Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-13 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] , звернулась до суду з позовом та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати за нею право особистої приватної власності на: нежиле приміщення (магазин продовольчих товарів), загальною площею 73,2 кв.м по [ADDRESS] ; підвальні приміщення магазину № [NUMBER] загальною площею 241,20 кв.м по [ADDRESS] ; нежиле приміщення (перукарня), загальною площею 27,9 кв.м по [ADDRESS] ; квартиру, загальною площею 39,0 кв.м по [ADDRESS] ; приміщення кафе, загальною площею 209,30 кв.м по [ADDRESS] ; земельну ділянку, загальною площею 0,0721 га по [ADDRESS] ; майданчик паркування автомобілів для відвідувачів існуючого магазину, кафетерію і перукарні по [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що 28.08.1997 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що видано свідоцтво про одруження від 28.08.1997 серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . 20.09.2000, згідно з договором купівлі-продажу, було придбано 60/100 частин приміщення магазину № [NUMBER] , який знаходиться в [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено на ім`я [PERSON] . Після чого, у придбаному приміщенні було розпочато капітальний ремонт та реконструкцію. В результаті реконструкції було побудовано: магазин продовольчих товарів, загальною площею 73,2 кв.м, про що видано свідоцтво про право власності від 10.09.2003; перукарня, загальною площею 27,9 кв.м, про що видано свідоцтво про право власності від 10.09.2003; однокімнатна житлова квартира, загальною площею 39,0 кв.м, про що видано свідоцтво про право власності від 10.09.2003; кафетерій, загальною площею 210,5 кв.м, про що видано свідоцтво про право власності від 10.09.2003. 25.04.2001. Згідно з договором купівлі-продажу приміщення було придбано підвальні приміщення магазину № [NUMBER] загальною площею 241,20 кв.м, які знаходяться в [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено на ім`я [PERSON] 11.06.2003. Згідно з договором купівлі - продажу було придбано земельну ділянку під будівлею магазину, площею, 0,0721 га, по [ADDRESS] , про що видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.09.2003. Придбання земельної ділянки, а також 60/100 частин приміщення магазину та підвального приміщення, подальша їх реконструкція та оформлення, були здійснені за власні кошти [PERSON] , а також за кошти, яка вона взяла в борг у [PERSON] . Так, у 2000 році [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 125 000 доларів США готівкою, які були використані на придбання та реконструкцію приміщення магазину, підвальних приміщень та придбання земельної ділянки. В подальшому вказані кошти [PERSON] повернула. Як вказано у позові, зазначені обставини будуть підтверджені в ході судового розгляду справи поясненнями учасників справи, а також письмовими доказами, які знаходяться у [PERSON] . Крім вказаного вище, у 2003 році було придбано будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , з метою розміщення майданчика паркування автомобілів для відвідувачів існуючого магазину, кафетерію і перукарні. У 2006 році для розвитку бізнесу [PERSON] знову взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 135 000 доларів США готівкою, за які було зведено майданчик паркування автомобілів, закуплено товарів та продукції, а також кафетерій переобладнано під кафе, про що видано свідоцтво про право власності на приміщення кафе, загальною площею 209,30 кв.м, від 14.08.2009. Так, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.12.2006 №957 «Про затвердження акту державної комісії по прийняттю в експлуатацію майданчика паркування автомобілів для відвідувачів існуючого магазину, кафетерію і перукарні приватного підприємця [PERSON] по [ADDRESS] » затверджено акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом майданчика паркування автомобілів для відвідувачів існуючого магазину, кафетерію і перукарні приватного підприємця [PERSON] на власній земельній ділянці по [ADDRESS] , до експлуатації, загальною площею 0,0421 га. У позові вказано, що дані обставини будуть підтверджені поясненнями позивача в якості свідка, поясненнями свідків, а також письмовими доказами, які знаходяться у [PERSON] . [PERSON] вказує, що відповідач за первісним позовом заперечує її право власності на вищевказані приміщення та почав чинити перешкоди в користуванні належним їй майном, а тому позивач за первісним позовом змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 19.04.2022 відкрито провадження у справі №295/2349/22, розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання. 31.05.2022 до суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову, у якій вона просила встановити заборону на відчуження належного на праві власності [PERSON] майна. Ухвалою суду від 01.06.2022 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на належне на праві власності [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) наступне майно: нежиле приміщення (магазин продовольчих товарів), загальною площею 73,2 кв.м по [ADDRESS] ; нежиле приміщення (перукарня), загальною площею 27,9 кв.м по [ADDRESS] ; квартира, загальною площею 39,0 кв.м по [ADDRESS] ; приміщення кафе, загальною площею 209,30 кв.м по [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,0721 га по [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,0421 га по [ADDRESS] . 27.06.2022 від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] , в якому позивач за зустрічним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні первісного позову, визнати нежиле приміщення (магазин продовольчих товарів), загальною площею 73.2 кв.м по [ADDRESS] , нежиле приміщення (перукарня), загальною площею 27.9 кв.м по [ADDRESS] , квартиру загальною площею 39.0 кв.м по [ADDRESS] , приміщення кафе, загальною площею 209.30 кв.м по [ADDRESS] , підвальні приміщення магазину №208 загальною площею 241,20 кв.м по [ADDRESS] , земельну ділянку загальною площею 0.0721 га по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 20.09.2000, під час перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу, сторонами було придбано 60/100 частин приміщення магазину № [NUMBER] , розташованого [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено на ім`я [PERSON] . Після укладення договору купівлі-продажу, у придбаному приміщенні було побудовано: нежиле приміщення (магазин продовольчих товарів), загальною площею 73,2 кв.м, свідоцтво про право власності від 10.09.2003 видане на ім`я [PERSON] ; перукарня, загальною площею 27,9 кв.м, свідоцтво про право власності від 10.09.2003 видане на ім`я [PERSON] ; однокімнатна житлова квартира, загальною площею 39,0 кв.м, свідоцтво про право власності від 10.09.2003 видане на ім`я [PERSON] ; кафе, загальною площею 210.5 кв м, свідоцтво про право власності від 10.09.2003 видане на ім`я [PERSON] ; 11.06.2003 відповідно до договору купівлі-продажу №1602, було придбано земельну ділянку під будівлею магазину, площею 0,0721 кв.м, по [ADDRESS] . Договір купівлі продажу та державний акт на право власності на земель ділянку від 11.06.2003 видані на ім`я [PERSON] ; 25.04.2001, відповідно до договору купівлі-продажу приміщення, було придбано підвальні приміщення магазину № [NUMBER] , загальною площею 241,20 кв.м, по [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідно до приписів чинного законодавства, зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо майданчика паркування автомобілів по [ADDRESS] , позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до договору дарування частини жилого будинку від 28.12.2001, [PERSON] подарував [PERSON] 18/100 частин жилого будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування частини будинку та земельної ділянки від 15.12.2003, [PERSON] подарувала [PERSON] 82/100 частин жилого будинку [ADDRESS] , та 294 кв.м. земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за тією ж адресою. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.02.2004, [PERSON] є власником всієї подарованої йому земельної ділянки по [ADDRESS] . Зазначену земельну ділянку ним було огороджено та на даний час вона використовується в якості майданчика для паркування автомобілів для відвідувачів кафе, магазину та перукарні. Вказує, що з урахуванням викладеного, майданчик паркування автомобілів для відвідувачів магазину, кафетерію і перукарні приватного підприємця [PERSON] по [ADDRESS] , належить йому на праві особистої приватної власності. Ухвалою суду від 28.06.2022 зустрічну позовну заяву\~ [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 12.10.2022 позивач за первісним позовом [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог. 14.10.2022 позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. 24.10.2022 позивач за первісним позовом [PERSON] подала до суду заяву про виклик свідків та долучення до справи письмових доказів, у якій позивач за первісним позовом просила, для підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, викликати до суду та опитати свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; долучити до справи копію розписки про отримання коштів. Ухвалою суду\~від 07.12.2022\~заяви позивачів\~за первісним\~та зустрічним\~позовами про\~збільшення позовних\~вимог прийнято\~до розгляду;задоволено заяву [PERSON] в частині виклику свідків та викликано як свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; заяву [PERSON] в частині долучення письмових доказів до справи задоволено та долучено до матеріалів справи ксерокопію розписки [PERSON] від 25.09.2006, оригінал якої міститься в матеріалах цивільної справи Богунського районного суду м.Житомира №295/1110/22. Протокольною ухвалою суду від 07.12.2022 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. 04.10.2023 від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №295/4167/23 про визнання договору дарування договором купівлі продажу. Ухвалою суду\~від 23.11.2023\~провадження\~у справі\~зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №295/4167/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна про визнання договору дарування договором купівлі-продажу. Ухвалою суду від 11.04.2024 провадження у справі поновлено. У судових\~засіданнях за\~їх участі[PERSON] та її представник [PERSON] , первісний позов підтримували та просили задовольнити з підстав, викладених у позові, проти задоволення зустрічного позову заперечували. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, [PERSON] та її представники не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з госпіталізацією [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні\~в межах, встановленого цим Кодексом строку\~з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього\~Кодексу\~судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з госпіталізацією [PERSON] , її представник [PERSON] не долучив до заяви жодних доказів, які підтверджують наявність поважних причин неявки у судове засідання та для відкладення розгляду справи. Крім того, [PERSON] бере участь у справі через представників, однак клопотання про відкладення розгляду справи не містить обґрунтування неможливості явки у судове засідання її представників. Таким чином, оскільки суду не надано доказів наявності поважних причини для відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю участі у судовому засіданні сторони позивача, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача за первісним позовом та її представників. У судових засіданнях за їх участі [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримали. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, [PERSON] та його представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що він є братом [PERSON] , з сестрою перебуває у гарних відносинах, з [PERSON] знайомий з моменту його одруження із сестрою свідка, з ним у свідка напружені відносини. Наприкінці 90-х років до свідка звернулась сестра з приводу надання позики, оскільки чоловік був безробітним, не мав змоги заробляти на життя. Свідок допоміг сестрі придбати приміщення та сказав, що прибуток будуть ділити. Свідок надавав сестрі кошти у декілька етапів, повідомив сестрі та її чоловіку, що кошти свідок надає сестрі. Потім потрібно було придбати земельну ділянку під приміщенням, свідок знову надав сестрі кошти. Всього було надано 125 тисяч доларів. У подальшому сестра повідомила, що продається земельна ділянка поруч, свідок привіз 10 тисяч і дав сестрі. Були присутні вони втрьох. Було декілька розписок. У 2006 році свідок приїхав у Житомир та сказав [PERSON] , що потрібно ділити прибуток, на що той сказав, що нічого віддавати не буде, сестра брала, нехай вона і віддає. Про повернення коштів свідок домовлявся із сестрою. Свідок надавав сестрі кошти готівкою, передані кошти вкладались у придбання магазину, земельної ділянки під ним, в ремонт, у придбання підвальних приміщень. Кошти надавались декілька разів різними сумами. У 2006 році була написана розписка на всю суму переданих коштів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] давно, наразі вони сусіди. [PERSON] знала ще до того, як вони з [PERSON] одружились. [PERSON] працював на АПТ 11, після одруження з [PERSON] не працював, [PERSON] запропонував організувати власну справу, допомагав у цьому, позичав гроші. Свідку відомого, що майно придбавалось та робився ремонт за кошти [PERSON] , бо у сім`ї [PERSON] коштів не було. Всі сусіди про це знали, це обговорювалось. [PERSON] почав працювати, коли вже збудували, на створених підприємствах. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сусідкою та кумою, знає також [PERSON] . У Безшкурих майна не було, у [PERSON] була батьківська хата, [PERSON] майна не мав. Коли вирішити розпочинати власну справу, допоміг все придбати [PERSON] . [PERSON] не працював, жили за гроші [PERSON] . У 2001 році свідок їздила разом з Безшкурими у Київ до [PERSON] по гроші, де [PERSON] передавав гроші [PERSON] , потім [PERSON] сказав, що то брат їм допоміг для власної справи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що давно дружить з [PERSON] . Обоє [PERSON] були без роботи. [PERSON] завжди турбувався про сестру. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що [PERSON] хотів вкласти гроші в бізнес, купив їм приміщення під магазин, а [PERSON] повинні будуть потрохи віддавати йому кошти. Свідок їздила з Безшкурими до [PERSON] , коли ті позичали в нього гроші, запитувала, чи пишуть розписки, [PERSON] повідомила, що пишуть. Думає, що суми позичали великі, бо для ремонту купували все дороге. Від [PERSON] свідок не раз чула, як той говорив про необхідність повернення коштів [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що після одруження, [PERSON] перебувала у декретній відпустці, [PERSON] не працював. Брат [PERSON] [PERSON] вирішив трохи допомогти сестрі, давав гроші, які мали повертатися з прибутку. Зазначені обставини свідку відомо зі слів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що з 1997 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , мають спільну дочку. [PERSON] працював водієм, з 1998 року був без роботи. [PERSON] працювала товарознавцем. Подружжя жило добре, [PERSON] допомагав у вихованні дітей, [PERSON] мала дочку 11 років, [PERSON] мав сина 14 років, аліменти не сплачував, їм доводилось забезпечувати сина. Грошей у подружжя не було, вони звернулись до брата [PERSON] [PERSON] , він згодився допомогти. За кошти [PERSON] придбали автомобіль, приміщення, все вирішили оформити на [PERSON] , оскільки [PERSON] йому довіряла. Всі витрати на облаштування взяв на себе [PERSON] , після отримання прибутку [PERSON] мали повертати кошти. Приміщення купили на аукціоні, в день аукціону [PERSON] отримала від брата 50000,00 доларів, на кожну суму давались розписки. Згодом за кошти [PERSON] у період 2000-2003 роки були придбані також земельна ділянка, підвальне приміщення. Також попросили у брата в борг кошти на придбання автомобіля. Купляли земельну ділянку поруч з магазином, попросили 10000,00 доларів, натомість [PERSON] оформив договір дарування. Зобов`язання повертати кошти брали на себе [PERSON] з чоловіком. Магазин почав працювати, пройшло трохи часу, приїхав брат та сказав, щоб починали ділити з ним прибуток. [PERSON] відповів, що він сам господар, на що [PERSON] сказав повернути кошти. [PERSON] сказав [PERSON] , що він давав кошти сестрі, то нехай вона повертає. [PERSON] трохи відділилася та почала працювати сама на себе, віддавала кошти брату. [PERSON] змінився, заважав працювати, почав підіймати руку на [PERSON] , вона звернулась до поліції. Згодом виявилось, що у [PERSON] з`явилась інша сім`я. [PERSON] був присутній кожного разу, коли [PERSON] передавав кошти. Отриманими коштами розпоряджався в основному [PERSON] . Кошти у [PERSON] позичались частинами, кожного разу писались розписки, у 2006 році була написана розписка на всю суму отриманих коштів. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Суд, дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні заяви, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 28.08.1997 Зарічанською сільською радою Житомирського району Житомирської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №9. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (том 1 а.с. 5). 20.09.2000 між ВАТ «Плодоовочевий комбінат» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 60/100 частин приміщення магазину № [NUMBER] , який знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 368 кв.м. Продаж здійснено за 36624 грн (том 1 а.с. 6). 25.04.2001 між ВАТ «Плодоовочевий комбінат» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу приміщеннями, за умовами якого [PERSON] купив підвальні приміщення магазину № [NUMBER] загальною площею 241,20 кв.м, які знаходяться в [ADDRESS] . Продаж здійснено за 5300,00 грн (том 1 а.с. 77-78). Відповідно до свідоцтв про право власності, які видані 10.09.2003 Виконкомом Житомирської міської ради, будівля магазину продовольчих товарів, будівля перукарні, однокімнатна житлова квартира загальною площею 39,00 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , належать [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтва видані на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 24.07.2003 №433 (том 1 а.с. 7-9). 11.06.2003 між Житомирською міською радою (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, відповідно до якого продавець на підставі рішення Житомирської міської ради від 25.02.2003 передав за плату, а покупець оплачує і приймає у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 721 кв.м для комерційної діяльності (матеріали зустрічного позову а.с. 14). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №034469 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0721 га по [ADDRESS] . Цільове призначення (використання) земельної ділянки для комерційної діяльності. Кадастровий номер ділянки 1810136300:04:032:0001 (том 1 а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про право власності на приміщення кафе від 14.08.2009, яке видане Виконкомом Житомирської міської ради, об`єкт в цілому, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] праві приватної власності. В цілому складається з приміщення кафе загальною площею 209,30 кв.м. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 13.08.2009 №558 (том 1 а.с. 10). \~Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 355 Цивільного кодексу України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У\~статті 60 Сімейного кодексу України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі висновки викладені в\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Згідно з частиною першою\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина третя\~статті 61 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не особисті, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Якщо один з подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 28.08.1997 перебувають у зареєстрованому шлюбі.\~У період перебування сторін спору шлюбі, за [PERSON] зареєстровано право власної на спірне майно, зокрема на: нежиле приміщення (магазин продовольчих товарів), загальною площею 73,2 кв. м. по [ADDRESS] ; підвальні приміщення магазину № [NUMBER] загальною площею 241,20 кв.м. по [ADDRESS] ; нежиле приміщення (перукарня), загальною площею 27,9 кв. м. по [ADDRESS] ; квартиру, загальною площею 39,0 кв. м. по [ADDRESS] ; приміщення кафе, загальною площею 209, 30 кв. м. по [ADDRESS] ; земельну ділянку, загальною площею 0,0721 га по [ADDRESS] ; майданчик паркування автомобілів для відвідувачів існуючого магазину, кафетерію і перукарні по [ADDRESS] . [PERSON] у своєму позові просить визнати за нею право особистої приватної власності на вказане майно. Мотивуючи свої вимоги, позивач за первісним позовом посилається на те, що все спірне майно було набуте за кошти, які вона отримала в позику від свого брата [PERSON] . У матеріалах справи міститься копія розписки від 25.09.2006, відповідно до якої [PERSON] отримала в борг від [PERSON] на розвиток бізнесу грошові кошти у сумі 135000,00 доларів США готівкою та зобов`язалася повернути борг на першу вимогу [PERSON] (том 1 а.с. 98). Будучи допитаною як свідок, [PERSON] вказує, що кошти вона отримувала від [PERSON] не однією сумою, а декількома у період з 2000 року по 2003 рік, та в подальшому, 25.09.2006 було написана розписка щодо отримання загальної суми коштів, які їй передав [PERSON] . При цьому, [PERSON] у своїх поясненнях вказувала, що при отриманні коштів завжди був присутній [PERSON] , він володів інформацією про передачу коштів [PERSON] [PERSON] , [PERSON] розпоряджався отриманими коштами та вкладав їх у розвиток власної справи, право власності на придбане майно реєструвалось на ім`я [PERSON] з відома та згоди [PERSON] , подружжя спільно несло обов`язок з повернення отриманих коштів. На підставі викладеного, суд вбачає, що кошти, які [PERSON] отримала в борг від [PERSON] , були одержані та використані нею в інтересах сім`ї для започаткування та розвитку власної справи, у якій приймали участь обоє з подружжя. Жодних доказів, з яких можливо дійти висновку, що отримані [PERSON] в борг кошти від [PERSON] були одержані нею в особистих, не пов`язаних із сім`єю інтересах, матеріали справи не містять, як і відсутні докази того, що для придбання спірного майна були використані кошти, які були особистою приватною власністю [PERSON] , отже і відсутні підстави вважати, що спірне майно, набуте за час шлюбу, було набуте за кошти, які належали [PERSON] особисто. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). [PERSON] не довела належним чином, що кошти, які були використані для набуття спірного майна, були її особистою власністю, отже вона не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте у період шлюбу. Що стосується вимоги про визнання за [PERSON] права особистої власності на майданчик паркування автомобілів для відвідувачів існуючого магазину, кафетерію і перукарні по [ADDRESS] , суд звертає увагу на наступне. 28.12.2001 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частини жилого будинку, за умовами якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 18/100 частин жилого будинку за [ADDRESS] . Дар сторони оцінили в сумі 1573 грн (том 1 а.с. 92). 15.12.2003 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частини будинку та земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 82/100 частин жилого будинку за [ADDRESS] , та 294 кв.м земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за тією ж адресою. Дар сторони оцінили в сумі 24 635 грн (том 1 а.с. 83). Факт належності [PERSON] на праві приватної власності 82/100 частин будинку [ADDRESS] підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.02.2004 року (том 1 а.с. 94). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №111072 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0421 га по [ADDRESS] . Цільове призначення (використання) земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер ділянки 1810136300:04:032:0005 (том 1 а.с. 96). Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.12.2006 №957 затверджено акт державної комісії про готовність закінченого будівницт\-вом майданчика паркування автомобілів для відвідувачів існуючого магазину, кафетерію і перукарні приватного підприємця [PERSON] на власній земельній ділянці по [ADDRESS] , до експлуатації загаль\-ною площею 0,0421 га (том 1 а.с. 80). Як уже зазначалося, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування (пункт другий частини першої статті 57 СК України). Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.01.2024 у справі №295/4167/23, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, відмовлено (том 1 а.с. 214-217). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Таким чином, оскільки зазначене спірне набуте [PERSON] за час шлюбу, але на підставі договорів дарування, таке майно є його особистою приватною власністю. На підставі наведеного, первісний позов задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Щодо зустрічного позову. Позивач за зустрічним позовом просить визнати нежиле приміщення (магазин продовольчих товарів), загальною площею 73.2 кв.м. по [ADDRESS] , нежиле приміщення (перукарня), загальною площею 27.9 кв.м. по [ADDRESS] , квартиру загальною площею 39.0 кв.м. по [ADDRESS] , приміщення кафе, загальною площею 209.30 кв.м. по [ADDRESS] , підвальні приміщення магазину №208 загальною площею 241,20 кв.м. по [ADDRESS] , земельну ділянку загальною площею 0.0721 га по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . \~Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути\~визнання права\~(пункт 1 частини другої\~статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №761/42030/21). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від\~16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), та ряді інших. У пунктах 67 - 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц зазначено, що «позивач заявив вимогу про визнання квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] спільним сумісним майном. Суди попередніх інстанцій цю вимогу задовольнили. Велика Палата Верховного Суду вважає такий висновок судів помилковим, оскільки обраний спосіб захисту є неефективним». У пункті 72 цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду вказано «Оскільки колишня дружина не спростувала презумпції спільної сумісної власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], суди попередніх інстанцій правильно поширили режим спільної сумісної власності на це майно. Однак помилковим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність задоволення вимоги про визнання цих об`єктів спільним сумісним майном». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц (пункт 67) дійшла висновку, що обраний спосіб захисту - визнання майна спільною сумісною власністю, є неефективним, тому відсутні підстави для задоволення такої вимоги. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах заявлених ними вимог\~(частина перша\~статті 13 ЦПК\~України). На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, які він вважає порушеними, невизнаними або оспореними, тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні як первісного, так і зустрічного, позовів, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони, які їх понесли.

Outcome: dismissed