Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість з оплати послуг з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення, яка утворилась станом на 01.10.2024р. в розмірі 9813,81грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилалась на те, що станом на 01.10.2024р. обліковується заборгованість в розмірі 9813,81грн. з оплати послуг постачання теплової енергії до житла за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка є власником відповідного житла і є споживачем наданих позивачем послуг. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не здійснює оплати спожитих послуг належним чином, то позивач вимагає стягнути з нею відповідну заборгованість. Відповідачка заперечила проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. В обґрунтування заперечень послалася на те, що в повному обсязі сплачує вартість послуг з теплопостачання, а розмір заборгованості, яку вимагає стягнути позивач, складається з неправомірних нарахувань абонентської плати. Також відповідачка посилається на неналежну якість надання позивачем послуг, оскільки починаючи з 2022 року у ванних кімнатах квартир, підключених до двох стояків під`їзду №3 багатоквартирного будинку, де проживає відповідачка, відсутнє опалення, а позивач не реагує належним чином на звернення мешканців відповідних квартир. 23.12.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представників позивача Шаригіна Н.М., яка діє на підставі довіреності від 18.10.2024р., Зима Д.О., який діє на підставі довіреності №11/64 від 06.01.2025р., на адресу суду надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справи без участі представників позивача та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник Васільєв А.В., який діє на підставі довіреності від 05.01.2024р., заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Також пояснили, що надані до квартири відповідачки послуги з постачання теплової енергії не відповідають критеріям належної якості, оскільки в приміщенні квартири холодно. Зазначили, що відповідачка сплачує всі відповідні нарахування, які стосуються постачання теплової енергії, але позивачем безпідставно додатково здійснюються нарахування вартості послуг з абонентської плати, внаслідок чого утворилась сума боргу. Зауважила, що обсяг взаєморозрахунків між сторонами, враховуючи якість послуг з опалення, свідчить про те, що між сторонами відсутні боргові зобов`язання. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] зареєстрована та фактично проживає у квартирі, яка є об`єктом її приватної власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим відповідачка є фактичним споживачем послуг КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» з постачання теплової енергії задля централізованого опалення такого житла. Облік вартості надаваних позивачем до квартири відповідачки послуг здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] , що відкритий на ім`я відповідачки. Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.11.2019р. по 01.10.2024р. заборгованість споживача перед позивачем з оплати послуг з постачання теплової енергії складає 9\~813,81 грн. /а.с. 8-9/. У зв`язку з відмовою відповідачки в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (далі Правила №830) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого опалення до житла відповідачки. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому розмір платежів з оплати послуг централізованого опалення здійснювався з урахуванням опалювальної площі житлового приміщення, тобто у відповідності до п. 24 Правил №830. Щодо наявності у відповідача обов`язку з оплати комунальних послуг при відсутності між сторонами відповідного договору у письмовій формі, то слід звернути увагу на наступне. Згідно ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладений як на виконавця (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189) так і на споживача (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є складеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на постачання теплової енергії само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15). За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини регулюються між сторонами на умовах типового договору про надання послуг централізованого опалення, передбаченого Правилами №830. Аналіз змісту виписки з о/р № [NUMBER] свідчить, що принципові розбіжності між сторонами в частині порядку нарахування вартості послуг постачальником та їх оплати відповідачем виникли з грудня 2019 року, а відтак спірні правовідносини з цього періоду і по теперішній час регулюються відповідно до норм Правил №830. Згідно п. 4 Правил №830 послуга надається споживачу для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт споживача для потреб опалення та приготування гарячої води. Відповідно до пп. 1 п. 7 Правил №830 визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки. Положеннями п. 13 Правил №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пунктом 19 Правил №830 передбачено, що комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Згідно з п. 24 Правил №830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п. 27 Правил №830 розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин. Пунктом 30 Правил №830 передбачено, що перерозподіл обсягів спожитої послуги у будинку та перерахунок проводяться у тому розрахунковому періоді, в якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої теплової енергії окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більш як за 12 розрахункових періодів. Відповідно до п. 32 Правил №830 плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року). Згідно з п. 33 Правил №830 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; - плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; - плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Плата виконавцю за колективним договором та за договором з колективним споживачем складається із плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитої послуги, визначеного відповідно до законодавства. Відповідно до п. 36, 37 Правил №830 споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Відповідно до пп. 13 п. 42 Правил №830 після закінчення опалювального періоду отримувати в міжопалювальний період перерахунок за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії. Згідно з пп. 9 п. 48 Правил №830 виконавець зобов`язаний у разі укладення індивідуального договору або індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем здійснювати розподіл загальнобудинкового обсягу спожитої теплової енергії між співвласниками багатоквартирного будинку згідно з Методикою розподілу та договорами. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315 (далі Методика розподілу). У п. 1 розділу ІІ Методики розподілу передбачено, що загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії (Qбуд) розподіляється на загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд) та загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі/будинку на гаряче водопостачання (Qгвпбуд). Загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі/будинку на гаряче водопостачання (Qгвпбуд) визначається за допомогою вузла обліку теплової енергії або розрахунково, як приведений до обсягу теплової енергії загальний обсяг спожитої будівлею/будинком гарячої води (Vгвпбуд). Аналіз змісту положень Методики розподілу свідчить, що нормативно закріплено ряд особливостей для обчислення розміру вартості теплової енергії та її розподілу між споживачами. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем відповідно до показників вузла комерційного обліку та згідно встановлених тарифів, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ «Черкаське хімволокно» №1352 від 04.08.2016, №1206 від 05.10.2017, №405 від 14.06.2018, №1811 від 11.12.2018, рішеннями Черкаського міського виконавчого комітету №1021 від 17.09.2019, №1094 від 07.10.2021, рішеннями Черкаської міської ради від 12.04.2022 №299 та від 28.04.2022 №320. Аналіз змісту нарахувань по о/р відповідача свідчить, що вартість послуг з теплопостачання нараховувалась відповідно до двоставкового тарифу. В той же час відповідачем здійснювалась оплата лише умовно-змінної частини плати, що обумовило виникнення заборгованості по о/р відповідачки за рахунок накопичень неоплаченої вартості послуг, яка складається з нарахувань по умовно-постійній частині відповідного тарифу та нарахувань плати за абонентське обслуговування. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). В контексті доводів відповідачки про необґрунтоване обчислення позивачем розміру вартості послуг з постачання теплової енергії, то суд зауважує, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду доказів щодо наявності у наданих позивачем розрахунках помилок, а також не надано доказів невідповідності відповідних нарахувань положенням Методики розподілу та встановленим тарифам. В цьому аспекті слід зауважити, що відповідачка спільно з іншими споживачами свого будинку не обмежені у праві провести енергетичний аудит для визначення обсягу споживання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, результати якого можуть враховуватись при обчисленні та розподілі обсягу теплової енергії. Натомість відповідних доказів суду не надано, а відтак твердження відповідачки про необґрунтованість розрахунків позивача є недоведеними. Не надано суду і бідь-яких доказів того, що в опалювальний період температура повітря в квартирі відповідачки була нижче за мінімально допустимі значення з урахуванням санітарно-гігієнічних вимог. Окремо суд зауважує, що розмір платежів, які нараховуються позивачем стосовно квартири відповідачки, обумовлені показниками вузлів комерційного обліку споживання теплової енергії в будинку, а відтак їх розрахунок ґрунтується на фактичному обсязі спожитої теплової енергії. Та обставина, що у приміщенні ванної кімнати відсутні радіатори опалення не звільняє відповідачку від обов`язку оплатити обсяг теплової енергії, що спожитий за рахунок роботи інших радіаторів. Отже, аналіз змісту інформації про розміри нарахувань та оплату послуг позивача по особовому рахунку № [NUMBER] свідчить, що з урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем відповідачу послуг арифметично здійснений вірно. Згідно наданого позивачем розрахунку за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] станом на 01.10.2024р. обліковується заборгованість з оплати послуг опалення в сумі 9\~813,81грн., яка складається із наступних складових сум боргу: переплата за послугу з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина двоставкового тарифу) 0,43 грн.; абонентська плата на одиницю теплового навантаження (умовно-постійна частина двоставкового тарифу) 7997,56 грн.; плата за абонентське обслуговування 1797,82 грн.; внески на обслуговування вузлів комерційного обліку 18,86 грн. Таким чином, станом на 01.10.2024р. загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем з оплати послуг з постачання теплової енергії складав 9\~813,81грн. (7997,56грн. + 1797,82грн. + 18,86грн. 0,43грн.). Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону №2189 передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №2189 обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК на власника покладається тягар утримання майна. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог та підстави позову, враховуючи що позивачем в період надання послуг до 01.10.2024р. до житла відповідачки належним чином надавались послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого у відповідачки існує зобов`язання з їх оплати, але надходжень коштів по о/р [NUMBER] не вистачало в повному обсязі для належного виконання відповідного зобов`язання, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 9\~813,81грн. є обґрунтованими і правомірними, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем в розмірі 3028грн. (судовий збір, сплачений при поданні позову). Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а отже на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачки витрати з оплати судового збору в повному обсязі, тобто в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved