Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до Львівської міської ради, з участю третьої особи - П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому після подання заяв про уточнення позовних вимог, просять: визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування 1/2 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м. під літ «А-1» реєстраційний номер в будівельній діяльності №ТІ01:0505-5438-0825-5021, та на 1/2 частки нежитлового приміщення (сарай), від площі 14,0 кв.м., якої становить половину сараю під літ «Б-1», площею 14,0 кв.м., зареєстроване в реєстрі будівельної діяльності за № ТІ01:0514-1693-8604-3221, згідно технічних паспортів Львівського міжміського БТІ від 2025 року для подальшої реєстрації майна та майнових прав, та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування 1/2 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м. під літ «А-1» реєстраційний номер в будівельній діяльності №ТІ01:0505-5438-0825-5021, та на 1/2 частки нежитлового приміщення (сарай), від площі 14,0 кв.м., якої становить половину сараю під літ «Б-1», площею 14,0 кв.м., зареєстроване в реєстрі будівельної діяльності за № ТІ01:0514-1693-8604-3221, згідно технічних паспортів Львівського міжміського БТІ від 2025 року для подальшої реєстрації майна та майнових прав. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] померла їх сестра [PERSON] . На випадок своєї смерті сестра [PERSON] залишила заповіт від 16.11.2011, складений у П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі, за яким їй належну на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла своєму братові [PERSON] \~та сестрі\~ [PERSON] \~в рівних\~частинах кожному. 11 березня 2022 року після смерті їх сестри [PERSON] вони звернулись до П`ятої Львівської Державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, якою заведено спадкову справу №139/2022 після смерті нашої рідної сестри [PERSON] , [INFO] . Однак державний нотаріус\~П`ятої\~Львівської державної\~нотаріальної контори\~Львівської області\~Т.\~Бобеляк,\~видала їм\~відмови №305/02-14\~№306/02-14\~від 13.03.2024р., №383/02-14/4 від 29.03.2024р., у яких рекомендувала звернутися з позовом до суду у зв`язку з розбіжностями у поданих документах, відсутності свідоцтва про право власності, згідно розпорядження виконавчого комітету Франківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів №1329 від 31.12.1997. Таким чином вказують, що позасудовий механізм реалізації права позивачів на спадщину відсутній, окрім звернення до суду про визнання права власності на 3/10 ідеальних частин будинку [ADDRESS] , що становить приміщення квартири [ADDRESS] загальною площею 70,8 кв.м., (яка раніше до перерахунку становила 1/6 частини будинку площею 70,8 кв.м.) в рівних частках в порядку спадкування за заповітом. Крім цього, згідно договору купівлі-продажу від 22 серпня 1967 року та судового рішення від 29.11.1971 у справі №2/865 1971р. їх сестрі [PERSON] належала половина сараю, якими вони до сьогодні користуються, що був розділений між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також входить до складу спадщини. Тому вважають, що їх права та інтереси як спадкоємців за заповітом порушені, а тому вони змушені звернутись до суду за захистом такого. Просять позов задоволити. 23.10.2024 ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Кушнір Б.Б. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.11.2024 клопотання позивачів про витребування доказів задоволено. На виконання ухвали суду від 20.11.2024 надійшли\~витребувані докази\~від П`ятої Львівської державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 04.12.2024 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. На виконання ухвали суду від 04.12.2024 надійшли\~витребувані\~докази від\~ ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». 10.02.2025 позивачі подали через канцелярію суду заяви про уточнення позовних вимог від 06.02.2025. Ухвалою суду від 20.02.2025 прийнято до\~розгляду уточнені\~позовні заяви\~та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, втім подали через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позові вимоги підтримують з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просять суд задоволити такий позов та судові витрати залишити за ними. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, втім подала з використання сервісу «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, згідно яких зазначає, що інтереси та права Львівської міської ради даним позовом не порушуються, просить суд розгляд справи проводити без участі представника Львівської міської ради, по справі просить прийняти законне та обґрунтоване рішення. Третя особа - П`ята Львівська\~державна нотаріальна\~контора у судове засідання не з`явилася, втім завідувач П`ятої Львівської\~державної нотаріальної\~контори подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2022. [PERSON] є сестрою позивачів [PERSON] , [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 05.03.1948, серія [NUMBER] від 24.06.1959 та серії [NUMBER] від 24.10.1938. За свого життя [PERSON] склала заповіт 16.11.2011, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О. та зареєстрований в реєстрі за №5-1638, відповідно до якого [PERSON] на випадок її смерті заповіла своєму братові [PERSON] , [INFO] , та своїй [PERSON] , [INFO] , належну на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] в рівних частинах кожному. Після смерті спадкодавця, позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися 11.03.2022 до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини з метою оформлення спадкових прав, згідно яких 11.03.2022 державним нотаріусом\~П`ятої\~Львівської державної\~нотаріальної контори\~Львівської області\~Бобеляк Т.В. була заведена спадкова справа за номером у нотаріуса №139/2022, номер у спадковому реєстрі: 69205674. Відтак, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , та від прийняття спадщини не відмовлялися, що підтверджується копією спадкової справи №139/2022, витребуваної на виконання ухвали суду від 20.11.2024. 12.03.2024 позивачі [PERSON] та\~ [PERSON] звернулись державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Бобеляк Т.В. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Натомість, [PERSON] та [PERSON] державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Бобеляк Т.В. надала відповіді за №305/02-14\~від 13.03.2024,\~за №306/02-14\~від 13.03.2024, №383/02-14/4 від 29.03.2024 про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки у поданих документах та інформації, отриманої нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до реєстру речових прав містяться розбіжності, також відсутнє свідоцтво про право власності згідно\~розпорядження виконавчого\~комітету Франківської\~районної адміністрації\~Львівської міської\~ради народних\~депутатів №1329\~від 31.12.1997,\~згідно якого за [PERSON] визначається 3/10 (три десятих) частки будинку [ADDRESS] , що становлять квартиру [ADDRESS] загальною площею 70,8 кв.м., і роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до положень ст.ст.316, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ч.5 ст.11\~ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу п. 11 ч. 1 ст.\~346\~ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст.\~392\~ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Зважаючи на вимоги ст.\~1218\~ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220\~ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221\~ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ст. 1236 ЦК України). Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (ст.1245 ЦК України). Згідно з ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням положень ст.ст.1296-1299 ЦК України, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно статті 370\~ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Згідно із п.2 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~22\~грудня 1995\~року №\~20\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно. У відповідності до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними(п. 5). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду\~України №7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20). Разом з цим, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 у справі № 6-1213цс16, за якою не є новоствореним об`єктом об`єкт нерухомого майна, створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості, з використанням її функціональних елементів. Аналіз викладених законодавчих положень, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду України, дає підстави для висновку про те, що право власності на нову річ, виготовлену відповідно до статті 332\~ЦК України внаслідок переробки іншої речі, може виникати лише у тому разі, якщо в результаті здійсненої переробки з`являється інший об`єкт, відмінний за своїми характеристиками, тобто об`єкт, який може бути кваліфікований як нова річ. При цьому, не може вважатися новою річчю (новоствореним об`єктом) об`єкт нерухомого майна, який перероблено з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна та з використанням функціональних елементів цього майна, тобто такий, що фактично є тим самим об`єктом з видозміненими загальними характеристиками. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець(спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див., зокрема постанови Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18), від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19), від 23 лютого 2022 року в справі № 501/672/16-ц (провадження № 61-14670св21), від 01 березня 2023 року у справі № 604/1312/20 (провадження № 61-12430св22)). Як вбачається із копії договору купівлі-продажу від 22 серпня 1967 року, посвідченого заступником старшого нотаріуса Першої Львівською державною нотаріальною контори Петренко Г.А., що 22 серпня 1967 року [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожен належні продавцям 2/6 частини будинку з відповідною частиною господарських прибудов у [ADDRESS] . На підставі даного договору, [PERSON] видано реєстраційне свідоцтво Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 22 серпня 1967 року щодо реєстрації за нею 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Народного суду Залізничного району м. Львова від 29 листопада 1971 року по справі №2/865 1971р. (виписки з даного рішення) вищевказане будинковолодіння реально розділено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, згідно даного рішення у власність [PERSON] передано кімнати 5-9; 5-8; 5-5; 5-6 площею відповідно 16,1; 10,6; 1,8 кв.м., коридорчик з туалетом і ванною 22,1 кв.м. та кімнату 11,8 кв.м. з двома коридорчиками на другому поверсі (мезонін), що становить 16 частину домобудівлі та половину сарая. Крім того, зобов`язано сторін за свій рахунок провести переобладнання у виділених їм частках та спільно закласти 3 пройоми між кімнатами. Розпорядження виконавчого комітету Франківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів №1329 від 31 грудня 1997 року «Про затвердження ідеальних долей між співвласниками буд. [ADDRESS] », згідно якого за [PERSON] визначається 3/10 (три десятих) ідеальних частини будинку [ADDRESS] , що становлять квартиру [ADDRESS] загальною площею 70,8 кв.м, та складає 30 % всього будинку. Пунктом 2 вказаного розпорядження Львівському обласному державному комунальному бюро тех. інвентаризації та експертної оцінки наказано видати свідоцтво на право власності співвласником на вищевказані ідеальні долі будинку та провести реєстрацію. Пунктом 3 вказаного розпорядження контроль за виконанням розпорядження покласти на завідуючого відділом житлового господарства п. Лисий І.І. Технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , складеного 20 серпня 1997 року та 06 березня 1972 року стверджується, що приміщення квартири [ADDRESS] складається з приміщень: перший поверх: 5-1 коридор 1,8 кв.м. 5-2 ванна 3,1 кв.м. 5-3 житлова кімната 21,7 кв.м. 5-4 коридор 2,8 кв.м. 5-5 кухня 9,1 кв.м. 5-6 житлова кімната 16,1 кв.м. Всього по першому поверху 54,6 кв.м. мезонін: 5-7 коридор 3,3 кв.м. 5-8 кладова 1,1 кв.м. 5-9 житлова кімната 11,8 кв.м. Всього по мезоніну 16,2 кв.м. Всього по квартирі [ADDRESS] загальна площа складає 70,8 кв.м. З висновку Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації про визначення ідеальних долей між співвласниками від 08 вересня 1997 року вбачається, що співвласник [PERSON] володіла приміщеннями квартири [ADDRESS] загальною площею 70,8 кв.м. Довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №3270 від 12.09.2022, яка видана [PERSON] про те, що згідно даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 житловий будинку [ADDRESS] зареєстрований, зокрема, за [PERSON] 1/6 частина на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Петренко Г.А., заступником старшого нотаріуса Першої Львівською державною нотаріальною контори, зареєстровано в реєстрі за №2-9872 від 22.08.1967 та записано в реєстрову книгу за реєстровим №590 від 22.08.1967. - Згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №1785 від 10.05.2023 стверджується, що свідоцтво про право власності на 3/10 частки будинку [ADDRESS] [PERSON] не оформлялось та реєстрація в БТІ не проводилась. Відповідно, бюро як установа не може оформити та видати свідоцтво про право власності, оскільки такими повноваженнями не наділене. Відповіддю Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №35-вих-14276 від 06.02.2024 стверджується, що попереднім власником [PERSON] не виконано вимоги п.2 розпорядження районної адміністрації від 31 грудня 1997 року №1329 «Про затвердження ідеальних долей між співвласниками буд. [ADDRESS] », а саме не отримано свідоцтво про право власності на 3/10 ідеальних частин будинку [ADDRESS] , що становить квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м., а також рекомендовано звернутись до суду. На замовлення позивачів [PERSON] та [PERSON] ОКП ЛОР БТІ та ЕО здійснено технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна, внаслідок чого 20.08.2024 виготовлено технічний паспорт станом на 20.08.1997 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, інвентаризаційна справа 57903, згідно якого загальна площа приміщення квартири [ADDRESS] становить 70,8 кв.м. Також на замовлення позивачів [PERSON] та [PERSON] Львівського міжміським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічні паспорти, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності №ТІ01:0505-5438-0825-5021 та реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності № ТІ01:0514-1693-8604-3221, згідно яких загальна площа приміщення квартири [ADDRESS] становить 70,8 кв.м., а також загальна площа нежитлового приміщення (сарай) під літ «Б-1» становить 14,0 кв.м. Оскільки свідоцтво про право власності на 3/10 ідеальних частин будинку [ADDRESS] , що становить квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м. за життя спадкодавця не оформлялось та реєстрація половини нежитлового приміщення (сараю), який знаходиться біля даного будинку не здійснювалось, а тому внаслідок чого позивачі не можуть оформити право власності на частки вищевказаної квартири та частки нежитлового приміщення (сарай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з приводу чого отримали відмову. Відтак, позивачі позбавлені можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді по 1/2 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м., та на 1/2 частки нежитлового приміщення (сарай), площею 14,0 кв.м. під літ «Б-1» за кожним позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в позасудовому порядку. Положенням п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що судовому розгляду підлягають вимоги про визнання права на спадщину за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до першого речення ч. 1\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачами було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вони посилалися як на підстави своїх вимог. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов слід задоволити та визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м., та на 1/2 частки нежитлового приміщення (сарай), площею 14,0 кв.м. під літ «Б-1», а також визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м. та на 1/2 частку нежитлового приміщення (сарай), площею 14,0 кв.м. під літ «Б-1», оскільки є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивачів як спадкоємців після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Разом з тим, позивачі у поданій заяві від 07.03.2025 та від 12.03.2025 просили судові витрати залишити за ними, а тому суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачами.

Outcome: approved