Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У березні 2024 року акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитні договори: 1. 14.11.2019 - кредитний договір №2001447872401, за яким видано кредит у сумі 36059,5 грн.; 2. 06.07.2020 - кредитний договір №1001627851001, за яким видано кредит у сумі 37000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2024 склала: 1. По кредитному договору від 14.11.2019 № 2001447872401 - 54866.26 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят шість гривень 26 копійок) грн., з яких: 36059.5 грн. заборгованість за кредитом; 18806.76 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2. По кредитному договору від 06.07.2020 № 1001627851001- 21155.67 (двадцять одна тисяча сто п`ятдесят п`ять гривень 67 копійок) грн., з яких: 12303,28 грн. заборгованість за кредитом; 1,99 грн. заборгованість процентами; 8850,4 грн. заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.01.2024 склала 76021,93 гривень. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена. Посилаючись на вищевикладені обставини, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 76021,93 гривень та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,4 гривень. У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Першого українського міжнародного банку» про визнання нікчемними правочинів та здійснення перерахунку заборгованості. Ухвалою суду від 15.05.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Першого українського міжнародного банку» про визнання нікчемними правочинів та здійснення перерахунку заборгованості прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерне товариство «Першого українського міжнародного банку» до [PERSON] про стягнення забогованості за кредитним договором\~ і об`єднано дані позови в одне провадження. Ухвалою суду від 17.03.2025 зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Першого українського міжнародного банку» про визнання нікчемними правочинів та здійснення перерахунку заборгованості залишено без розгляду. 09.04.2024 відповідачкою [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем безпідставно здійснено нарахування відсотків (пені, штрафних санкцій), вважає, що відповідно до вимог Закону «Про споживче кредитування» підлягає списанню заборгованість, яка була нарахована їй у період з 01.03.2020 року і по 01.01.2024 року. Просить застосувати до вимог позову строки загальної і спеціальної позовної давності, у задоволенні позову відмовити.\~ 19.04.2024 представник банку подав відповідь на відзив [PERSON] на позовну заяву. Зазначає, що банк повністю не погоджується з викладеними у відзиві доводами. Відповідачка, підписавши Заяви та Паспорти споживчого кредиту підтвердила свою обізнаність з усіма умовами договору, у тому числі з розміром процентів та погодилася з ними. Також відповідачка підтвердила, що всі умови кредитування їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того представник банку вказує на те, що банк, дотримуючись Закону України «Про внесення змін до Податкового кодекс України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ, не нараховував відповідачці неустойку (штрафи, пеню), у розрахунках заборгованості та у позовній заяві зазначена заборгованість за основною сумою кредиту, процентами і комісією. Неустойка (штрафи, пеня) відповідачці не нараховувалася. Банк не застосовував до відповідачки відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань, а також не заявив суду про застосування до відповідачки відповідальності у виді неустойки. Щодо строків позовної давності, представник банку вказує на те, що кредитний договір укладено за заявою - 14.11.2019. Відповідачка фактично користувалася кредитною карткою, здійснювала платежі до 20.08.2022, що відображено у розрахунку заборгованості та у виписці по рахунку відповідача. Оскільки банк звертається до суду 22.02.2024, строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано. У судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання, згідно якого не заперечує проти розгляду справи за відсутності працівника банку та ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду. В черговий раз подала заяву про відкладення розгляду справи на інший термін. Розглянувши заяву відповідачки про відкладення розгляду справи, суд не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на таке. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Із наведеної вище норми процесуального права слідує, що заява сторони про відкладення розгляду справи не є безумовною підставою для такого відкладення. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 04 серпня 2021 року у справі №758/6080/19. Окрім того, суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Приймаючи до уваги обмеження строків розгляду справи, які встановлені процесуальним законом, а також те, що позовна заява надійшла до суду 04 березня 2024 року, тобто майже рік тому, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами, оскільки зібрані матеріали справи містять всі необхідні докази для вирішення спору. Крім того, явка учасників справи у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою. За таких обставин, у задоволенні заяви відповідачки про відкладення розгляду справи слід відмовити. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено два кредитні договори: Кредитний договір №2001447872401 від 14.11.2019, за яким було надано кредит у сумі 36059,5 грн.; Кредитний договір №1001627851001 від 06.07.2020, за яким було надано кредит у сумі 37000 грн. Підтвердженням надання відповідачці кредитів є: підписана відповідачкою заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001447872401 від 14.11.2019 та підписана відповідачкою заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001627851001 від 06.07.2020. Відповідачка поряд із Заявами, підписала «Паспорти споживчого кредиту», підтвердила свою обізнаність з усіма умовами договору, у тому числі з розміром процентів та погодилася з ними, усі умови кредитування їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Заборгованість відповідачки перед позивачем за вказаними договорами становила: по договору №2001447872401: загальна сума заборгованості 54866,26 грн., по договору №1001627851001: загальна сума заборгованості 21155,67 грн. Згідно з наданого банком розрахунку станом на 01.01.2024 року у відповідачки виникла заборгованість за двома кредитними договорами у розмірі 76021,93 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд констатує, що у підписаних 14.11.2019 [PERSON] заявах чітко відображено її волевиявлення на відкриття рахунку. Крім того, підписуючи заяви відповідачка також підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено розміри відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення умов договору, тобто відповідачка погодилася у письмовому вигляді з усіма істотними умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому суд вважає встановленою наявність кредитних правовідносин між сторонами. Суд зазначає, що долучений банком розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та не приймає до уваги заперечення відповідачки щодо його не правильності. Відповідачкою не надано власних розрахунків з обґрунтуванням сум, погашених в рамках кредитного договору та тих, що залишилися несплаченими, відповідно нею не доведено, що розрахунок заборгованості банка є невідповідним. Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи відповідачки щодо відмови у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, враховуючи наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особої дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебі позовної давності починається заново. 11.03.2020 року постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на територ України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 1 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенні коронавірусної хвороби\~ (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24.02.2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії ( п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 1 липня 2023 р. завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27.06.2023). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 р. продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що позивачем не дотримано строків позовної давності. Разом з тим, вказані доводи не спростовані жодними доказами. Кредитний договір укладено 14.11.2019. Відповідачка фактично користувалася кредитною карткою, здійснювала платежі до 20.08.2022, що відображено в розрахунку заборгованості та у виписці по рахунку відповідачки. 04.03.2024 банк звернувся з даним позовом до суду, тому строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано. Отже суд виходить з того, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитними договорами, станом на 01.01.2024 року у відповідачки виникла заборгованість у сумі 76021,93 гривень, і така підлягає стягненню з неї на користь кредитора. Відтак позов слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved