Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У січні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначивши, що у період з 01.04.2023 по 02.12.2024 він працював у ТОВ «Краснолиманське». 02.12.2024 позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України. Утім, з моменту звільнення та до подачі даної позовної заяви до суду, з позивачем не проведений розрахунок по виплаті заборгованості по заробітній платі, як це передбачено ст. 116 КЗпП України. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2023 по 02.12.2024 в розмірі 261\~907,28 грн. Ухвалою суду\~від 07.01.2025\~відкрито провадження\~по справі\~та визначено\~її розгляд\~проводити в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~(виклику)\~сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Також цією ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (ЄДРПОУ 32281519) відомості про розмір заборгованості по заробітній платі, в тому числі розмір компенсації за дні невикористаної відпустки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області довідку форми ОК-5 відносно [PERSON] , [INFO] , за період з 01 квітня 2023 року по 02 грудня 2024 року. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі\~ТОВ «Краснолиманське»\~у період з 01.03.2023 по 02.12.2024, що підтверджується записами у трудовій книжці. 03.12.2024 позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України щодо даних про нараховану заробітну плату від 13.11.2024, за період з квітня 2023 року по червень 2024 року включно відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 893\~884,08 грн. (без утримання обов`язкових платежів та зборів). Згідно з випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.04.2023 по 13.11.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» за розрахунком суду перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 812\~974,03 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпПУкраїни. Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палатиКасаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19. За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Конституційний Суд України у рішенні № 2-рп/2008 від 29.01.2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Відповідач ТОВ «Краснолиманське» інформацію про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] (в тому числі розмір компенсації за дні невикористаної відпустки) відповідно до ухвали від 07.01.2025 до суду не надав. Надана на виконання ухвали суду від 07.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області довідка форми ОК-5 від 10.01.2025 відображає дані про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок та інформацію про страховий стаж. Єдиний внесок нараховується на суми, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум. Отже, із суми доходу, зазначеної в індивідуальних відомостях відраховуються ПДФО та військовий збір. Розраховуючи вказану суму заборгованості по виплаті заробітної плати, суд виходить з офіційних даних про заробітну плату [PERSON] , які містяться у довідці форми ОК-5 від 10.01.2025 та сукупно за квітень - грудень 2023 року становить 516\~849,46 грн., за січень - червень 2024 року 377 034,62 грн., з необхідним вирахуванням з вказаної суми ПДФО (18%) в розмірі 160\~899,13 грн. та військового збору (1,5%) в розмірі 13\~408,26 грн., що в загальній сумі становить 174\~307,39 грн. Згідно виписки по банківському рахунку позивач [PERSON] за період квітень - грудень 2023 року отримав заробітну плату в розмірі 396\~333,12 грн. Оскільки нарахована заробітна плата за період квітень - грудень 2023 року згідно довідки форми ОК-5 від 10.01.2025 становить 516\~849,46 грн. (без утримання ВЗ та ПДФО), то з урахуванням сплати ВЗ та ПДФО ця сума становить 416\~063,82 грн. (516\~849,46 грн. 7\~752,74 грн. (1,5% ВЗ) 93\~032,90 грн. (18% ПДФО)). Отже, сума заборгованості по заробітній платі за період квітень - грудень 2023 року становить 19\~730,70 грн. (416\~063,82 грн. - 396\~333,12 грн.). Згідно виписки по банківському рахунку позивач [PERSON] за період січень - червень 2024 року отримав заробітну плату в розмірі 269\~054,07 грн. Оскільки нарахована заробітна плата за період січень - червень 2024 року згідно довідки форми ОК-5 від 10.01.2025 становить 377\~034,62 грн. (без утримання ВЗ та ПДФО), то з урахуванням сплати ВЗ та ПДФО ця сума становить 303\~512,87 грн. (377\~034,62 грн. 5\~655,52 грн. (1,5% ВЗ) 67\~866,23 грн. (18% ПДФО)). Отже, сума заборгованості по заробітній платі за період січень - червень 2024 року становить 34\~458,80 грн. (303\~512,87 грн. - 269\~054,07 грн.). Таким чином, загальний розмір заборгованості по виплаті заробітної плати [PERSON] за період квітень 2023 року червень 2024 року становить 54\~189,50\~грн. Утім, як вбачається з виписки по банківському рахунку від 13.11.2024 позивачу [PERSON] за період з 01 липня 2024 року по 13 листопада 2024 року була перерахована заробітна плата в розмірі 147\~586,84 грн., а отже, заборгованість по виплаті заробітної плати за період квітень 2023 року червень 2024 року відсутня. Відсутність у довідці ПФУ, наданої позивачем, інформації щодо нарахування заробітної плати з липня 2024 року по грудень 2024 року, та наявність інформації про виплату заробітної плати за період з липня 2024 року по грудень 2024 року, що підтверджено випискою з банку, свідчить про не нарахування заробітної плати, а не про наявність заборгованості. Виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28.03.2018 у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституційний Суд у рішенні №3-рп/2003 від 30.01.2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам. Оскільки відомостей про нарахування заробітної плати позивачу за період з липня 2024 року по грудень 2024 року матеріали справи не містять, водночас, за період з липня 2024 року по листопад 2024 року позивачу було сплачено заробітну плату в сумі 147\~586,84 грн., що підтверджено випискою з банку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про зобов`язання відповідача ТОВ «Краснолиманське» здійснити нарахування заробітної плати [PERSON] за період з липня 2024 року по грудень 2024 року включно та здійснити виплату заборгованості по заробітній платі, з урахуванням виплачених сум, що відповідає відповідним наявним обставинам справи та положенням ч.2 ст.5 ЦПК України. Також у позивача наявні дні не використаної відпустки у кількості 70 днів. Відповідно до п. 7 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Згідно розрахунку позивача, розмір компенсації невикористаної відпустки складає (686\~938,10: 365 Х 70) = 131\~741,55\~грн. У матеріалах справи відсутні докази, які б спростували правильність розрахунку позивача, так як відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не надав витребувані ухвалою суду докази, тому суд приймає до уваги розрахунок позивача. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» і подав документи в електронній формі, при стягненні судових витрат у справі, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на відповідача, та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь держави слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1 053,93 грн. (2\~095,26 грн. х 131 741,55 грн. : 261\~907,28 грн.).

Outcome: partial