Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

15.07.2024 року позивач Чернівецька міська рада, в особі Чернівецького міського голови Р. Клічука, звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, посилаючись на те, що земельна ділянка, якою користувалися відповідачі, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Чернівці. Вказують, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Чернівецькою міською радою було встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] до 11.06.2024 року на праві спільної часткової власності належали нежитлові будівлі, які розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Зазначають, що вищевказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 0,0486 га (кадастровий номер: 7310136300:05:001:0002), яка перебуває у комунальній власності. Стверджують, що попри те, що відповідачі фактично користувалися зазначеною земельною ділянкою, договір оренди землі ними укладений не був, що підтверджується відсутністю відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене, вважають, що відповідачі зберегли у себе безпідставно отримані кошти у розмірі орендної плати за землю, що підлягають поверненню територіальній громаді м. Чернівці. На основі викладеного, позивач Чернівецька\~міська рада,\~в особі\~Чернівецького міського\~голови \~Р.\~Клічука,\~просить суд\~стягнути з\~відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] \~солідарно на\~користь позивача\~Чернівецької міської\~ради безпідставно\~збережені кошти\~в розмірі\~384010,44\~грн.\~на розрахунковий\~рахунок:\~Чернівецьке ГУК/Чернівецька\~ТГ/,\~код ЄДРПОУ\~37836095,\~р/р\~№UA618999980314010611000024405,\~Казначейство України\~(ЕАП),\~код платежу\~24062200;\~стягнути з\~відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] \~на користь\~позивача Чернівецької\~міської ради\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~в сумі\~5760,16\~грн. Представник позивача Чернівецької міської ради Кифірюк А.В. в судове засідання, призначене на 13 березня 2025 року не з`явилась, згідно спрямованої до суду заяви просила суд розглянути справу у її відсутність та задовольнити позов в повному обсязі. В попередньому судовому засіданні представник позивача підтвердила обставини зазначені нею у відповіді на відзив, відповідно до змісту якої представник позивача вказує, що відповідачі користувалися земельною ділянкою без укладеного договору оренди, що є підставою для компенсації орендної плати згідно зі ст. 1212 ЦК України. Зауважує, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів у розмірі 384010,44 гривень є обґрунтованими, оскільки вони стосуються періоду з 08 вересня 2021 року до 10 червня 2024 року, коли саме відповідачі були власниками вищевказаного нерухомого майна. Вказує, що зміна власника на нежитлові будівлі, які розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на [PERSON] , що мала місце після 11 червня 2024 року, не впливає на обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачі користувалися землею до передачі прав власності, а тому, на її думку, саме відповідачі зобов`язані компенсувати несплачену орендну плату. На основі викладеного, представник позивача Чернівецької міської ради Кифірюк А.В., просила суд задовольнити позов в повному обсязі, а також відмовити відповідачу у стягненні з позивача понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Рожок Л.П. в судове засідання, призначене на 13 березня 2025 року, не з`явилась, згідно спрямованої до суду заяви просила суд розглянути справу у її відсутність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В попередньому судовому засіданні представник відповідача вказала, що позивачем не була поділена земельна ділянка, враховуючи також те, що частина вищезазначеної земельної ділянки являє собою зупинку громадського транспорту. Просила суд відмовити в задоволенні позову Чернівецької міської ради в повному обсязі. Крім цього, згідно спрямованого до суду відзиву на позов представник відповідачів вказує, що позовні вимоги позивача - Чернівецької міської ради щодо стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів у розмірі 384010,44 гривень є необґрунтованими, оскільки з 11 червня 2024 року власником нежитлової будівлі стала [PERSON] . Вказує, що позивач вимагає компенсацію за період з 08.09.2021 року до 10.06.2024 року, однак договір оренди між відповідачами та позивачем у вищевказаний період не укладався, а тому, на її думку, немає правових підстав для стягнення з відповідачів зазначених коштів у розмірі 384010,44 грн. Вважає, що у зв`язку із переходом права власності на нерухомість, зокрема на нежитлові будівлі, які розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , від відповідачів до [PERSON] , саме вона повинна відшкодовувати позивачу кошти за користування зазначеною земельною ділянкою. На основі викладеного, представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Рожок Л.П. просить суд відмовити у задоволенні позову Чернівецької міської ради в повному обсязі, а також просить стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2024 року було відкрито загальне позовне провадження у справі №727/7330/24 (провадження №2/727/1527/24) за позовом Чернівецької міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю; підготовче судове засідання по справі призначено на 03 вересня 2024\~року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.09.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Чернівецької міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю до судового розгляду по суті на 10 жовтня 2024 року. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, спір між сторонами виник із приводу користування відповідачами [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою загальною площею 0,0486 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 7310136300:05:001:0002, яка згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2021 року (а.с.28), належить Територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради (позивачу). Згідно технічної документації вищевказаної спірної земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 7310136300:05:001:0002, вбачається, що зазначена земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови; вид цільового призначення 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 3523603,54 грн. (а.с.22-27, 18). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.06.2024 року вбачається, що на вищевказаній спірній земельній ділянці розташована нежитлова будівля загальною площею 520,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 13196720). Також, згідно вищевказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.06.2024 року (а.с.20-24) та відомостей, які містяться в спрямованій до суду представником відповідачів копії Договору дарування нерухомого майна від 11.06.2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. (а.с.70-71), судом встановлено, що в період часу з 08 вересня 2021 року до 10 червня 2024 року вищезазначена нежитлова будівля загальною площею 520,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 13196720) знаходилась у власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] . При цьому, з 11 червня 2024 року на даний час вищевказана нежитлова будівля, загальною площею 520,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 13196720) на підставі вищевказаного Договору дарування нерухомого майна від 11.06.2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є., - належить [PERSON] (а.с.70-71). Згідно із частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. За змістом ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земельне законодавство базується, серед інших, на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (п.п. «б», «ґ» ч. 1 ст. 5 ЗК України). До загальних засад цивільного законодавства відноситься справедливість, добросовісність та розумність. (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Положеннями статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України, далі - ЗК України). Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 ЗУ «Про оренду землі»). Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, далі - ПК України). Визначення земельної ділянки наведено в ч.1 ст 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Як встановлено приписами ч.ч.1, 3, 4, 9 ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону). Отже, позивач у даній справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі №923/921/17. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України). Нормами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України). Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України). З приписів статті 79-1 Земельного кодексу України вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка загальною площею 0,0486 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер 7310136300:05:001:0002. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений. Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України). Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходять права на земельну ділянку, на якій вказане майно розміщене, у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. При цьому, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2022 року (cправа №922/2060/20). При цьому, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірний період часу з 08.09.2021\~року до\~10.06.2024\~року являлисьвласником нерухомого майна, розміщеного на вищевказаній спірній земельній ділянці комунальної власності, а тому являлись фактичними користувачами спірної земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 7310136300:05:001:0002. Водночас посилання представника відповідачів на перехід права власності, зокрема від відповідачів [PERSON] , [PERSON] до громадянки [PERSON] , на переконання суду, не може братись судом до уваги, оскільки така зміна у праві власності мала місце лише 11.06.2024 року. Однак, в період часу з 08.09.2021 року до 10.06.2024 року спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 7310136300:05:001:0002, була у фактичному користуванні відповідачів. При цьому, посилання представника відповідачів на часткове користування відповідачами спірною земельною ділянкою, зокрема на наявність на території частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 7310136300:05:001:0002, зупинки громадського транспорту, на переконання суду, не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами. Інші спрямовані до суду представником відповідачів технічні документи, зокрема: Технічне завдання на проведення робіт щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07), [ADDRESS] від 16.01.2025 року (а.с.181), пояснювальна записка (а.с.181 зворот-182), заяви (а.с.182 зворот-183), Витяг із рішення 55 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради від 28.11.2024 року №2078 (а.с.185), Схематичний план земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.186), Договір оренди землі від 18 вересня 2024 року №13142 (а.с.187-188), Витяг з Державного реєстру речових прав від 11.10.2024 року (а.с.186 зворот), Проєкт поділу земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] з додатками (а.с.190-210), на переконання суду не стосується спірного періоду, а тому не може братись судом до уваги. При цьому, матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачами права користування спірною земельною ділянкою, загальною площею 0,0486 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 7310136300:05:001:0002, зокрема укладення договору оренди з Чернівецькою міською радою та державної реєстрації такого права. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в період часу з 08.09.2021 року до 10.06.2024 року користувались спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави. При цьому, п. 65 постанови від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284). Відповідно до розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, які підлягають стягненню з власника об`єктів нерухомого майна на підставі ст.ст.1212, 1214 ЦК України, за користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, за період з 08.09.2021 року до 10.06.2024 року, затвердженого 04.07.2024 року Директором департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради А. Тимофійчуком (а.с.13) вбачається, що сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю становить 384010,44 грн. При цьому, сторонами не було в передбаченому\~законом порядку\~укладено договір\~оренди, не визначено порядок користування земельною ділянкою, не надано доказів використання земельної ділянки відповідачами не в рівних частинах, а тому суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача Чернівецької міської ради заборгованості за користування земельною ділянкою, а саме безпідставно збережених\~коштів у\~розмірі орендної\~плати за\~землю у\~розмірі 384010,44\~грн. Крім цього, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.05.2022 року у справі №727/9077/21, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.09.2022 року, судами було задоволено позов Чернівецької міської ради до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з кадастровим\~номером 7310136300:05:001:0002, за період часу з 08.09.2018 року до 07.09.2021 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами було доведено наявність у відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за безпідставне користування спірною земельною ділянкою, загальною площею 0,0486 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 7310136300:05:001:0002, яка становить 384010,44 грн., та яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача Чернівецької міської ради. Так, згідно з вимогами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Чернівецької міської\~ради до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім цього, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача Чернівецької міської\~радисплачений останніми при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 5760,16 грн., а саме по 2880,08 гривень з кожного.

Outcome: approved