Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

28.03.2024 позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 06.07.2021 по 19.12.2023 вона перебувала у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ», де працювала на посаді бухгалтера. Впродовж періоду її роботи, на її банківський рахунок підприємством виплачувалась заробітна плата щомісячно в розмірі 28000,00 грн. На підставі наказу № 19-з від 15.12.2023 позивачка була звільнена з посади бухгалтера. Копію наказу про звільнення позивачка отримала поштою 02.01.2024. Письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачці при звільненні, як і розрахунку при звільненні позивачка не отримувала. Відповідач заборгував позивачці виплату заробітної плати, починаючи з червня 2023 року (за червень залишилася невиплаченою зарплата в сумі 23000,00 грн.), липень-листопад 28000,00 грн на місяць, за 19 днів грудня (по момент звільнення) 17161,29 грн. та не провів повного розрахунку з позивачкою ані в момент звільнення, ані після звільнення. Розмір заробітної плати позивача був обумовлений сторонами при працевлаштуванні в розмірі 28000,00 грн. і саме такий розмір заробітної плати виплачувався відповідачем позивачці по травень 2023 року включно. За червень 2023 року заробітна плата була виплачена позивачці частково, в сумі 5000,00 грн. із затримкою її виплати (13.07.2023) та до моменту звільнення позивачки заробітна плата їй не виплачувалась. Отже, за твердженням позивачки, заборгованість відповідача по заробітній платі за період червень 2023 року по 19 грудня 2023 року становить 180161,29 грн. Крім того, відповідачем при звільненні позивачки не виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а саме за 35 календарних дні, що, за розрахунком позивачки становить 32219,25 грн. У зв`язку із порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати та проведення розрахунку при звільненні у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 167999,49 грн. та моральну шкоду, яку позивачка оцінює у 20000,00 грн. У зв`язку із зазначеним, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період з червня по грудень 2023 року у сумі 180161,29 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 32219,25 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за шість місяців) у розмірі 167999,49 грн. та 20000,00 моральної шкоди. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.04.2024 позовна заява залишена без руху, встановлений позивачці строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. Заявою від 05.04.2024 недоліки позовної заяви усунуті позивачкою. Ухвалою суду від 08.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відрите провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене у справі перше судове засідання. 15.05.2024 до суду від представника відповідача адвоката Буряка Д.М., надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача позов не визнав, заперечив існування будь-якої заборгованості відповідача по виплаті заробітної плати перед позивачкою. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачка перебувала на посаді бухгалтера та 15.12.2023 звільнена з ініціативи відповідача за грубе порушення трудових обов`язків. Заробітна плата позивачки ніколи не складала 23\~000,00 грн. чи 28\~000,00 грн., в зазначений період оскарження з червня по грудень 2023 року заробітна плата позивачки становила 7000,00 грн. Всі інші кошти, які надавались позивачці це були підзвітні кошти. Під час службової перевірки встановлено їх неповернення ні коштами, ні звітом, тому з 01.08.2024 позивач була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати. Крім цього, відповідач звернувся до правоохоронних органів, яким відкрите кримінальне провадження за № 12023175420000472 від 03.08.2023. 18.12.2023 з позивача стягнута компенсація фінансових збитків в рахунок невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Тобто позивач не отримувала заробітну плату, яку вона вказала в позові. Офіційно позивач отримувала заробітну плату відповідно до штатного розпису. На підставі викладеного, представник відповідача просив залишити позов без задоволення та стягнути з позивачки понесені витрати на правову допомогу. 21.05.2024 від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що жодних погоджень між нею та роботодавцем оплати її праці в розмірі 7000 гривень не було. Додані відповідачем до відзиву копії штатного розпису, затверджені директором Василенко В.С. 15.09.2022 та 03.07.2023, оформлені у виді Додатку № 1 до незрозуміло до якого документу і невідомо по якому підприємству (відсутнє посилання на наказ про затвердження чи внесення змін до штатного розпису) і жодної згадки про Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» копії вказаних документів не містять. В цих додатках зазначена лише дата їх затвердження, але відсутня інформація про час введення їх в дію. З наданих штатних розписів вбачається, що 03.07.2023 відбулося збільшення посадових окладів по товариству, що є зміною істотних умов праці. Зазначає, що відповідачем не наданий до суду ані штатний розпис на момент прийняття її на роботу, ані наказ про затвердження такого, що, на думку позивачки, спростовує той факт, що її заробітна плата становила 7000,00 грн. і що вона була ознайомлена з вказаним розміром заробітної плати. З наданих до суду копій наказів про видачу коштів під звіт вбачається, що відомості про ознайомлення з ними позивачки відсутні. Тож позивачка стверджує, що відповідачем не надані належні та допустимі докази, що фінансові операції по перерахуванню їй коштів в період з січня по липень 2023 року, носять іншу правову природу, аніж виплата заробітної плати. При цьому відповідачем не надані докази виплати позивачці заробітної плати в іншому розмірі. Також зазначає, що про те, що вона була відсторонена від виконання посадових обов`язків без збереження заробітної плати з 01.08.2023 до закінчення перевірки, вона довідалася лише з матеріалів відзиву на її позовну заяву. Наказ № 01/08 від 01.08.2023 не містить дати початку та закінчення службового розслідування, акт службової перевірки був складений 15.12.2023, що суттєво перевищує визначений законом максимальний строк на її проведення. Про проведення відносно неї службової перевірки позивачка взагалі не була обізнана. Відповідачем не надані докази ані ознайомлення позивачки з актом службової перевірки, ані повідомлення її про необхідність ознайомлення з ним, ані відмови позивачки ознайомитись з цим актом. Не зрозумілі принципи стягнення з позивачки збитків, що вони собою являють і як були обраховані і на якій правовій підставі стягнуті. Вважає, що аргументи відповідача зводяться до ухилення від виплати заробітної плати. Тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 05.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової економічної експертизи у справі. Ухвалою суду від 05.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про залишення відзиву на позов без розгляду, задоволена заява представника відповідача, поновлений процесуальний строк для подання відзиву на позов. 22.10.2024 від представника позивача адвоката Сидоренко І.О. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій представник позивача зазначила, що при розрахунку компенсації за невикористану відпустку була допущена помилка при визначенні кількості відпрацьованих днів. Тому у вказаній заяві представником позивача наведений розрахунок кількості днів відпустки та компенсації за невикористані дні відпустки за період роботи з 06.07.2021 по 19.12.2023, за 59 календарних дні роботи позивача, яка становить 54312,45 грн, яку представник позивача просить стягнути з відповідача. Інші вимоги позовної заяви залишені без змін. Протокольною ухвалою суду від 23.12.2024 заява про збільшення позовних вимог прийнята до розгляду. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Надала суду пояснення, що у 2021 році вона працевлаштувалась бухгалтером на товариство. При прийнятті на роботу співбесіду з нею проводив [PERSON] , який є рідним братом керівника товариства Василенко В.С. та який займався на товаристві усіма справами. Тому про заробітну плату вона домовлялася з ним усно. Бухгалтер товариства підготувала наказ про прийняття її на роботу та з цим наказом позивачка ознайомилася. З розміром офіційної заробітної плати за штатним розписом її не знайомили. Наголосила, що домовленість із [PERSON] про заробітну плату була усною. Головний офіс товариства знаходився у Харкові. Її робоче місто територіально знаходилось в Полтаві, у офісній будівлі, розташованій в «Мебельному» кварталі, точну адресу вона не пам`ятає. Заробітна плата виплачувалась їй на картку у розмірі 28000,00 грн., за усною домовленістю із [PERSON] . До її посадових обов`язків не входило нарахування та виплата заробітної плати. Цим займався інший бухгалтер та керівник. На підприємстві посадової інструкції бухгалтера не було. За специфікою роботи вона виконувала лише завдання [PERSON] . Вона як бухгалтер вела приход-расход матеріалів та ПДВ. Кошти на закупку товарів чи послуг для офісу у Полтаві вона не отримувала та не сплачувала. Підзвітні кошти вона не отримувала, на картку їй перераховувалась саме заробітна плата. У червні-липні 2023 року на товаристві почали затримувати заробітну плату. У липні 2023 року вона отримала зарплату 5000 грн. за червень. Після цього більше ніяких виплат не отримувала. Приблизно з червня-липня 2023 року, за домовленістю та із дозволу [PERSON] , вона перестала виходити на роботу у офіс, працювала віддалено. У серпні 2023 року вона потрапила у лікарню. Лікарняні їй не виплатили. Вона намагалася зв`язатися із [PERSON] , проте він перестав відповідати на її дзвінки, а коли вона звернулась до головного офісу, то її попросили зачекати. У грудні 2023 року вона отримала поштою наказ про її звільнення та, навіть, зраділа, бо до того часу вона вже працювала неофіційно і після отримання наказу про звільнення у неї з`явилася можливість офіційно працевлаштуватись. Також зазначила, що неофіційно вона працювала із [PERSON] з 2020 року, та за виконану роботу отримувала від нього заробітну плату готівкою, а після офіційного працевлаштування отримувала зарплату на картку. Чи займав [PERSON] будь-яку посаду на товаристві - їй не відомо. Вона розуміла ризики під час погодження на отримання неофіційної заробітної плати. Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив, підтримала заявлені позовні вимоги, та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, остаточно просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки невиплачену заробітну плату за період з червня по грудень 2023 року у сумі 180161,29 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 54312,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за шість місяців) у розмірі 167999,49 грн. та 20000,00 моральної шкоди. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві, просив відмовити у позові повністю. Додатково суду пояснив, що особа на ім`я [PERSON] на товаристві не працює та йому не відома. Суд, заслухавши пояснення позивача, та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив таке. Згідно наказу по ТОВ Будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» від 05.07.2021 № 6-п, [PERSON] прийнята на роботу на посаду бухгалтера з 06.07.2021 з окладом згідно штатного розкладу. Із вказаним наказом позивачка [PERSON] ознайомлена під розпис (а.с. 43). Додана до позову копія витягу з трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] , під № 7 містить запис від 06.07.2021 «ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ», прийнята на посаду бухгалтера, Наказ № 6-п від 05.07.2021р.». Вказаний запис не містить підпису уповноваженої особи та печатки підприємства (а.с. 6-7). Згідно з копією наказу по ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» № 05/05 від 05.05.2023 «Про видачу коштів під звіт», у зв`язку із виявленою необхідністю придбання канцелярських та господарських товарів для потреб підприємства, наказано видати 28000,00 грн. для придбання необхідних товарів бухгалтеру [PERSON] шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок номер [NUMBER] , відкритий в АТ «Райффайзен банк Аваль» (а.с. 46). Згідно з копією наказу по ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» та № 05/05 від 13.07.2023 «Про видачу коштів під звіт», у зв`язку із виявленою необхідністю придбання канцелярських та господарських товарів для потреб підприємства, наказано видати 5000,00 грн. для придбання необхідних товарів бухгалтеру [PERSON] шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок номер [NUMBER] , відкритий в АТ «Райффайзен банк Аваль» (а.с. 47). З виписки АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 вбачається, що ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» на картковий рахунок [PERSON] здійсненні перерахування грошових коштів: 27.01.2023 на суму 3000,00 грн., 27.01.2023 на суму 25000,00 грн., 28.02.2023 на суму 3000,00 грн., 28.02.2023 на суму 25000,00 грн., 31.03.2023 на суму 25000,00 грн., 31.03.2023 на суму 3000,00 грн., 05.05.2023 на суму 25000,00 грн., 05.05.2023 на суму 3000,00 грн., 31.05.2023 на суму 3000,00 грн., 31.05.2023 на суму 25000,00 грн., 13.07.2023 на суму 5000,00 грн. Всі перелічені перерахування здійснені з призначенням платежу «Операції з підзвітними коштами, без ПДВ» (а.с. 9-11). Зазначені перерахування коштів ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» на картковий рахунок [PERSON] також підтверджуються наданими представником відповідача копіями платіжних інструкцій (безготівковий переказ в національній валюті) № 64 від 27.01.2023, №№ 65 від 27.01.2023, № 120 від 28.02.2023, № 121 від 28.02.2023, № 173 від 31.03.2023, № 174 від 31.03.2023, № 230 від 05.05.2023, № 234 від 05.05.2023, № 277 від 31.05.2023, № 278 від 31.05.2023, № 360 від 13.07.2023. У всіх вказаних платіжних інструкціях зазначене призначення платежу: «Операції з підзвітними коштами, без ПДВ» (а.с.54-64). Відповідно до відомості на виплату готівки № 1 від 26.01.2023, «за 1 пол січня 2023 року», [PERSON] отримала під підпис 2817,50 грн. (а.с. 65-66). Відповідно до копії штатного розпису, затвердженого директором «ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» [PERSON] 15.09.2022, встановлений посадовий оклад бухгалтеру у розмірі 6900,00 грн. (а.с. 44). Наказом по «ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» № 30/09-к від 30.09.2022 «Про зміну посадових окладів», у зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати згідно Закону України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет на 2022 рік», проведене підвищення посадових окладів з 01.10.2022 відповідно до Додатку 1 до цього наказу. Згідно з копією штатного розпису, який є додатком № 1 до наказу № 30/09-к від 30.09.2022, затвердженого директором «ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» [PERSON] 01.10.2022, посадовий оклад бухгалтера становить 7000,00 грн. Відповідно до копії штатного розпису, затвердженого директором «ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» [PERSON] 03.07.2023, посадовий оклад бухгалтера визначений у розмірі 7000,00 грн. (а.с. 45). Згідно з табелями обліку використання робочого часу за червень грудень 2023 року, бухгалтером [PERSON] у червні 2023 року відпрацьовано 22 робочих дні, у липні 2023 року 15 робочих днів, у серпні грудні 2023 року 0 робочих днів( а.с. 67-73). Наказом по ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» № 01/08 від 01.08.2023 «Про проведення службової перевірки», у зв`язку зі встановленою відсутністю первинних документів ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ», за збереження яких була відповідальною бухгалтер [PERSON] , наказано провести внутрішню службову перевірку діяльності [PERSON] на посаді бухгалтера ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» за період з 05.07.2021 по 31.07.2023. Для проведення перевірки створена комісія у складі бухгалтера [PERSON] та інженера з охорони праці [PERSON] . Для забезпечення достовірності результатів перевірки [PERSON] відсторонена від виконання посадових обов`язків бухгалтера без збереження заробітної плати з 01.08.2023 до закінчення проведення перевірки (а.с. 48). Відповідно до Акта службової перевірки, складеного 15.12.2023 комісією у складі бухгалтера [PERSON] та інженера з охорони праці [PERSON] , комісією встановлена відсутність первинних документів, перелік яких наданий в цьому акті. За його результатами ТОВ БМУ «Енергоюжспецстрой» було подано заяву до Полтавського районного управління поліції ГУНП України в Полтавській області, згідно якої було розпочате досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023175420000472 від 03.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України. З 24.07.2023 [PERSON] не з`являлась на робочому місті, про що було складено доповідну записку 27.07.2023. Протягом періоду з 01.01.2023 по 31.07.2023 [PERSON] на рахунок [NUMBER] було перераховано підзвітні кошти в сумі 145 000,00 грн., за використання яких не було подано звіту та не були повернені. Таким чином, ці кошти вважаються незаконно привласненими [PERSON] . Після початку проведення службової перевірки [PERSON] було відкрито лікарняні листи з 23.08.2023 по 28.08.2023, з 29.08.2023 по 04.09.2023, з 05.09.2023 по 05.09.2023, з 06.09.2023 по 15.09.2023. З огляду на те, що наказом № 01/08 від 01.08.2023 [PERSON] було відсторонено від виконання посадових обов`язків без збереження заробітної плати. відсторонені особі допомога по тимчасовій непрацездатності на підставі виданого листка непрацездатності не надається за дня тимчасової непрацездатності, що збігаються з днями відсторонення від виконання обов`язків. Відповідно до перелічених фактів, комісією підтверджене недобросовісне виконання посадових обов`язків бухгалтера [PERSON] , причинення ТОВ БМУ «Енергоюжспецстрой» матеріальних збитків шляхом привласнення підзвітних коштів. За результатами перевірки комісія рекомендує звільнити [PERSON] у зв`язку з причиненням ТОВ БМУ «Енергоюжспецстрой» матеріальної шкоди та недобросовісне виконання посадових обов`язків. Для відшкодування привласнених підзвітних коштів рекомендовано використати суму невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 28827,33 (23206,00 грн. після вирахування податків і зборів) (а.с. 49-50). Згідно з наказом по ТОВ Будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» від 18.12.2023 № 18/12-01, наказано стягнути компенсацію фінансових збитків з [PERSON] в розмірі 23\~253,46 грн. в рахунок невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Підставою наказу зазначений Акт службової перевірки від 15.12.2023 (а.с. 52). Наказом по ТОВ Будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» від 15.12.2023 № 19-з, [PERSON] звільнена з посади бухгалтера 19 грудня 2023 року згідно п.1 ст. 41 КЗпП. Підставою наказу зазначений Акт службової перевірки від 15.12.2023р. (а.с. 7, 51). Відповідно до копії розрахунку заробітної плати при звільненні [PERSON] , за підписом бухгалтера [PERSON] , сума невиплаченої заробітної плати складає 17406,79 грн до вирахування податків (друга половина травня-липень 2023 р.). У [PERSON] наявні 50 днів невикористаної відпустки. Сума компенсації 11\~479,50 грн. Всього сума невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає 28\~886,29 (17406,79 + 11479,50) грн., в тому числі: ПДФО 5199,53 грн., військовий збір 433,9 грн. Заробітна плата до виплати 23253,46 грн. (а.с. 53). З даних картки рахунку 661 за червень грудень 2023 року «Енергоюжспецстрой» вбачається наявність заборгованості по заробітній платі [PERSON] у розмірі 23426,58 грн. (а.с. 74-80). З даних податкової звітності ТОВ БМУ «Енергоюжспецстрой» за 1 3 квартал 2023 року вбачається здійснення відповідачем нарахування [PERSON] заробітної плати у розмірі 7000,00 грн. та сум єдиного внеску (а.с.81-103). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] від 10.02.2025 № 10/02-01, за 2023 рік [PERSON] нарахована заробітна плата за період січень липень 2023 року на загальну суму 49000,00 грн. Предметом судового розгляду у цій справі є позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь невиплаченої заробітної плати за період з червня по грудень 2023 року у сумі 180161,29 грн., компенсації за 59 днів невикористаної відпустки в розмірі 54312,45 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за шість місяців) у розмірі 167999,49 грн. та 20000,00 моральної шкоди. Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. При цьому, вирішуючи справу, суд враховує, що правомірність наказу по ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» № 01/08 від 01.08.2023 «Про проведення службової перевірки», наказу по ТОВ Будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» від 18.12.2023 № 18/12-01, яким наказано стягнути компенсацію фінансових збитків з [PERSON] в рахунок невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку та Наказу по ТОВ Будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» від 15.12.2023 № 19-з, яким [PERSON] звільнена з посади бухгалтера, позивачкою не оскаржується та не є предметом розгляду у цій справі. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій статті 21\~КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом частини першої статті 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. За нормами\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата\~це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата\~це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. В статті 233\~КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Системний аналіз статей 21, 94, 233\~КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. Відповідно до ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. За положеннями ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки,\~визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина 1). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період,\~встановлений частиною першою цієї статті (частина 2). Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦАК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати за період з червня по 19 грудня 2023 року у сумі 180161,29 грн., виходячи з розміру заробітної плати 28000,00 грн. на місяць суд зазначає таке. З наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ТОВ БМУ «Енергоюжспецстрой» в період з 06.07.2021 по 19.12.2023. Зазначена обставина сторонами не оспорюється. В даному випадку за обставин справи з урахуванням положень статей 77, 81\~ЦПК України для вирішення питання щодо розміру заборгованості по заробітній платі саме позивач належними та допустимими доказами має довести розмір основної заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), посадовий оклад, тарифну ставку (оклад) чи відрядні розцінки, а також наявність та розмір додаткової заробітної плати у вигляді доплат, надбавок, гарантійних і компенсаційних виплат, премій тощо. Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц, від 31 травня 2021 року у справа № 242/3051/18. На підтвердження заробітної плати у розмірі 28000,00 грн. позивачка надала до суду виписку АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів по рахунку за період з 01.01.2023 по 31.12.2023. Проте, з наданої виписки неможливо достовірно встановити, що отримані позивачкою від підприємства відповідача кошти були спрямовані саме на виплату її заробітної плати, а не на інші цілі «операції з підзвітними коштами», що вбачається з зазначених у виписці призначень платежів. Інші докази на підтвердження розміру заробітної плати позивачкою не надані. При цьому, з наданих у судовому засіданні пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що домовленість про заробітну плату у розмірі 28\~000,00 грн. на місяць була досягнута між нею та громадянином [PERSON] в усному порядку. Проте суду не надано жодного доказу, того що дана усна домовленість мала місце. Крім того, позивачкою також не надані докази того, що громадянин [PERSON] працював на підприємстві відповідача та був уповноважений відповідачем вирішувати питання щодо розміру заробітної плати позивачки при прийомі на роботу на підприємство відповідача. Отже позивачкою належними та допустимими доказами не доведений розмір заробітної плати 28000,00 грн. на місяць, про який вона зазначає у позові. Разом з цим, згідно з наданими до суду відповідачем штатними розписами за 2022 2023 роки, з 15.09.2022 посадовий оклад бухгалтера ТОВ БМУ «Енергоюжспецстрой» становив 6900,00 грн. на місяць, а з 01.10.2022 7000,00 грн. Вказаний розмір посадового окладу позивачкою не спростований. Крім того, виходячи з предмету спору, доказуванню підлягає той факт, що позивачка у період з червня 2023 року по грудень 2023 року не лише перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а й фактично працювала, тобто виконувала роботу, за яку роботодавець мав би нарахувати та виплатити працівнику заробітну плату, та те, що на день звільнення [PERSON] мала невикористану відпустку тривалістю 59 днів, а також, що при звільненні відповідач нарахував та не виплатив останній заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. З матеріалів справи вбачається, що Наказом по ТОВ БМУ «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» № 01/08 від 01.08.2023 «Про проведення службової перевірки», [PERSON] була відсторонена від виконання посадових обов`язків бухгалтера без збереження заробітної плати з 01.08.2023 до закінчення проведення перевірки. Вказаний наказ позивачкою не оскаржується. Крім того, у судовому засіданні позивачка [PERSON] підтвердила, що приблизно з червня-липня 2023 року, за домовленістю та із дозволу [PERSON] (особи, щодо якої в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повноваження діяти від імені відповідача), вона перестала виходити на роботу у офіс, працювала віддалено, а на момент звільнення вже працювала неофіційно на іншому підприємстві. Згідно з табелями обліку використання робочого часу за червень грудень 2023 року, бухгалтером [PERSON] у червні 2023 року відпрацьовано 22 робочих дні, у липні 2023 року 15 робочих днів, у серпні грудні 0 робочих днів. Тож матеріали справи не містять доказів виконання позивачкою посадових обов`язків у період з 01 серпня 2023 року по 19 грудня 2023 року (день звільнення), а отже позивачкою не доведена наявність підстав для нарахування заробітної плати за вказаний період. Що стосується компенсації за невикористану позивачкою відпустку, суд відхиляє розрахунок представника позивачки, наведений у заяві про збільшення позовних вимог, оскільки вказаний розрахунок здійснений виходячи із розміру заробітної плати, який не доведений позивачкою, не містить даних про виключення 6 святкових днів за 2021-2022 роки та враховує період відсторонення позивачки від посадових обов`язків без збереження заробітної плати на період проведення службової перевірки, на підставі наказу № 01/08 від 01.08.2023, який позивачкою не оскаржується. За розрахунком суду, кількість днів невикористаної відпустки позивачки за 2021 рік (з 06.07.2021 по 31.12.2021), за виключенням святкових днів, становила: (24 / (365-11)) х (179 -3) = 12 к.д. За повний відпрацьований 2022 рік 24 к.д. За 2023 рік (з 01.01.2023 по 31.07.2023) (24 / 365) х 212 = 14 к.д. Отже, за період роботи позивачки з 06.07.2021 по 31.07.2023 кількість днів невикористаної відпустки становила 50 календарних дні. При цьому судом враховано, що виходячи з положень ст. 82 КЗпП та ст. 9 Закону України «Про відпустки», період відсторонення від роботи працівника без збереження заробітної плати не підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на щорічну відпустку. Згідно розрахунку заробітної плати при звільненні [PERSON] , наданого відповідачем, сума невиплаченої заробітної плати за період друга половина травня липень 2023 року становила 17\~406,79 грн. Середня заробітна плата за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 становила 229,59 грн. (83800 / 365), сума компенсації за невикористану відпустку становила 229,59 грн. х 50 календарних днів = 11\~479,50 грн. Всього сума невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку становить 28886,29 грн., в т.ч. ПДФО 5199,53 грн., військовий збір 433,3 грн. До виплати 23253,46 грн. Вказаний розрахунок позивачкою не спростований. Також, згідно з наказом по ТОВ Будівельно-монтажне управління «ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ» від 18.12.2023 № 18/12-01, на підставі акту службової перевірки від 15.12.2023, з [PERSON] стягнута компенсацію фінансових збитків в розмірі 23\~253,46 грн. в рахунок невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Отже, вказаним наказом за рахунок невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 23\~253,46 грн., які підлягали виплаті позивачці при звільненні, відповідач здійснив стягнення з позивачки [PERSON] фінансових збитків на вказану суму. Правомірність вказаного наказу позивачкою не оскаржується та не є предметом судового розгляду у цій справі. З урахуванням цього, виходячи із засад диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з недоведеністю позивачкою заборгованості по заробітній платі, не підлягає стягненню і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Також позивачка просила стягнути моральну шкоду, яку оцінила в 20000 грн. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною нормою закону, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з цим, при розгляді справи позивачкою не доведена наявність порушення її прав роботодавцем та не надано жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених у позові в обґрунтування наявності моральної шкоди. Тож суд вважає, що і в цій частині підстави для задоволення вимог позивача відсутні. На підставі зазначеного, враховуючи, що позивачкою [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також те, що остання, відповідно до ч. 4\~ст. 81 ЦПК України\~несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed