Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів Полтавської обласної ради, Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал про визнання трудових обов`язків припиненими, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві з врахуванням заяви про зміну позовних вимог посилалась на те, що 19 грудня 2014 року між нею та Полтавською обласною радою укладено Контракт, за умовами якого [PERSON] призначається на посаду директора Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю і умов праці» на строк 3 роки в період з 19 грудня 2014 року по 18 грудня 2017 року. Контракт є строковим та згідно з п. 6.2 день закінчення терміну дії контракту є останнім днем роботи директора. Хоча, припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника, [PERSON] написала на ім`я голови Полтавської обласної ради заяву про звільнення у зв`язку із закінченням терміну дії контракту від 18 грудня 2017 року. Проте, всупереч чинному законодавству, Полтавська обласна рада розпорядний документ про звільнення позивачки не видала, у зв`язку з чим, запис в трудовій книжці не зроблено, трудову книжку [PERSON] до цього часу не видано, розрахунок при звільненні вчасно не проведено. 23.05.2018 року [PERSON] звернулась до Полтавської обласної ради з вимогою підтвердження факту звільнення розпорядним документом. В листі Полтавської обласної державної адміністрації до голови Полтавської обласної ради О. Біленькому зазначено, що Полтавська обласна державна адміністрація стурбована станом справ навколо Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці». Зазначено, що відповідно до інформації, наданої управлінням майном обласної ради листом від 10.01.2019 р. № 03-200/38, на даний час [PERSON] з посади директора підприємства не звільнена, трудовий договір з нею є безстроковим. Після припинення контракту, [PERSON] ще протягом декількох місяців продовжувала виконувати безпосередні обов`язки директора ОКП «Лабораторія контролю умов праці», передбачені контрактом, аж до моменту, доки не надійшла вказівка звільнити приміщення. 19 лютого 2018 року приміщення, які перебували в оренді ОКП «Лабораторія контролю умов праці» передані КП ПОР «Полтававодоканал», що підтверджується Угодою №1 про заміну сторони Договору № 25 оренди приміщення адмінбудівлі за адресою: [ADDRESS] від 01.08.2017 р., яка підписана сторонами 19 лютого 2018 року. З цього часу [PERSON] фактично припинила виконання своїх посадових обов`язків. Розпорядчий документ щодо припинення трудових відносин з [PERSON] , директором Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці», не видавався. Тому з врахуванням заяви про зміну позовних вимог позивач просила суд: визнати припиненими трудові відносини, що виникли на підставі контракту від 19 грудня 2014 року, укладеного між Полтавською обласною радою та директором Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, з 18 грудня 2017 року; зобов`язати КП ПОР «Полтававодоканал» внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 18.12.2017 р. та в день внесення запису видати трудову книжку [PERSON] ; стягнути з Полтавської обласної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн; стягнути з Комунального підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення в сумі 248 132,00 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів; зобов`язати Комунальне підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із середнього заробітку за весь час затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення в сумі 105 335,52 грн за період з 19.12.2017 р. по 31.12.2024 р. в порядку, встановленому Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем в сумі 30 000 грн. (а.с. 1-4, 72-73). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2024 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року суд перейшов до розгляду справи в загальному позовному провадженні (а.с. 133). Відповідач Полтавська обласна рада надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила (а.с. 53-56). У відзиві зазначила, що порядок призначення та звільнення з посади керівника Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» регламентується Положенням про призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств (установ, організацій, закладів), які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області, укладення та розірвання з ними контрактів, затвердженим рішенням третього пленарного засідання сьомої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 14 червня 2016 року № 132, із змінами (далі Положення). Пунктом 1.3 Розділу І, вказаного Положення, визначено, що наймання на роботу керівників об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області (далі керівників) здійснюється рішенням Полтавської обласної ради (далі обласної ради) шляхом укладення з ними контрактів. 19 грудня 2014 року між Полтавською обласною радою, в особі виконуючого обов`язки голови обласної ради, першого заступника голови обласної ради Марченка Володимира Олександровича, та [PERSON] , було укладено контракт. Згідно умов якого, [PERSON] , була призначена на посаду директора Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці», строком на три роки, в період з 19 грудня 2014 року по 18 грудня 2017 року. Припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Контракт, укладений 19 грудня 2014 року між Полтавською обласною радою та [PERSON] , є строковим та діяв до 18 грудня 2017 року, цей же день сторони визначили останнім днем роботи Директора. Оскільки, сторони угоди не вчинили передбачених контрактом дій щодо його продовження, трудові відносини, між Полтавською обласною радою та [PERSON] , які виникли на підставі контракту від 19 грудня 2014 року, припинилися 18 грудня 2017 року, у зв`язку із закінченням терміну його дії. Підстави для видачі Полтавською обласною радою розпорядчого документу щодо звільнення [PERSON] відсутні, оскільки подання Головного управління житлово-комунального господарства облдержадміністрації про звільнення директора підприємства [PERSON] , не подавалося. Тому в частині позовних вимог до Полтавської обласної ради відповідач просив відмовити. Відповідач Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» також надав відзив на позов, у якому зазначив, що Обласне комунальне підприємство «Лабораторія контролю умов праці», є юридичною особою, яке має самостійний баланс, печатку зі своїм найменуванням, організаційно-розпорядчі документи, а також бухгалтерські та кадрові документи зберігаються та ведуться на самому підприємстві. Вказане підприємство, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебуває у стані припинення. Процедура припинення ще не завершена. Таким чином, трудові книжки працівників підприємства не були передані і до цього часу не передані КП ПОР «Полтававодоканал». Трудова книжка директора Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» повинна була зберігатися та вестися на підприємстві. Де наразі знаходиться трудова книжка [PERSON] відповідачу невідомо. В ідповідно до вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що керівник підприємства несе відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок. Трудові книжки зберігаються на підприємстві як документи суворої звітності, уповноважена особа веде книгу обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, а також книгу обліку бланків трудових книжок. Враховуючи викладене, позивач, як директор Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» була відповідальною за зберігання трудових книжок, у тому числі і власної. До сьогодні позивач так і не передав жодної трудової книжки до КП ПОР «Полтававодоканал». Позивач [PERSON] не працевлаштовувалась на КП ПОР «Полтававодоканал». Крім того, зазначав, що оскільки ОКП «Лабораторія контролю умов праці» перебуває в стані припинення, ще не ліквідовано, КП ПОР Полтававодоканал» є неналежним відповідачем. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову. Тому в задоволенні позовних вимог до КП ПОР «Полтававодоканал» просив відмовити (а.с. 83-85). Ухвалою суду від 17 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» інформацію про підписаний між ОКП «Лабораторія контролю умов праці» та КП ПОР «Полтававодоканал» передавальний акт, а саме дату, номер документа, осіб, які його підписали; витяг з вказаного передавального акту щодо приймання-передавання документів, які стосуються [PERSON] , її заробітної плати, збереження або припинення трудових відносин (а.с. 109). Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника відповідача Полтавської обласної ради Жолонки О.М. про витребування доказів. Витребувано з Державного реєстру фізичних осіб інформацію про джерела та суми доходів позивача [PERSON] з 19 грудня 2017 року. Протокольною ухвалою суду від 05 березня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача КП ПОР «Полтававодоканал» про зобов`язання позивача надати суду на огляд її трудової книжки. Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не подавали. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, уповноваживши адвоката Януш А.І. представляти її інтереси в суді. Представник позивача Януш А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Просила позов задовольнити. Представники відповідачів, Полтавської обласної ради - Жолонка О.М., КП ПОР «Полтававодоканал» - Пономаренко О.В., в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. При цьому посилались на обставини, викладені у відзивах на позов. В задоволенні позовних вимог просили відмовити. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, 19 грудня 2014 року Полтавською обласною радою прийнято рішення «Про керівників суб`єктів господарювання спільної власності територіальних громад області», у якому крім іншого вирішено укласти трудовий контракт з [PERSON] на посаду директора обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» строком на три роки (а.с.20). Наказом начальника Головного управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації від 19 грудня 2024 року №75-4 «Про призначення [PERSON] » доручено відділу кадрів, праці, організаційно-правового забезпечення та контролю Головного управління доручено підготувати та подати на погодження і підписання проект трудового контракту з керівником (а.с.6). Як передбачено ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 19 грудня 2014 року Полтавською обласною радою в особі виконуючого обов`язки голови обласної ради, першого заступника голови обласної ради Марченка В.О. (в тексті контракту Обласна рада) та [PERSON] (в тексті контракту Директор) укладено контракт з директором Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці», що є у сумісній власності територіальних громад сіл, селищ і міст області (надалі в тексті рішення контракт) про таке: [PERSON] призначається на посаду директора Обласного комунального підприємства «Лабораторія Контролю умов праці» на строк 3 роки в період 19 грудня 2014 18 грудня 2017 року (а.с. 11). Згідно пункту 1.2. контракту цей контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між директором та Обласною радою. Терміном «Сторони» у цьому контракті позначаються Директор і Обласна рада. Кодекс законів про працю України, інші нормативні акти, що регулюють трудові відносини, поширюються на взаємовідносини Сторін за цим контрактом. Пунктом 5.2. контракту передбачено, що цей контракт припиняється: а) після закінчення терміну дії контракту; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3. (за пропозицією Департаменту житлово-комунального господарства у визначених випадках) і 5.4. (за ініціативою директора) цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом. Згідно пункту 5.7. контракту за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк. Згідно пункту 6.1. контракту термін дії цього контракту: 19 грудня 2014 року - 18 грудня 2017 року. Як передбачено ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є : закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд приходить до наступних висновків. Внаслідок укладення контракту від 19 грудня 2014 року між Полтавською обласною радою та [PERSON] виникли трудові відносини. Це прямо передбачено у пункті 1.2. контракту. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої\~статті 36 КЗпП України. Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Зазначений правовий висновок сформульовано Верховним Судом у Постанові від 25 жовтня\~2021 року у справі № 607/3393/18, провадження № 61-13597св21. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що дія трудового договору з позивачем (контракту), укладеного 19 грудня 2014 року, закінчилась 18 грудня 2017 року останній день дії контракту. При цьому, закінчення терміну дії контракту та звільнення позивача не потребує видання будь-якого рішення Полтавською обласною радою, оскільки у самому контракті передбачено, що він діє до 18 грудня 2017 року (п. 6.1). Також, самим же контрактом (п. 5.2) передбачено, що цей контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту. Тобто передбачено, що контракт припиняється на підставі закінчення терміну його дії, а не на підставі рішення Полтавської обласної ради. В цьому випадку припинення трудових відносин між сторонами не пов`язане з будь-яким рішенням Полтавської обласної ради. Відповідно, не прийняття Полтавською обласною радою рішення про звільнення позивача жодним чином не порушує її прав і не продовжує терміну дії трудового договору, оскільки сторони не вимагають його продовження. Контракт, укладений Полтавською обласною радою та [PERSON] , є особливою формою строкового трудового договору. Тому, підписуючи строковий трудовий договір (контракт), надаючи згоду на тимчасову роботу на відповідній посаді, працівник (в даному випадку [PERSON] ) фактично надав свою згоду на припинення такого договору після закінчення строку, на який його укладено. Саме такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №757/22437/22-ц, провадження №61-14921св23. На підставі викладеного судом встановлено, що строк дії трудового договору (контракту) з позивачем закінчився, трудові відносини з 19 грудня 2017 року між Полтавською обласною радою та [PERSON] припинились (останній день роботи позивача день звільнення 18 грудня 2017 року). Жодна із сторін даного трудового договору не вимагала його продовження. Більш того, згідно пункту 5.7. контракту він може бути продовжений або уколений на новий чи інший строк за два місяці до закінчення терміну дії контракту. При цьому пунктом 5.6. контракту передбачено, що заява про продовження дії трудового контракту директор подає голові Обласної ради за чотири місяці до закінчення дії трудового контракту. Така заява на продовження дії контракту позивачем не подавалася. Відсутність волевиявлення позивача [PERSON] на продовження терміну дії строкового трудового договору підтверджується її заявою від 18 грудня 2017 року на адресу голови Полтавської обласної ради з проханням про звільнення 18 грудня 2017 року (а.с. 34). Таким чином судом встановлено, що фактично трудові відносини між Полтавською обласною радою та [PERSON] припинені, а спір виник через те, що звільнення позивача не оформлено належним чином. При цьому суд критично оцінює доводи позивача, наведені нею в позовній заяві, що вона ще протягом декількох місяців виконувала безпосередні обов`язки директора, оскільки зазначена обставина не підтверджується належними доказами у справі. Позивач не вимагає та не заявляє вимог щодо оплати праці після 18 грудня 2017 року. А наявні у справі документи за підписом позивача як директора ОКП «Лабораторія контролю умов праці» фактично спрямовані на передачу повноважень директора та майна підприємства у зв`язку з припиненням повноважень. В той же час правомірність підписання позивачем таких документів, зокрема передавального акту від 19 лютого 2024 року та додатків до нього (а.с. 124-129), угоди №1 від 19 лютого 2018 року про заміну сторони договору №25 оренди приміщення адмінбудівлі не є предметом розгляду в даній справі. При цьому позивач помилково вважає, що Полтавська обласна рада має прийняти рішення про припинення трудових відносин з [PERSON] . Суд відхиляє посилання позивача як на обґрунтування її позовних вимог про визнання трудових відносин припиненими на постанову Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №377/169/20, провадження №61-13316св21, у якій Верховний Суд зазначив: «Недосконалість національного законодавства та прогалини в правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист її порушених прав в обраний нею спосіб. Тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України ефективним способом захисту прав позивача є визнання припиненими трудових відносин між сторонами у зв`язку із закінченням строку дії контракту». Обставини у справі №552/8737/24 суттєво відрізняються від обставин у справі №377/169/20, відповідно до якої позивач працював згідно з контрактом, до закінчення дії якого підприємство реорганізували шляхом приєднання до іншого, позивачу запропонували нижчу посаду, від якої він відмовився. Наказ про звільнення з роботи позивачу не видали, у трудовий контракт змін не вносили, питання щодо його дострокового розірвання роботодавець не ставив. Позивач просив суд, зокрема, зобов`язати роботодавця звільнити його з посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту, провести з ним розрахунок при звільненні, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Обставини у вказаних справах не є подібними, тому суд відхиляє посилання позивача на зазначене рішення Верховного Суду як на обґрунтування обраного нею способу захисту свого права. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання трудових відносин задоволенню не підлягають. Як передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 р. за №110, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1. Інструкції). При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку (пункт 1.3. Інструкції). Згідно пункту 2.4. Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Як передбачено ст. 47 КЗпП України в редакції, що діяла на день припинення трудових відносин з позивачем, Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Судом встановлено, що при укладенні трудового договору (контракту) запис про прийняття [PERSON] на роботу було внесено в трудову книжку позивача кадровою службою Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці». Відповідно, запис про звільнення позивача також мала внести в трудову книжку позивача кадрова служба Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці», а за її відсутності керівник підприємства, тобто [PERSON] . При цьому підставою для внесення такого запису є саме контракт з директором Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» від 19 грудня 2014 року, яким і визначено припинення трудових відносин в день закінчення терміну дії контракту. Перебуваючи на посаді директора ОКП «Лабораторія контролю умов праці», [PERSON] мала забезпечити дотримання законодавства про працю, належне та вчасне оформлення її трудової книжки, видачу трудової книжки та проведення розрахунку при звільненні. 28 липня 2023 року Полтавською обласною радою прийнято рішення «Про реорганізацію Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» шляхом приєднання до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (а.с. 23). Передавальний акт, за яким від Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» передано Комунальному підприємству Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» балансові рахунки, матеріальні цінності, активи та зобов`язання, в тому числі з виплати заборгованості [PERSON] , затверджено Головою Полтавської обласної ради 19 лютого 2024 року (а.с. 124-129). Вирішуючи питання щодо правонаступництва Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці», суд виходить з положень частин 1 і 5 ст. 104 ЦК України, згідно яких юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до частин 2, 3 ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. У статтях 104 і 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. З урахуванням того, що згідно рішення Полтавської обласної ради від 28 липня 2023 року Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» та не пов`язується з державною реєстрацією припинення цього підприємства, датою виникнення правонаступництва КП ПОР «Полтававодоканал» щодо ОКП «Лабораторія контролю умов праці», яке припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату прийняття рішення, з якої воно є правонаступником ОКП «Лабораторія контролю умов праці». Аналогічні висновки щодо дати виникнення правонаступництва підприємства при реорганізації шляхом приєднання Верховний Суд сформулював у своїй Постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19). Тому Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» з дня прийняття Полтавською обласною радою відповідного рішення про реорганізацію з 28 липня 2023 року. Відповідно, саме Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» як правонаступник Обласного комунального підприємства «Лабораторія контролю умов праці» уповноважено вирішити питання щодо внесення запису про звільнення позивача до її трудової книжки. З цих питань суд відхиляє доводи відповідача КП ПОР «Полтававодоканал» про те. що він є неналежним відповідачем у справі. Але, як встановлено судом, позивач до КП ПОР «Полтававодоканал» з питання внесення відповідного запису до трудової книжки не зверталась, трудову книжку відповідачу не передачала. І оскільки трудова книжка позивача перебуває у неї, до КП ПОР «Полтававодоканал» її трудова книжка не передавалась, суд приходить до висновку про те, що відповідачем Комунальним підприємством Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» права позивача порушено не було. Відповідно, таке право не потребує захисту. З цих підстав позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести запис про звільнення та про зобов`язання в день внесення запису видати їй трудову книжку задоволенню не підлягають. Оскільки судом встановлено, що припинення трудових відносин з позивачем не пов`язано з прийняттям Полтавською обласною радою рішення про звільнення позивача, вимоги про стягнення з КП ПОР «Полтававодоканал» середнього заробітку за весь час затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, також є безпідставними та не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під час розгляду справи позивачем не надано доказів завдання їй моральної шкоди. Не доведено позивачем також і вчинення відповідачем неправомірних дій, бездіяльності, прийняття неправомірних рішень, якими така шкода їй завдана. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягають. Таким чином в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню їй не підлягають.

Outcome: dismissed