Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

у вересні 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва, звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 17 листопада 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 462. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх двох років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення їхньої сім`ї, та розпад шлюбу. Тому, на даний час шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року (справа № 185/3579/24). Сімейне життя не склалось через несумісність характерів, фактично шлюбні стосунки припинено, на даний час вони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Вони з відповідачем не контактують, так, і не досягли згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дитини. Щодо витрат відповідача на утримання дитини зазначає, що з 2022 року по момент подачі позову відповідач жодним чином не брав участі в вихованні та утриманні їхньої спільної доньки. Вона разом з донькою є внутрішньо переміщеними особами, цілком очевидно, що виключно її коштів недостатньо для утримання дитини, і катастрофічно не вистачає, адже, вона самостійно оплачує оренду житла, оплачує всі потреби дитини. Щомісяця вона витрачає близько 14 тисяч гривень на забезпечення всіх базових потреб їхньої з відповідачем спільної дитини, а саме: продукти харчування, речі, канцелярію. Крім того, в дані витрати не включено витрати на проїзд, дозвілля, витрати на комунальні послуги, періодичні огляди у лікарів, лікування нескладних захворювань. Так, їхня донька потребує довготривалого лікування у лікаря - ортодонта, яке вона отримує. 11 вересня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи переданні судді Тесленко І.О. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 29 жовтня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 16 грудня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог та задовольнити позов частково, а саме: стягнути з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначається, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, виходячи з наступного. По-перше, відповідач не має роботи, а отже офіційного заробітку, виживає за рахунок нечастих, неофіційних підробіток. Відповідно до ст. 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема відносяться і стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Тож цим повідомляє, що матеріальний стан відповідача є вкрай важким і нестабільним. По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до закону про Держбюджет на 2024 рік, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн., отже мінімальний гарантований розмір складає 1598 грн. Відповідач не спроможний надавати матеріальну допомогу дитині у визначеному позивачем розмірі. По-третє, відповідачу від позивачки не надходило жодної пропозиції щодо надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, відповідно до ст. 189 СК України, батьки можуть між собою укласти договір про сплату аліментів на дитину. Відповідач готовий розглянути відповідну пропозицію. Також слід зазначити, що відповідач регулярно спілкується з дитиною. Таким чином, хоча досудове врегулювання спорів у цій категорії справ не є обов`язковим, позивачка знехтувала такою можливістю, а мирне вирішення питання аліментів - надзвичайно важливе, адже дитина потребує не тільки матеріальної допомоги та підтримки, а й сприятливого психологічного мікроклімату і добрих відносин між батьками. Отже відповідач вважає, що має і готовий сплачувати на утримання неповнолітньої дитини 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповіного віку в місяць. Позивач в судове засідання, з`явилася, позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Вказала, що відповідач з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги їй не надає. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 листопада 2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 462 (а.с. 13). Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року (а.с. 15 - 17). В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Судом встановлено, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , знаходиться повністю на утриманні матері [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років - становить 3196 гривень. У випадку, якщо стягувач аліментів вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі більшому, ніж передбачений ч. 3 ст. 183 СК України, він зобов`язаний належним чином обґрунтувати заявлений розмір аліментів. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтей 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявленому позивачем, а саме 8 000 грн. щомісячно. Враховуючи відсутність офіційних доходів у платника аліментів у 2024 року, суд вважає за неможливе стягувати з відповідача аліменти у розмірі 8 000 грн., адже це може свідчити про покладення на платника аліментів надмірного тягаря. Втім, вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд враховує, що станом на день ухвалення судового рішення прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд відзначає, що відповідач має конституційний обов`язок утримувати свою неповнолітню доньку до досягнення нею повноліття. Відсутність у відповідача відповідних доходів не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 4 000 грн. щомісячно, з їх індексацією відповідно до закону, починаючи з 10 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які наявні в матеріалах справи. Крім того, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" Case of HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54). Суд вважає, що аліменти, визначені судом, на утримання дитини забезпечать матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я, а також забезпечать нормальні фізіологічні потреби. При визначенні розміру аліментів, суд виходить також із засад розумності та справедливості, вимог забезпечення належного матеріального утримання дитини та його гармонійного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріали справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач звільнений від оплати судового збору не містять. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial