Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Баштанського районного суду від 24.05.2018 р. № 468/129/18-ц шлюб між нею та відповідачем розірвано. \~ \~ \~ \~Від спільного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає і знаходиться на утриманні матері. З відповідачем спільної згоди шодо розміру аліментів не досягнуто, витрати на утримання дитини складають понад 10000грн щомісячно. Фінансовий стан позивача наразі не дозволяє повноцінно утримувати сина самостійно, тому змушена звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 21.01.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 27.02.2025 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому частково заперечив проти задоволення позовних вимог. Сплачувати аліменти не відмовляється, але в меншому розмірі, а саме в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи це народженням у нього дитини в 2024 році та відсутністю постійної роботи. Крім того просив розглянути справу за його відсутності. \~ \~ \~ \~13.03.2025 року позивач надіслала відповідь на відзив, заперечила доводи відповідача та просила задовольнити позовні вимоги в тому розмірі, в якому вони були вказані в позові, крім того також просила розглянути справу за її відсутності. \~ \~ \~ \~У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав, передбачених ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони певний час перебували у шлюбі, який було розірвано 24.05.2018 року. Від спільного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає і знаходиться на утриманні матері. З відповідачем спільної згоди шодо розміру аліментів не досягнуто. Проживання дитини\~з позивачем\~відповідачем не\~заперечується. Відповідач офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину 2024 р.н. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У частині 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Водночас частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 3 статті 182 СК України передбачає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як свідчать письмові заяви сторін по суті спору взаємної згоди щодо утримання їх спільної дитини вони не досягли, а відтак на її утримання підлягають стягненню аліменти з відповідача, як батька, який проживає окремо від дитини. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання дітей, проте не згідний із заявленим позивачем їх розміром. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також встановлені фактичні обставини в справі. Станом на дату розгляду справи сину сторін виповнилося 16 років. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Заявлений у позові розмір аліментів в сумі 10000,00 гривень вищий від мінімального, тому від позивача вимагається доведення не лише достатності у відповідача заробітку (доходу) для сплати такого розміру аліментів, але й наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерела походження коштів для їх оплати. Проте позивач не довела, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн щомісячно. Заявляючи такий розмір аліментів позивач посилається лише на звичайні потреби, які притаманні кожній дитині відповідного віку. Жодного належного обґрунтування такого розміру аліментів позивач не навела та не надала підтверджуючих доказів у необхідності здійснення стягнення аліментів у такому розмірі. В той же час суд враховує положення ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, за змістом яких суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Дитина сторін проживає разом із матір`ю, а відтак основний тягар по її утриманню, що включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному, так і в моральному аспекті. Наявність у відповідача іншої дитини, не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, що була народжена раніше, в розмірі необхідному для забезпечення її гармонійного розвитку. Тим більше матір з часу розірвання шлюбу не вимагала стягнення аліментів та самостійно забезпечувала розвиток спільної з відповідачем дитини, що не спростовується відповідачем. До того ж відповідач в силу свого відносно молодого віку (має 40 років), належного стану здоров`я, оскільки протилежного в справі не доведено, має можливість працювати і заробляти кошти, щоб забезпечити утримання всіх своїх дітей в достатньому для їх гармонійному розвитку рівні. Виходячи із вище наведеного та принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Цей розмір аліментів, на переконання суду, є достатньо вищим від встановленого мінімуму, на певному рівні забезпечить гармонійний розвиток дитини, виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов`язку і відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Ураховуючи часткове задоволення позову, згідно із ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір по справі слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 50 % таких вимог.

Outcome: partial