Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

30.10.2024 позивач звернувся до суду з вимогою до Монастирищенської міської ради Черкаської області про встановлення факту родинних відносин. Позов обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Стверджує, що в документах про реєстрацію його народження допущена помилка і у виданому його матері [PERSON] свідоцтві помилково прізвище батька зазначене як прізвище матері [PERSON] , а не [PERSON] . Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на належне йому майно, а також право на отримання допомоги сім`ї загиблого воїна, але в нотаріальному органі у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено і роз`яснено, що свої права спадкоємця він зможе реалізувати після підтвердження факту родинних відносин з покійним [PERSON] в судовому порядку. Позивач переконаний, що є сином покійного і посилається при цьому на звіт про протестовані родинні зв`язки між ним та матір`ю [PERSON] [PERSON] . Вважаючи своє право порушеним, [PERSON] просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] в селі Архангельське Донецької області, є його батьком. Постановленою 13.11.2024 ухвалою позов прийнятий до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене у ній підготовче судове засідання та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.12.2024 підготовче провадження у справі закрите і її призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Чуйко Я.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений у визначений нормами чинного процесуального законодавства спосіб Позивач [PERSON] настоював на розгляді справи за відсутності його представника. Відповідач Монастирищенська міська рада свого представника для участі в розгляді справи на направила, про дату, час та місце його проведення повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася. Треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, правом на подачу пояснень щодо позову не скористались. Зважаючи на відсутність визначених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи суд постановив ухвалу про проведення засідання за відсутності представника позивача, відповідача та третіх осіб на стороні відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити, на їх обґрунтування пояснив, що його мати [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебувала. Вони проживали поруч, зустрічались, а потім нетривало жили у будинку батьків [PERSON] . Після його народження мати та [PERSON] припинили спільне проживання і [PERSON] одружився з [PERSON] . Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] народилось дві доньки [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , донька [PERSON] та мати [PERSON] , а включити позивача до кола спадкоємців позивача нотаріус відмовилась, що спонукало його звернутись з позовом до суду. Також позивач стверджує, що до органів державної реєстрації актів цивільного стану він не звертався, копію актового запису про своє народження не отримував, вважає, що ці архіви вже не збереглись. Про обставини реєстрації свого народження пояснити нічого не зміг, зазначає, що у свідоцтво про його народження відомості про прізвище батька внесені помилково. Заслухавши вступне слово позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 30.04.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Монастирищенської районної адміністрації Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що 14.06.2024 повторно виданого Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] народився [INFO] і його батьками зареєстровані [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). [PERSON] помер [INFO] в с. Архангельськ Донецької області у віці 50 років, про що Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) 14.05.2024 зроблений відповідний актовий запис №190 (а.с.6). Згідно зі звітом про протестовані родинні зв`язки між [PERSON] та [PERSON] , як передбачуваною бабусею, протестовані зв`язки не переконливі і носять виключно інформаційний характер. Зразки не відбиралися з верифікацією, імена пацієнтів та походження зразків не можуть бути підтверджені (а.с.7-8). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке 22.04.2015 повторно видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, та копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , яке 17.07.2024 повторно видане Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), підтверджують, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] (а.с.9,10). Із заявою про встановлення факту родинних відносин в порядку окремого провадження [PERSON] звертався до суду 27.08.2024. Постановленою 15.10.2024 ухвалою суд заяву позивача залишив без розгляду, роз`яснивши йому право на звернення до суду з позовом на загальних підставах (а.с.16). Свідок [PERSON] показала, що тривалий час в місті Монастирище Черкаської області не проживала, оскільки у 2000 році виїхала з донькою в Донецьку область, де і проживала до початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України. Разом з нею в Донецькій області також проживала їх спільна з покійним [PERSON] матір [PERSON] . Залишити дім в м. Білозерське Донецької області їх змусила війна, тому у 2022 році вона з матір`ю та донькою переїхали в Черкаську область. Покійний брат [PERSON] одружений з [PERSON] , одружився він з нею, коли у них уже було дві спільних доньки [PERSON] і [PERSON] . Перед мобілізацією свідок посварилась із братом [PERSON] по причині того, що він вигнав з будинку в с. Нове Місто Уманського району, співвласником якого є свідок, їхню матір [PERSON] . За твердженням свідка [PERSON] вісім місяців проживала із сім`єю [PERSON] у будинку, власником частки у якому є [PERSON] , а потім дружина брата [PERSON] заставила матір залишити будинок. Дату реєстрації шлюбу [PERSON] і [PERSON] , дати народження їх спільних дочок [PERSON] і [PERSON] свідок вказати не змогла. Свідок [PERSON] показала, що позивач доводиться їй онукою і стосунки у них хороші, а із третіми особами [PERSON] і [PERSON] вони не спілкуються по причині того, що свідок після виїзду з міста Білозерське Донецької області 8 місяців проживала у будинку сина в с. Нове Місто, однак на вимогу невістки [PERSON] будинок залишила. Свідок настоює на тому, що позивач є її онуком, оскільки покійний син [PERSON] любив матір позивача і проживав з нею у будинку свідка. [PERSON] завагітніла і народила позивача. Однак коли [PERSON] виповнилось шість місяців [PERSON] і [PERSON] по скандалили та припинили спільне проживання, а невдовзі син одружився із [PERSON] і в цьому шлюбі у нього народилось дві доньки [PERSON] і [PERSON] . Вказати точні дати початку спільного проживання [PERSON] і [PERSON] , народження позивача, реєстрації шлюбу [PERSON] і [PERSON] , народження у них доньок свідок не змогла. Стверджує, що [PERSON] народження сина [PERSON] реєструвала самостійно, син свідка [PERSON] з нею до органів ЗАГСу не ходив. Після загибелі [PERSON] свідок подала заяву про прийняття спадщини до органу нотаріату, спадкоємцями покійного також є його дружина [PERSON] і донька [PERSON] . Донька покійного [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. Свідок [PERSON] показала, що позивач є сином її дочки [PERSON] і народився він у 1999 році в період спільного проживання дочки з покійним [PERSON] . Свідок стверджує, що з кінця грудня 1997 року по серпень 1999 року її донька [PERSON] і [PERSON] спільно проживали у будинку батьків [PERSON] . Після народження у 1999 році сина [PERSON] стосунки між дочкою і [PERSON] не склались, тому донька свідка з онуком повернулась додому. [PERSON] одружився з іншою жінкою у 2000 чи у 2001 році. Аж тепер свідок дізналась, що у свідоцтві про народження онука [PERSON] батьком зазначений [PERSON] , а не [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що позивач є її рідним сином і народився він під час спільного проживання з [PERSON] у будинку його батьків. Спільне проживання було припинене після того, як сину виповнилось шість місяців. Свідок повернулась додому, а [PERSON] невдовзі одружився з [PERSON] і в шлюбі у нього народилось дві доньки. Народження сина вона реєструвала самостійно і відомості про батька хлопчика до актового запису внесені з її слів, спільної заяви про те, що є батьками дитини вони з [PERSON] не подавали. Свідок зазначає, що у [PERSON] на той час не було паспорта. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Частиною першою\~статті 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою\~статті 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (постанови Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17). Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин, оскільки вважає [PERSON] , який помер [INFO] , своїм батьком. Встановлення цього факту йому необхідне для реалізації спадкових прав, які, за його переконанням, йому належать. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд може розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з яким виникають юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Із системного аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України випливає, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факти родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення. Тобто за своєю суттю встановлення факту родинних відносин можливе у разі, якщо особа, яка дійсно перебуває у родинних відносинах з іншою особою, не може цього довести через певні перешкоди, такі як втрата документів, що підтверджують родинні стосунки, допущені помилки в написанні прізвища чи імені в існуючих документах, тощо. Дослідженням наданих суду доказів встановлено, що при реєстрації народження позивача [PERSON] відомості про його батька внесені зі слів матері [PERSON] . Позивач [PERSON] народився [INFO] і на час його народження особисті і майнові відносини, які виникають між батьками і дітьми, регулював Кодекс про шлюб та сім`ю України. Статті 51, 52 КпШС України визначали, що взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Походження дитини від батьків, які перебувають в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Частина третя статті 53 КпШС України передбачала чотири юридично значимі обставини, які суд бере до уваги при встановленні батьківства: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Отже, у разі якщо особи не перебувають у родинних відносинах, але фактично вважають себе народженими від певної особи, захист прав у такому випадку відбувається шляхом встановлення батьківства чи встановлення факту визнання батьківства. Аналізуючи наведені норми процесуального і матеріального права, враховуючи встановлені розглядом справи обставини, суд приходить до висновку, що, звернувшись до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин, [PERSON] обрав спосіб захисту, який не відповідає як змісту права, за захистом якого звернувся позивач, так і характеру його невизнання, що слугує підставою для відмови у задоволенні позову. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] вказує, що встановлення факту родинних відносин між ним та покійним нині [PERSON] необхідне для спадкування прав та обов`язків покійного [PERSON] та реалізації права на одержання допомоги сім`ї загиблого військового. Позовну вимогу позивач спрямував Монастирищенській міській раді Черкаської області. Суд звертає увагу, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття\~1216\~ЦК\~України). Статтею\~1217\~ЦК\~України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті\~1220\~ЦК\~України). Статтею\~1223\~ЦК\~України встановлено,\~що право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Згідно з частиною першою ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Пленум Верховного Суду України у постанові №7 від 30.05.2008 розтлумачив, що відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Наведене свідчить, що територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування може бути відповідачем у цій справі лише при відсутності інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли спадкоємці першої черги матір [PERSON] , дружина [PERSON] та донька [PERSON] , а не Монастирищенська міська рада, до якої може переходити спадкове майно у тому разі, коли спадщина не прийнята та може бути визнана відумерлою. Згідно з частиною першою статті\~51\~ЦПК\~України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблений висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК\~України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, то судові витрати зі сплаченого судового збору підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed