Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Совки-Інвест», в якому просить визнати за ним майнове право на фактично оплачені квадратні метри у розмірі 44,23 кв. м від загальної площі однокімнатної квартири [ADDRESS] на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:72:337:0009. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено попередній договір від 22 вересня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Скринник С. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1418. Відповідно до умов договору ТОВ «Совки-Інвест» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. Відповідно до пункту 1.4 договору сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом 4 кварталу 2019 року, але в будь-якому разі не раніше отримання ТОВ «Совки-Інвест» правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2. розділу 5 Попереднього договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання [PERSON] відповідного повідомлення від ТОВ «Совки-Інвест», яке надсилається поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до пункту 1.2. попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене пунктом 1.1 розділу 1 попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають в окремому договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений договір про забезпечення виконання зобов`язань сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладанням та нотаріальним посвідченням попереднього договору. На виконання зазначеного пункту, сторонами підписано договір про забезпечення виконання зобов`язань №ДЗЗ 449/3/15/202. Сума договору становить 796 200 грн. Виконуючи умови зазначених договорів, [PERSON] на рахунок ТОВ «Совки-Інвест» сплачено 530 800 грн, а залишок становить 265 400 грн. Згідно з пунктом 5.4. Попереднього договору, остаточна площа об`єкта визначається згідно з технічним паспортом. Остаточна площа об`єкта застосовується сторонами для визначення остаточного розміру суми Основного договору (остаточна вартість/ціни об`єкта), згідно підпункту 2.3.2. пункту 2.3. розділу 2 Попереднього договору. Пунктом 2.3.2. попереднього договору визначено, що різниця між розміром суми Основного договору (остаточна вартість/ціна Об`єкта) та розміром грошових коштів сплачених по договору про забезпечення, які будуть зараховані ТОВ «Совки-Інвест» як оплата 66,35 кв. м об`єкта, сплачується [PERSON] в розмірі, який вираховується шляхом множення неоплачених квадратних метрів об`єкта (остаточна площа об`єкта, визначається згідно пункту 5.4. розділу 5 Попереднього договору) на вартість одного квадратного метра, що затверджена ТОВ «Совки-Інвест» станом на момент здійснення такої оплати. Таким чином, оплату вартості 796 200 грн було би зараховано як оплату 66,35 кв.м, тому вартість одного квадратно метра становить 12 000 грн, що свідчить про те, що позивачем фактично оплачено 44,23 кв. м. Разом з тим, будинок станом на момент подання позову в експлуатацію не введено, хоча запланований термін закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію - 3 квартал 2019 року. 29 вересня 2023 року позивач звернувся до відповідача, з урахуванням вимог статті 635 ЦК України, з пропозиціями про укладання Основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , однак відповіді не надійшло. Таким чином, позивач вчасно не отримав те, на що розраховував укладаючи договір, а із засобів масової інформації стало відомо, що будівництво житлового комплексу « [INFO] » зупинено, введення об`єкта будівництва в експлуатацію не відбулось у встановлені договором строки, а позивачем виконано зобов`язання за договорами щодо оплати 44,23 кв. м, тому звернувся до суду з указаним позовом та просив його задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року відкрито загальне позовне провадження. 04 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розпорядженням керівника апарату суду Аліни Щерби від 11 квітня 2024 року № 1216 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/30068/23, провадження № 2/760/5334/24, у зв`язку із звільненням головуючого судді [PERSON] у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року № 797/0/15-24. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 28 жовтня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. У матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у її відсутність та про підтримання позову в повному обсязі. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до абзаців 1, 4 частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною 3 цієї статті визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Суд установив, що 22 вересня 2018 року між ТОВ «Совки-Інвест» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скрипник С. