Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-03 00:00:00

20.09.2024 представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» - Кожем`яченко Ю.М. звернулася до суду з позовною заявою, поданою через "Електронний суд", в якій просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики № 331715 у розмірі 19014,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 11.01.2021 [PERSON] (позичальник) та ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (первісний кредитор) уклали договір позики №3317115 за яким кредитна установа надала відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 12 000, 00 грн., перерахувавши їх на банківський рахунок [PERSON] , а відповідач, в свою чергу зобов`язався їх повернути та сплатити відсотки. Банк свої зобов`язання перед клієнтом виконав у повному обсязі, однак відповідач зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією належним чином не виконав та не вчинює ніяких дій щодо повернення заборгованості, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість на загальну суму 19014,00 грн. 21.06.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу №2106. Відповідно до витягу реєстру прав вимог № 1 від 21.06.2021 до договору факторингу ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19014,00 грн. з яких: 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7014,00 грн - сума заборгованості за відсотками у зв`язку із порушенням останнім умов договору позики. Ухвалою суду від 23.09.2024 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, зокрема посилаючись на те, що з відповідача, як учасника бойових дій не підлягають стягненню проценти, наразовані за користування кредитом. Представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі, вказала, що позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] також не з`явились у судове засідання, причин неявки суду не повідомили. З огляду на зазначені обставини, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 11.01.2021 [PERSON] (позичальник) та ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (первісний кредитор) уклали договір позики №3317115 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 10.02.2021 (а.с.14). Відповідно до умов договору денна процентна ставка в день складає 1,99%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день складає 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 251,85%, отже орієнтовна загальна вартість позики становить 14484, 00 грн. Згідно до п. 2.2. договору датою повернення є 10.02.2021. Згідно до п. 2.3 договору позики проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до п. 1 вказаного договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу. ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» свої зобов`язання за договором позики виконало та надало позичальнику грошові кошти в порядку передбаченому умовами договору позики, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а.с.39). Як вбачається із розрахунку наданого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики виникла заборгованість, яка становить 19014,00 грн. з яких: 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7014,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 21.06.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу №2106. Відповідно до витягу реєстру прав вимог № 1 від 21.06.2021 до договору факторингу ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №3317115 від 11.01.2021 (а. с. 19-35). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, суд встановив, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач не спростував належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довів факт виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, по сплаті тіла кредиту. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №3317115 від 11.01.2021 у розмірі 12000,00 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення відсотків за вказаним договором, суд зазначає наступне. Так, відповідач не визнає та заперечує проти стягнення з нього відсотків за вказаним кредитним договором, з огляду на його статус учасника бойових дій та положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даногоЗакону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції Українита законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Як вбачається з наданих відповідачем документальних доказів, [PERSON] є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , дата видачі 12.04.2016 (а.с. 109). Разом з тим, як видно з долученого до матеріалів справи військового квитка [NUMBER] , [PERSON] брав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей у складі в/ч [NUMBER] (а.с.97-108). Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитом - відсутні. А тому, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання стягнення судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, суд встановив наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 12000,00 грн. (12000*100:19014 =63,11%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1528,77 грн (2422,40*63,11:100=1528,77).

Outcome: partial