Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

Описова частина. Зміст позовних вимог. До суду 25 листопада 2024 року надійшла вищевказана цивільна справа на підставі ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2024 року за підсудністю. ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного Договору № 670726 про споживчий кредит від 29.07.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] , останньому надано кредит в розмірі 40 000,00 грн., строком користування до 29.07.2024 року. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовану процентну ставку, а саме, 25% за перший день користування кредитом, за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 85% річних. 03.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 0308-23-1, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 670726 від 29.07.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Відповідно до договору факторингу № 0308-23-1 від 03.08.2023 року, станом на 03.08.2023 року заборгованості за кредитним договором становить 116\~864,45 грн., яка складається з: 40\~000,00 грн. заборгованість за кредитом; 10\~000,00 грн. заборгованість за процентами, відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день (9125% річних); 66\~864,45 грн заборгованість за процентами, відповідно до п. 1.5 Кредитного договору починаючи з 2-го дня користування кредитом (включно) за ставкою 85% річних за період з 29.07.2021 року по 03.08.2023 року (включно). Стягнення нарахованих процентів за кредитним договором здійснюється за період з дати укладення кредитного договору до дати відступлення права вимоги за кредитним договором. У зв`язку із порушенням [PERSON] умов договору Товариство вимагає у нього дострокового повернення заборгованості за кредитним договором у розмірі, що була відступлена станом на дату укладення договору факторингу від 03.08.2023 року. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Договором № 670726 про надання споживчого кредиту від 29.07.2021 року станом на 03.08.2023 року в розмірі 116\~864,45 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 5000,00 грн. витрати на правову допомогу. Доводи учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавав. Причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 29 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 670726 у паперовій формі (далі Договір) (а.с.33-35). За даним договором відповідачу надано кредитні кошти для особистих потреб в розмірі 50\~000 грн. строком на 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 29.07.2024р, із сплатою 25 % в день за перший день користування кредитом, 85 % річних - за наступні після першого дні користування кредитом (п.1.3,1.4,1.5 Договору) Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 190,09% річних (п. 1.7 Договору). Згідно умов п. 3.4 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується здійснювати сплату процентів за користування кредитом відповідно до Графіку платежів. Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору, сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Позичальником в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, Позичальник доручає Первісному кредитору утримувати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Позичальнику. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача представником позивача подано копію платіжного доручення № 6930 від 29 липня 2021 року, відповідно до якої були перераховані кошти в розмірі 40 000 грн. згідно Договору № 670726 шляхом поповнення рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», належному [PERSON] (а.с.9). У розділі 5 паспорту споживчого кредиту від 01.10.2021 року, який підписаний відповідачем, відображено порядок повернення кредиту. Відповідачем умови вищезазначеного кредитного договору належним чином не виконувалися, що призвело до утворення заборгованості за ним. Із доданого до позовної заяви розрахунку (а.с.8) встановлено, що заборгованість [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 670726 від 29.07.2021 року станом на 03 серпня 2023 року становить 116\~864,45 грн., в тому числі: 40 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 10 000,00 грн. заборгованість за процентами, відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день (9125% річних); 66 864,45 грн заборгованість за процентами, відповідно до п. 1.5 Кредитного договору починаючи з 2-го дня користування кредитом (включно) за ставкою 85% річних за період з 29.07.2021 року по 03.08.2023 року (включно). Отже судом встановлено, що проценти були нараховані за період із 29 липня 2021 року по 03 серпня 2023 року, тобто в межах дії даного кредитного договору. 03 серпня 2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» був укладений Договір факторингу № 0308-23-1, за яким право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до позивача (а.с.21-22,23,24,25). На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано: копію Договору № 03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03 липня 2024 року (а.с.29); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року (а.с.27); копію довіреності від 26 лютого 2024 року (а.с.28); Акт приймання-передачі наданих послуг від 07 лютого 2024 року за № 33 до Договору № 03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023року (а.с.68); витяг з Реєстру № 1 до Акту приймання-передачі наданих послуг № 33 (а.с.30); копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 634 від 09.02.2024 року (а.с.31). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування». Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема: Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегульовано в частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с.33-35). Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість [PERSON] погодився зі своєї сторони на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Договір про надання споживчого кредиту від 29.07.2021 року №670726 або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.514 ЦК України). Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18). Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. (ч. 2 ст. 1081 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Отже, в даному випадку позивачем було надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та розміру заборгованості, а відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано, тому суд приходить до висновку, що стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №670723 від 29.07.2021 року в розмірі 116 864,45 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 40 000 грн 00 коп., заборгованість за процентами за перший день користування кредитом 10 000 грн 00 коп., заборгованість за процентами за період із 29 липня 2021 року по 03 серпня 2023 року 66 864 грн 45 коп. Відповідачем вказаного розрахунку заборгованості не спростовано. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач ознайомився з умовами кредитування, однак взятих на себе зобов`язань за договорами не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, що свідчить про порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.) З правових позицій Верховного Суду, викладених додатковій постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 685/487/22, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»). Відповідно до ч. 6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 139 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищевикладене, відсутність будь-яких заперечень, заяв чи клопотань зі сторони відповідача, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимим доказами та підлягають задоволенню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved