Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

короткий зміст позовних вимог позиція позивачки В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 08.06.2004 між ПСП «Нива» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку в [ADDRESS] , що нотаріально посвідчений нотаріусом Линюк Н. А. За умовами договору [PERSON] придбала 23/50 частки будинку, а вона 27/50 частки. Надалі вона придбала в [PERSON] належну тій частину будинку, про що отримала розписку в якій [PERSON] зобов`язувалась оформити договір в нотаріальному порядку. Після виїзду [PERSON] з будинку вона втратила з тою зв`язок та була позбавлена оформити договір у встановленому законом порядку. 05.11.2024 позивачка звернулась до нотаріуса де дізналась, що [PERSON] померла [INFO] , після її смерті було відкрито спадкову справу та видано два свідоцтва про право на спадщину. Також їй стало відомо про наявність заповіту [PERSON] від 21.07.2004, яким остання заповіла належне майно синові [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що вона добросовісно, законно безперервно та відкрито володіє спірною часткою будинку більше 10 років, а отже просить суд визнати за нею право власності на 23/50 частки житлового будинку по [ADDRESS] . позиція відповідачів відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом подання відзиву не скористались. рух справи Ухвалою 07 січня 2025 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, визначено повідомлення відповідачів про дату, час та місце проведення судових засідань у даній справі здійснюватиметься шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України. Протокольною ухвалою від 04.02.2025 витребувано спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] . Ухвалою 14.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті проведено в судовому засіданні 10.03.2025 за участі представниці позивача та за відсутності відповідачів, які були повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи належним чином та в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. При цьому, оскільки відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, в судове засідання не з`явились, представниця позивачки позивачка в судовому засіданні, не заперечила проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 08.06.2004, нотаріально засвідченого приватним нотаріусом Линюк Н. А., що зареєстрований в Ульяновському МБТІ № 360 від 02.07.2004, ПСП «Нива» продало, а [PERSON] і [PERSON] придбали 27/50 та 23/50, відповідно, частки житлового будинку з відповідними господарсько побутовими будівлями по [ADDRESS] . (а.с. 24-25). З витягу з реєстру територіальної громади № 2024/013500302 від 07.11.2024 вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , з 19.05.2004 (а.с. 6) Відповідно до довідки № 453 від 07.11.2024, виданої Хащуватським старостинським округом Гайворонської міської ради, [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS] з 1993 року (а.с. 7). З розписки від 27.03.2006 вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 12000 грн за рахунок продажу житлового будинку [ADDRESS] та зобов`язується оформити договір купівлі-продажу протягом трьох місяців (а.с. 8). З свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2007, виданого державним нотаріусом Гайворонської ДНК Ковбасюк Н. Ю. вбачається, що на підставі заповіту від 21.07.2004 спадкоємицею зазначеного в такому майна [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] ; спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з права власності на приватизовану земельну ділянку № [NUMBER] на території Хащуватської сільської ради (а.с. 9). З листа Благовіщенського відділу ДРАЦС від 15.11.2024 (а.с. 11) вбачається, що державна реєстрація смерті [PERSON] зареєстрована виконкомом Хащуватської сільської ради 01.06.2006. З рішення Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 3921 від 24.01.2023 та додатку до нього вбачається, що в с. Хащувате вул. Маяковського перейменовано на [PERSON] (а.с. 12-19). Зі звіту про оцінку майна (а.с. 20) вбачається, що оціночна (ринкова) вартість 23/50 частки житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в с. Хащувате Голованівського району Кіровоградської області становить 62330,00 грн. З архівної довідки № 478 від 01.11.2024 виданої КП «БМБТІ» вбачається, що право власності на будинок по [ADDRESS] згідно договору купівлі продажу від 08.06.2004 належало [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 79013116 від 05.11.2024 вбачається, що за параметром запиту [PERSON] наявна інформація про спадкову справу № 289 в Гайворонській районній державній нотаріальній конторі та видані свідоцтва про право на спадщину 08.06.2007 та 01.07.2009 (а.с. 32-33). З спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 289 вбачається, що [PERSON] 21.07.2004 склала заповіт, яким заповіла належну їй частку житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , та майнову частку (пай) в с. Хащувате синові [PERSON] , а земельну ділянку згідно акту ІІІ-КР № 034382 [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконкому Хащуватської сільської ради 21.07.2004. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] . 06.06.2006 за № 356 до Гайворонської ДНК звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно частину житлового будинку в [ADDRESS] та пай після смерті [INFO] [PERSON] . Цього ж дня з завою про прийняття спадщини за заповітом щодо земельної ділянки звернулась [PERSON] . 01.07.2009 [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] щодо майнової частки (паю) та 01.07.2009 нотаріусом було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай члена КСП «Нива». Релевантні джерела права Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду України у Постанові 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, п.66-67). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Суд, проаналізувавши надані стороною позивача докази доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову Так суд вважає, що в даній справі відсутні правові підстави, встановлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на майно на підставі статті 334 ЦК України можливо лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивачка за життя власниці спірної частини будинку [PERSON] , домовилась щодо придбання частини спірного будинку, однак, як того вимагає Закон, нотаріально засвідченого договору укладено не було. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Недоведеність позивачем однієї з обставин, передбачених ч. 1ст. 344 ЦК України, унеможливлює задоволення позову про визнання права на майно набувальною давністю. Суд вважає недоведеним позивачкою добросовісності набуття майна та відсутність складових ст. 344 ЦК України для визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 сформульовано, зокрема, такі висновки. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18 вказано: «Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником». В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позиція позивачки доводить, що спірна частина будинку у спосіб передбачений законом нею не придбавалась, право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано за нею. З березня 2006 року, що становить понад 10 років, вона володіє майном, але сам по собі сплив строку давності відкритого володіння чужим майном не є достатньою підставою для набуття ним права власності за набувальною давністю. Більш того, у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] володільцем майна став [PERSON] , відповідач у справі, спадкоємець власника будинку [PERSON] , який заявив про прийняття спадщини. Також слід вказати, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї, тому суд вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем в справі, оскільки на спірне нерухоме майно було вчинено заповіт, а [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, хоча документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Таке випливає з положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, за якою незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зокрема такого висновку дійшов ВС в постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Висновки та мотиви суду Позивачкою не додано достатніх доказів на підтвердження володіння спірною частиною будинковолодіння понад 10 років, оскільки з поданих довідки Хащуватського сільського старости від 07.11.2024 та розписки про передачу коштів [PERSON] , за умови, що позивачка [PERSON] є власником та зареєстрована і проживає в іншій 27/50 частині даного будинку, не доводить даний факт. Крім того позивачкою не доведено добросовісність володіння, а саме те, що вона не знала і не могла знати про те, що володіє чужою річчю, тобто, що обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна, та що спріне нерухоме майно не має власника, або власник його невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що відсутні визначені статтею 344 ЦК України правові підстави для задоволення позову, оскільки власником спірного житлового будинку був померла [PERSON] , матеріали справи не містять підтвердження, що вона відмовлялась від належного їй нерухомого майна за життя в порядку визначеному ч. 3 ст. 347 ЦК України, спадщину після смерті [PERSON] за заповітом в частині спірного майна прийняв її син [PERSON] , подавши нотаріусу відповідну заяву у встановлений законом строк.. Судові витрати У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed