Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до\~\~ [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . На цей час в квартирі зареєстровано чотири особи: позивачка, [PERSON] (дочка) [PERSON] (син), та відповідач [PERSON] , з яким позивач перебувала у шлюбі з 19.06.2015. [PERSON] не проживає у вказаній квартир з червня 2018 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2019 шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. Добровільно відповідач не знімається з реєстрації за цією адресою. Наявність реєстрації у цій квартирі [PERSON] позбавляє позивачку можливості оформити субсидію, а також накладає додатковий тягар зі сплати підвищених комунальних послуг, тим саме, порушуються її права, як власника вищезазначеного нерухомого майна. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 06.11.2024 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження по справі. Ухвалою суду від 15.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач\~\~ [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Також був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позов відповідач також не надав. Треті особи в судове засідання також не з`явились. [PERSON] подала суду заяву від 25.11.2024, в якій просила справу розглядати без її участі. [PERSON] подав до суду заяву від 05.12.2024, в якій просив справу розглядати без його участі. На підставі\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судовому засідання була допитана в якості свідка [PERSON] , яка надала суду свідчення про те, що знає позивачку [PERSON] тривалий час, товаришує з нею. З 2015 по 2018 роки, в її квартирі проживав [PERSON] , з яким [PERSON] перебувала у шлюбі. Після розірвання шлюбу в 2019 році, вже впродовж шести років [PERSON] у квартирі позивача не проживає, жодного разу за цей час свідок його не бачила. Послуги з утримання квартири позивачка сплачує самостійно. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом при розгляді справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутаті 17.08.1994 за розпорядженням № 6/1876-94 [PERSON] належить частка квартири [ADDRESS] . На підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 27.02.2001 зареєстрованому в реєстрі № 1046 державним нотаріусом Базилєвим С. П., [PERSON] подарував, а позивачка [PERSON] набула у власність ще частки у вказаній квартирі. На підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 13.09.2024 державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехновичем Л.Ю. зареєстрованому в реєстрі № 3-1021, [PERSON] подарував, а позивачка [PERSON] набула у власність ще частки у вказаній квартирі. [PERSON] належить частка в квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпровської міської ради народних депутатів 17.08.1994 за розпорядженням № 6/1876-94 від 17.08.1994. 19.06.2015 між [PERSON] , та [PERSON] було зареєстровано шлюб Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 268. 12.06.2019 заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/1132/19 шлюб між [PERSON] та позивачкою було розірвано. З довідки № 6382 від 08.10.2024 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 4 особи, а саме: позивачка [PERSON] , [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) та відповідач [PERSON] . З Акту обстеження квартири [ADDRESS] , від 21.10.2024 вбачається, що [PERSON] , зареєстрований у квартирі, проте фактично не проживає з червня 2018 року. З наданих позивачкою копій квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що весь тягар з утримання квартири [ADDRESS] , несе вона самостійно. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~391 ЦК України. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст.\~379,\~382 ЦК України\~об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4\~ст. 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею\~ст. 72 ЖК України\~передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що\~ [PERSON] \~з 2018 року фактично не проживає за адресою:\~ [ADDRESS] . Суд вважає доведеним, що відповідач\~ [PERSON] \~\~понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні. Таким чином позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Outcome: approved