Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

позивач через представника, адвоката Стадніка І. А., звернувся до суду з цим позовом, у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на квартиру, а також договором купівлі-продажу від 08 жовтня 1992 року, зареєстрованим в реєстрі за № 7009. Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 жовтня 1992 року двокімнатна квартира [ADDRESS] знаходиться на другому поверсі десяти поверхового житлового будинку, 1991 року забудови. Квартира має загальну площу 39,3 кв. м, житлову 25,6 кв. м та складається з двох кімнат 14,4, 11,2 кв. м, кухні, ванної кімнати/санузелу, коридору, кладовки. Позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Макарівської селищної ради Київської області з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 15 серпня 2024 року отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74594973 мотивоване тим, що неможливо встановити факт реєстрації права власності за заявником на підставі договору купівлі-продажу № 7009 від 08 жовтня 1992 року, посвідченого Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою. Позивач указує, що у зв`язку з зруйнованим житлом у нього є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за зруйновані об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 року № 381 Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення». За таких обставин, порушене право позивача щодо здійснення ним права власності на квартиру підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на цю квартиру, що відповідає вимогам ст. 15, 16 ЦК України та є єдиним способом захисту права власності позивача. Постановленою суддею ухвалою від 15 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову. Постановленою судом ухвалою від 20 січня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 24 січня 2025 року, на виконання ухвали, від позивача до суду надійшла нотаріально засвідчена копія доказу, доданого у копії до позову договору купівлі-продажу від 08 жовтня 1992 року. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача, адвокат Стаднік І. А., надав клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, в якому підтримав вимоги позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, дослідивши засвідчені нотаріально копії доказів, висновує таке. З дослідженої в судовому засіданні засвідченої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л. В. за № 1382 копії договору купівлі-продажу від 08 жовтня 1992 року вбачається, що Житлово-комунальна контора будівничо-промислового концерну «Луганскстрой» в особі Кунициної Валентини Іванівни, продала [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] . Згідно з довідкою Сєвродонецького бюро технічної інвентаризації від 15 вересня 1992 року за № 2296, квартира двохкімнатна, на другому поверсі з кімнатами: І коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4, 5 житлові кімнати, 6 комора, загальною площею 39,3 кв. м, житловою площею 25,6 кв. м. Продаж вчинено за 2,928 руб. 00 коп. Договір посвідчено Сердюк Н. І., старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 7009. Зворотна сторона знизу містить реєстраційний напис на документі про право власності, штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру [PERSON] , запис відомостей в реєстрову книгу за № 324 від 17 листопада 1992 року /а.с.27/. З долученої позивачем копії технічного паспорту квартири [ADDRESS] , складеного 15 вересня 1992 року вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 39,3 кв. м, житлова 25,6 кв. м), відомостей про власника [PERSON] , підставу переходу права власності: договір купівлі-продажу від 08 жовтня 1992 року /а.с.28-29/. Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб. З відмітки у копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] позивача /а.с.9-11/, копії довідки від 06 лютого 2024 року № 3233-7001959826 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] /а.с.7/ убачається, що з 21 липня 1981 року позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Дядюри А. В., Макарівської селищної ради Київської області від 15 серпня 2024 року № 74594973 позивачеві відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою рішення державного реєстратора зазначено те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно з отриманої інформації від Сєвєродонецької міської військової адміністрації архівні документи Сєвєродонецького БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були. БТІ не може виконувати свої функції в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Виходячи з наведеного неможливо встановити факт реєстрації права власності за заявником на підставі договору купівлі-продажу № 7009 від 08 жовтня 1992 року, посвідченого Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою /а.с.7 зворот/. З наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за об`єктом № 403307890 від 12 листопада 2024 року вбачається відсутність державної реєстрації щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] /а.с.14/. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. У позивача наявні документи, що засвідчують його право власності (договір купівлі-продажу), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачем право власності набуте у 1992 році. Надані позивачем докази у виді договору купівлі-продажу та технічного паспорту, посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1992 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в них, свідчать про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Надані позивачем копія паспорту, виданого до укладення договору купівлі-продажу, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивача підтверджують його твердження щодо набуття позивачем права власності на спірну квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved