Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та її братом [PERSON] , померлим [INFO] , заінтересована особа - Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] , як спадкоємиця за законом, у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України, звернулася до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Ганни Василівни із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом у спадкодавця немає. 12 березня 2024 року заявниця звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки з представлених документів не вбачається факту родинних відносин зі спадкодавцем. У заявниці відсутнє свідоцтво про народження її брата, а отримати його повторно не виявляється можливим, оскільки [PERSON] народився в Грузії, а відомості про його народження в органах РАГСу на території України відсутні. Встановлення факту, на якому наполягає заявниця, необхідно для поновлення права на отримання спадщини. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06 січня 2025 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та витребувано у Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Ганни Василівни копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 25). Заяви сторін. Представник заявника в судове засідання з`явився, просив суд розглядати справи без його участі, заяву підтримав в повному обсязі. Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна також звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. На підставі ч.2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 листопада 1949 року Новомосковським відділом РАЦСу Дніпропетровської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] , [INFO] , 07 березня 1969 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , внаслідок чого їй було присвоєно прізвище [PERSON] , про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого їй було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] , в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» набула право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , про що свідчить копія дубліката свідоцтва про право власності на житло, видане Новомосковським трубним заводом (а.с. 19). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 21), [PERSON] померла [INFO] (а.с. 22). В свою чергу, згідно довідки Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за даними інвентаризаційної справи власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.07.2003 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-3008 (а.с. 18). Аналіз поданих доказів свідчить про те, що [PERSON] успадкував спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , які також являються батьками заявниці, як про те зазначав суд вище. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , свідчать про те, що заявниця є єдиною спадкоємицею подала заяву про прийняття спадщини (а.с. 28-38). Між тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом заявниці було відмовлено відповідною постановою Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Г.В. (а.с. 10), в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем. В рамках Договору про надання правової допомоги до компетентних органів Грузії Новомосковським відділом РАЦСу 13.04.2024 року направлено прохання про витребування довідки про народження [PERSON] (а.с. 23). Даних про отримання відповіді на вказаний запит матеріали справи не містять. Правовідносини щодо встановлення факту родинних відносин, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт родинних відносин, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них дані не відповідають записам вихідних документів, а установи, які видали ці документи не можуть виправити допущені в них помилки, то відповідно до п.6 ч.1ст. 256 ЦПК України (стара редакція ЦПК), громадяни мають право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, вжиті заходи заявницею щодо витребування свідоцтва про народження її брата, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин між заявником у справі та її рідним братом. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці, напряму впливає на її права, інтереси та обов`язки, зокрема оформлення спадкових прав після смерті брата. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2Постанови пленуму Верховного суду України №14від 18 грудня 2009року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття. На підставі викладеного,

Outcome: approved