оригінал документів про право власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок. Отже існує спір про право і права та інтереси позивача порушуються, з незалежних від неї причин, а тому підлягає судовому захисту. Відповідно до\~Конституції України\~органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку після смерті матері, суд беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи, а саме визнання за позивачем [PERSON] права власності на цілий житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved