Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить ухвалити рішення про усиновлення неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. 11.03.2022 року він уклав шлюб з [PERSON] , яка має малолітніх дітей. До реєстрації шлюбу він проживав з дружиною та її дітьми з 2018 року. Під час спільного проживання у заявника з дітьми склалися доброзичливі, теплі стосунки. Заявник бажає усиновити малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з метою подальшого забезпечення їх найвищих інтересів, створення гармонійних та дбайливих умов життя. Мати дітей, [PERSON] надала згоду на усиновлення, що підтверджується відповідною нотаріально засвідченою заявою НСО 859209. З наведених підстав просить задовольнити вказану заяву. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник підтримали заяву, [PERSON] зазначив, що має бажання усиновити малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що виховує їх з моменту спільного проживання із дружиною-з 2018 року. Про права і обов`язки по відношенню до дітей, що усиновлюються, та правові наслідки усиновлення йому відомі та зрозумілі. Заінтересована особа [PERSON] підтримала заяву про усиновлення. Представник заінтересованої особи - орган опіки та піклування-Виконавчий комітет Запорізької міської ради в особі служби (управління) у справах дітей ЗМР заяву підтримав частково. Вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , усиновлення його [PERSON] , 1998 року народження та не доцільним усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що різниця у віці між усиновлювачем та дитиною становить менше п`ятнадцяти років. Представник заінтересованої особи - Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис № 894. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис № 381. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . 11.03.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , актовий запит №328, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка змінено на « [PERSON] ». Заявник [PERSON] здоровий, пройшов медичний огляд, до кримінальної відповідальності не притягувався, судимості не має, що підтверджується висновком про стан здоров`я та витягом Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до довідки ТВО начальника [INFO] від 05.02.2025 року [PERSON] надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Заявник з дружиною та дітьми мешкають в будинку [ADDRESS] , загальною площею 55 кв.м., який належить матері дружини заявника - [PERSON] на праві приватної власності та має усі необхідні умови для проживання та гармонійного фізичного і морального розвитку дітей, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 14.01.2025, складеним працівниками відділу з питань сімейних форм виховання служби у справах дітей Запорізької міської ради. В даний час, малолітні діти - [PERSON] , [PERSON] проживають разом з заявником - [PERSON] , мамою - [PERSON] , та спільною донькою останніх- [PERSON] , та надали свої письмові згоди на усиновлення їх заявником; мати дітей [PERSON] також надала згоду на усиновлення, що підтверджується доданою до заяви письмовою згодою, засвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. 26.09.2022 року, і зареєстрована в реєстрі №1737. Судом з`ясовано думку дитини [PERSON] стосовно її усиновлення заявником шляхом її опитування в судовому засіданні, в якому остання зазначила про добрі відносини з [PERSON] , про своє бажання, щоб [PERSON] був її усиновителем. Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Запорізької міської ради від 16.01.2025 №12/03.3-28/00157, вважають доцільним і таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , усиновлення його [PERSON] , 1998 року народження та не доцільним усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що різниця у віці між усиновлювачем та дитиною становить менше п`ятнадцяти років. У відповідністю з ч. 1 ст. 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Так, згідно з ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до ч. 1 ст. 208 СК України усиновленою може бути дитина (ст. 6 цього Кодексу). Усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років (ч.ч. 1, 2 ст. 211 СК України). Усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Згода батьків на усиновлення може бути надана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 217 СК України). Особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення (ст. 223 СК України). Суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При встановленні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини (ст. 224 СК України). Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Відповідно до п. 8 вказаної постанови за змістом ст. 217 СК України у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода. При цьому необхідно враховувати, що до набрання рішенням суду про усиновлення законної сили кожен із батьків може відкликати свою згоду незалежно від мотивів. Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення (ст. 225 СК України). Особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача, у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини (ст. 229 СК України). Відповідно до вимог ст. 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення. Як вбачається із матеріалів справи, дата народження заявника - [INFO] , а старшої дитини [PERSON] - [INFO] , молодшого [PERSON] - [INFO] . Їх різниця у віці між старшою дитиною та усиновлювачем дорівнює 14 рокам, між молодшою та усиновлювачем-16 років. Заявник [PERSON] має переважне право на усиновлення дітей відповідно до норм ст. 213 СК України, оскільки діти виховуються у його родині протягом тривалого часу, з їх матір`ю він перебуває у зареєстрованому шлюбі, а також подружжя мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В Україні дитинство охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (п. 3 ст. 10), Конвенції про права дитини 1989 року (ст. 3). Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 3 лютого 2009 року № 3-рп/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною), згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року). Відповідно до ст. 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення. 15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)». Вказана Конвенція підписана 27 листопада 2008 року та запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахування найвищих інтересів дитини. Відповідно до ст. 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої) компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів. Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Згідно ч. 1 ст. 210 СК України якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз`єднані при їх усиновленні. Зважаючи на основний принцип інституту усиновлення щодо забезпечення стабільних та гармонійних умов життя дитини (ст. 207 СК України), встановлена заборона на роз`єднане усиновлення рідних братів та сестер. Не рекомендується роз`єднувати братів (сестер), які виховувались в одній установі або проживали спільно до їх влаштування у виховні заклади, а також знають про родинні відносини між ними. Згідно із ст.ст. 229 - 231 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини, змінити відомості про місце народження та дату народження дитини. Якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Статтею 9 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)» передбачений мінімальний вік усиновлювача. Згідно з частиною 1 цієї статті дитина може бути усиновлена лише, якщо усиновлювач досягнув установленого законом із цією метою мінімального віку; такий мінімальний вік не може бути меншим за 18 років і більшим за 30 років. Між усиновлювачем і дитиною повинна бути відповідна різниця у віці, ураховуючи найвищі інтереси дитини, бажано, щоб різниця становила принаймні 16 років. Разом з тим, частиною 2 цієї статті передбачено, що у найвищих інтересах дитини закон може дозволити відступ від вимоги стосовно мінімального віку або різниці у віці: a) коли усиновлювач є другим з подружжя або зареєстрованим партнером батька чи матері дитини або b) у силу виняткових обставин. Проаналізувавши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновок органу опіки та піклування, виходячи із найвищих інтересів дітей та з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню із внесенням відповідних змін до актових записів про народження дітей.

Outcome: approved