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1418. Пунктом 1.1 попереднього договору встановлено, за цим попереднім договором сторони зобов`язуються в строки встановлені у пункту 1.4 розділу 1 попереднього договору укласти договір купівлі-продажу квартири (Основний договір) відповідно до якого ТОВ «Совки-Інвест» зобов`язується передати у власність квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1 пункту 1.4 розділу 1 попереднього договору (характеристики об`єкта: секція № 3, поверх 15, номер квартири (будівельний) 202, кількість кімнат 2, орієнтовна (проєктна) загальна площа 68,4 кв. м), яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору. Згідно з пунктом 1.2 попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановленого пунктом 1.1 розділу 1 попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають в окремому договору про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений договір про забезпечення виконання зобов`язань сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладанням та нотаріальним посвідченням попереднього договору. Відповідно до пункту 1.3 попереднього договору плановий строк введення в експлуатацію будинку - 3 квартал 2019 року. Пунктом 1.4 попереднього договору визначено, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом 4 кварталу 2019 року, але в будь-якому разі не раніше отримання ТОВ «Совки-Інвест» правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2 розділу 5 попереднього договору (оплати [PERSON] повної суми грошових коштів, що передбачена розділом 2 попереднього договору). Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 календарних днів з моменту отримання [PERSON] відповідного повідомлення від ТОВ «Совки-Інвест», яке надсилається поштою рекомендованим листом або іншим способом, який сторони визначають за власним погодженням. Згідно з пунктом 2.2 попереднього договору розмір суми Основного договору (вартість/ціна об`єкта), разом з податком на додану вартість визначається сторонами у момент укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Відповідно до пункту 2.3 попереднього договору розрахунки по Основному договору здійснюються в день укладення Основного договору до моменту його нотаріального посвідчення в наступному порядку: сума грошових коштів (включає в себе податок на додану вартість) в українських гривнях, що має бути сплачена [PERSON] ТОВ «Совки-Інвест» на виконання договору про забезпечення у розмірі, зазначеному у пункті 2.2 розділу 2 договору про забезпечення. У разі її сплати [PERSON] буде зарахована ТОВ «Совки-Інвест» як оплата 66,35 кв. м об`єкта (підпункт 2.3.1). Різниця між розміром суми Основного договору (остаточна вартість/ціна Об`єкта) та розміром грошових коштів сплачених по договору про забезпечення, які будуть зараховані ТОВ «Совки-Інвест» як оплата 66,35 кв. м об`єкта, сплачується [PERSON] в розмірі, який вираховується шляхом множення неоплачених квадратних метрів об`єкта (остаточна площа об`єкта, визначається згідно пункту 5.4. розділу 5 Попереднього договору, тобто згідно з технічним паспортом) на вартість одного квадратного метра, що затверджена ТОВ «Совки-Інвест» станом на момент здійснення такої оплати (підпункт 2.3.2). На виконання пункту 1.2 попереднього договору 22 вересня 2018 року між ТОВ «Совки-Інвест» та [PERSON] було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ДЗЗ 449/3/15/202. Згідно з пунктом 1.1 договору про забезпечення для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором, укладеним 22 вересня 2018 року між ТОВ «Совки-Інвест» та [PERSON] щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири (Основний договір), та забезпечення виконання таких зобов`язань, [PERSON] сплачує ТОВ «Совки-Інвест» суму грошових коштів розмір, порядок та умови сплати якої визначаються розділом 2 цього договору. Вказана сума грошових коштів, після її належної сплати [PERSON] за договором, зараховується ТОВ «Совки-Інвест» до платежів за Основним договором. Відповідно до пункту 2.1 договору про забезпечення розрахунки по договору здійснюються шляхом перерахування [PERSON] грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Совки-Інвест» № [NUMBER] , відкрити в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005 (підтвердженням оплати є документи надані банківською установою (банківська виписка) або інший документ, відповідно до чинного законодавства України). Розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно з пунктом 1.1 розділу 1 договору становить 796 200 грн, в тому числі ПДВ 20% - 132 700 грн (пункт 2.2 договору про забезпечення). Пунктом 2.3 договору про забезпечення визначено, що платежі по договору здійснюються наступним чином: грошові кошти у розмірі 398 100 грн, у тому числі ПДВ 20% - 66 350 грн [PERSON] зобов`язаний сплатити ТОВ «Совки-Інвест» до 25 вересня 2018 року включно. Решту суму в розмірі 398 100 грн, у тому числі ПДВ 20% - 66 350 грн [PERSON] зобов`язується сплатити ТОВ «Совки-Інвест» до 22 вересня 2021 року включно рівними частинами по 11 058,33 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 843,06 грн кожного місяця до 22 числа, починаючи з жовтня місяця 2018 року. На виконання умов зазначеного договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача 519 741,63 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0.1141494695.1 від 25 вересня 2018 року на суму 398 100 грн, № 0.0.1157231527.1 від 12 жовтня 2018 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1186043272.1 від 15 листопада 2018 року на суму 11 058,33 грн, від 12 грудня 2018 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1261519381.1 від 08 лютого 2019 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1289197846.1 від 07 березня 2019 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1324064785.1 від 13 квітня 2019 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1347210282.1 від 08 травня 2019 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1375802595.1 від 09 червня 2019 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1405716023.1 від 11 липня 2019 року на суму 11 058,33 грн, № 0.0.1429729129.1 від 07 серпня 2019 року, № 0.0.1469412693.1 від 18 вересня 2019 року на суму 11 058,33 грн. 29 вересня 2023 року позивач через представника звернувся до відповідача з пропозицією про укладення основного договору купівлі-продажу квартири, однак будь-якої відповіді не отримав. Згідно з відповіддю Державної інспекції архітектури та містобудування України будинок за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію не введений. Таким чином, відповідач основний договір з [PERSON] не уклав та не передав останньому квартиру, об`єкт будівництва до цього часу в експлуатацію не введений. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права. Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно із статтею 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважається, окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами. Аналізуючи вказані норми права, можна дійти висновку, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. Разом з тим не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (N25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява №44277/98). В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга №66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12 визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/20612/15-ц (провадження №14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц (провадження №14-606цс18), Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №638/12414/17 (провадження №61-21546св19). Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» зазначено, що управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов`язується збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов`язується здійснювати фінансування будівництва цих об`єктів будівництва на умовах договору. Згідно з частиною другою статті 10 цього Закону в договорі має бути передбачене зобов`язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов`язань перед управителем. Враховуючи викладене, оскільки квартира є оплаченим позивачем об`єктом, який після завершення будівництва стає окремим майном, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на квартиру, а майнові права на неї, зокрема, на фактично оплачені квадратні метри. Отже, до завершення будівництва об`єкта нерухомості, а саме двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 68,4 кв. м, та введення його в експлуатацію позивачу як інвестору належать майнові права на цей об`єкт. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, з аналізу вищенаведених умов укладених між сторонами договорів судом встановлено, що вартість одного квадратного метра становить 12 000 грн. Таким чином, фактично оплачені позивачем квадратні метри становлять 43,31 кв. м квартири (519 741,63/ 12000 = 43,31) Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за попереднім договором та договором про забезпечення виконання зобов`язань, а саме оплатив 43,31 кв.м квартири в сумі 519 741,63 грн. Житловий будинок у визначений попереднім договором строк введено в експлуатацію не було, будівництво об`єкту не здійснюється, відповідно право власності позивача не зареєстроване, чим порушені його права. Відповідач, не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував. Враховуючи вищевикладене, виконання грошових зобов`язань за договором, а саме сплата вартості 43,31 кв. м об`єкта нерухомості, підтверджує вчинення позивачем дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на цей об`єкт нерухомості, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання майнових прав на фактично оплачені квадратні метри та захист прав позивача шляхом визнання за ним майнових прав на фактично оплачені ним 43,31 кв. м від загальної площі квартири за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, в ході судового розгляду не знайшли підтвердження обставини, що позивачем було сплачено на користь відповідача 530 800 грн, оскільки з долучених до позову платіжних документів встановлено, що позивачем було сплачено на виконання умов договору 519 741,63 грн, тому судом було визначені фактично оплачені квадратні метри у відповідності до підтвердженої доказами сплаченої суми. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 5 197,41 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial