Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхньої доньки в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12 червня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у неї з відповідачем народилася спільна дитина донька [PERSON] , [INFO] . Повідомила, що після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію Україну, позивач виїхала разом із своєю малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , з росїї до України в місто Миколаїв, де проживає і до тепер. Рішенням мирового судді від 17.11.2023 року, судової дільниці № 219 Реутовського судового району Московської області шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. 05 червня 2024 року позивач вдруге зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу позивачка [PERSON] народила сина [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з позивачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] покладених законом обов`язків на батьків не виконує. З моменту народження дитини відповідач уникав виконання своїх батьківських обов`язків, фактично він лише номінально є батьком дитини. Після розірвання шлюбу та переїзду до України, міста Миколаєва, відповідач продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не знає чим захоплюється дитина, що любить, до чого є схильність, які в дитині потреби. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, яка повністю здійснює виховання малолітньої дочки, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, матеріально та морально її забезпечує. Чоловік позивачки взяв на себе обов`язки батька, він турбується, піклується про дитину та створює всі належні умови для розвитку дитини, утримує та виховує і ставиться до неї, як до своєї рідної дитини. Також зазначила, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача і дитини та з боку останньої ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та його участі в вихованні. Вважала, що викладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на відповідача законом. З урахуванням наведеного позивач вважала, що наявні достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно спільної малолітньої дитини та стягнення з нього аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 30.10.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали заяви про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини його неявки суду не відомі. Так, відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Крім того, ухвалу суду від 30.10.2024 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 12.07.2020 р. до 19.12.2023 р., що підтверджується наданою суду копією Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 97750016 органу РАЦС Москви № 16 Багатофункціонального центру надання державних послуг району Соколина гора від 01.04.2024 р; резолютивним рішенням від 17.11.2023 р. у справі № 2-1501/2023 про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] ; Випискою з рішення мирового судді судової дільниці № 219 Реутовського судового району Московської області від 17.11.2023 р. У вказаному шлюбі у сторін народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученою до матеріалів копією Свідоцтва про народження від 10.10.2020 р. Дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, та знаходить на повному її утриманні, що підтверджується наявним в матеріалах справи доказами. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Про відсутність участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , її батька - відповідача [PERSON] свідчать: Акти обстеження умов проживання сім`ї від 04.09.2024 р. та 20.11.2024 р.; характеристики дитячого позашкільного закладу Садок Левенятко, приватної лікарні Ваш Лікар, Лютеранської церкви Згода тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У своєму висновку від 02.12.2024 року орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради зазначив, що громадянин [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , 2020 року народження, та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Батько, [PERSON] , зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . За весь час перебування дитини в Україні батько, [PERSON] , жодного разу не зателефонував, не зв`язався через соціальні мережі, не поцікавився станом здоров`я та долею доньки. З метою збереження життя та здоров`я дитини, після поновлення обстрілів міста Миколаєва, родина [PERSON] тимчасово виїхали до міста Ізмаїла, де перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи. Лише малолітня [PERSON] , із-за відсутності у неї місця реєстрації, на обліку не перебуває. З метою захисту права дитини, [PERSON] , 2020 року народження, на реєстрацію, мати звернулася до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, однак, із-за відсутності згоди батька, в наданні послуги їй було відмовлено. Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та службою у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області обстежені умови проживання дитини в [ADDRESS] та в [ADDRESS] . Для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. Дівчинка виховується в оточенні людей, які її люблять та турбуються про її здоров`я. З метою збереження родинних стосунків спеціалісти служби, через засоби зв`язку Інтернет, намагалися зв`язатися з батьком дитини, але безрезультатно. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення [PERSON] від виховання своєї дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно дитини розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дітей 29.11.2024. Службі рекомендовано підготувати проект висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо своєї доньки, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. З вимог ч. 2 ст. 166 СК України та ч. 3 ст. 13 Закону України Про охорону дитинства вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що особи позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Суд також роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн., а тому він підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved