Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 10 лютого 2024 року між ТзОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1346-7078. Згідно з умовами кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 5500,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період - 20 днів; стандартна % ставка 2,5% % в день. ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Всупереч умовам кредитного договору, та нормам\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та ст.ст.\~525,\~526,\~530,\~536,\~610,\~612 ЦК України відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув в повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого в договорі. Додатковою угодою від 14 лютого 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1346-7078 від 10 лютого 2024 року кредитодавець та позичальник домовилися про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2700 грн. Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Станом на 08 серпня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 43 475,00 гривень, а саме: 8 200,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 35 275,00 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме: часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 3 625,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 39 850,00 гривень. Враховуючи вищезазначене, просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: 8 200,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 31 650,00 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами, що разом становить 39 850,00 грн. \~ \~ \~ \~Від представника відповідача [PERSON] адвоката Сащука М.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки до позовної заяви позивачем не долучено жодних належних доказів про те, що Відповідач прийняв від позивача пропозицію укласти договір позики. Крім того, позивачем не надано належних доказів підписання договору позики за допомогою одноразового ідентифікатора, а саме: доказів отримання листа на електронну поштову адресу відповідача чи смс-коду на телефон відповідача. Також не надано доказів і того, що саме відповідач заходив на сайт позивача та ознайомлювався там як з договором, так і з правилами, які є його невід`ємною частиною. Крім того, підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів, перерахування на банківський картковий рахунок чи інший рахунок відповідача, позивачем суду також не надано. У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак у матеріалах справи міститься клопотання останнього про слухання справи за його відсутності з вказівкою на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Ухвалою судді від 26 листопада 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Перше судове засідання призначено для розгляду справи по суті на 10 год. 30 хв. 20 грудня 2024 року. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом та матеріалами справи встановлено, що 10 лютого 2024 року між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1346-7078. [PERSON] було надано одноразовий ідентифікатор А6392 для підписання кредитного договору №1346-7078 від 10 лютого 2024 року, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Згідно з умовами кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 5500,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 20 днів; стандартна відсоткова ставка 2,50 % в день. Також Додатковою угодою від 14 лютого 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1346-7078 від 10 лютого 2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2700,00 грн ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Даний факт стверджується довідками про перерахування кредитних коштів. Відповідно до\~ст.1048 ЦК України\~встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором про відкриття кредитної лінії №1346-7078 від 10 лютого 2024 року визначено, що [PERSON] отримав в кредит грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% в день (стандартна процентна ставка) /арк. справи 16-30/. Звернувшись до суду, позивач просив стягнути з відповідача 39850 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Відповідно до ч.ч.1, 3\~ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі\~Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1\~ст. 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього\~Закону\~поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно умов п. 4.13 договору про відкриття кредитної лінії №1346-7078 від 10 лютого 2024 року реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 185523,55 %. Умови укладеного договору в частині річної процентної ставки (185523,55 %), які є не співрозмірними сумі отриманого кредиту у розмірі 8200 грн., суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. Доводи позивача не дають підстав вважати умови кредитного договору справедливими, а встановлену річну процентну ставку розумною. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509\~та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч.4\~ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в\~рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст.509\~та ч. 1-2 ст.627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 39850 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 8200 грн., суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому суд приходить до переконання про зменшення розміру відсотків до розміру заборгованості за кредитом, а саме до 8200 грн., які були визначені договором про відкриття кредитної лінії №1346-7078 від 10 лютого 2024 року. За таких обстави, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають до задоволення частково, зокрема в частині позовних вимог щодо стягнення процентів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в розмірі 8200 грн. Доводи позивача про стягнення заборгованості у сумі, заявленій у позовній заяві, на думку суду, є необгрунтованими та не доведеними. Дана позиція узгоджується з практикою Львівського апеляційного суду (справа № 448/1843/23 від 06 грудня 2024 року). Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2\~ст.133 ЦПК України\~розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З матеріалів справи вбачається, що за заявлені позовні вимоги сторона позивача сплатила судовий збір у розмірі 2422 грн., що підтверджується поданою платіжною інструкцією №41560 від 23 жовтня 2024 року /арк. справи 50/. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково (на 41,15% (16400 грн. з 39850 грн.), то відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 996,65 грн. (2422 грн. ? 41,15%). На підставі викладеного,

Outcome: partial