Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст» (надалі за текстом - позивач) звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі за текстом - позикодавець) Договору про надання споживчого кредиту №5225180 від 16.12.2021 (надалі за текстом - Договір кредиту) у частині своєчасного повернення позики, право вимоги за яким було передано позикодавцем фактору згідно Договору факторингу №18.04/23-ф від 18.04.2023 (надалі за текстом - Договір факторингу), з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 30675,00 грн., з яких: 15000,00 грн. тіла кредиту та 15675,00 грн. процентів за користування кредитом. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.04.2024 позовну заяву залишено без руху. 30.04.2024 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та клопотання про передачу справи за підсудністю. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01.05.2024 ухвалено передати за підсудністю на розгляд до Ірпінського районного суду Київської області. Ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 12.09.2024, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 27.09.2024 до Ірпінського районного суду Київської області надійшло клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю. Ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 30.09.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. 21.10.2024 до Подільського районного суду міста Києва з Ірпінського районного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи № 758/4741/24. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу цивільної справи між суддями від 21.10.2024, справу передано для розгляду судді Гребенюку В.В. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23.10.2024 ухвалено прийняти до свого провадження справу №758/4741/24, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 11.12.2024. 10.12.2024 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. У судове засідання 11.12.2024 прибула відповідач, яка просила оголосити перерву з метою ознайомлення зі справою. У судовому засіданні було оголошено перерву до 23.12.2024. 23.12.2024 до суду від відповідача надійшов відзив, разом з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання відзиву і клопотань, про витребування доказів, надання доказів по кредитним правовідносинам, про перевірку судом оригіналів електронних доказів та виключення копій з числа доказів у справі, про надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів у справі, заперечення проти клопотання позивача про витребування доказів та клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу. У судове засідання 23.12.2024 представники сторін не прибули. Розглянувши клоптання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву і клопотань, суд зазначає наступне. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23.10.2024 прийнято справу до провадженні судді Гребенюка В.В. та встановлено відповідачу строк на подачу відзиву. Як встановлено судом, відповідач подала відзив 23.12.2024, тобто з пропуском встановленого судом строку. Клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву і клопотань обгрунтовано тим, що відповідач копію позовної заяви не отримувала та змогла ознайомитись з останньою лише в судовому засіданні 11.12.2024, а ухвалу про відкриття провадження отримала в дії випадково в «Дії», а відтак, просить суд поновити відповідачу процесуальний строк на подання відзиву і клопотань. При вирішення цього клопотання, суд керується наступними приписами законодавства. Відповідно до ст. 178 ЦПК України до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. В Ухвалі Ірпінського районного суду Київської області від 12.09.2024 було визначено відповідачу строк на подачу відзиву, що не перевищує п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач звернулась 27.09.2024 до Ірпінського районного суду Київської області з клопотанням про передачу справи за підсудністю. З наведеного вбачається, що відповідач була обізнана про розгляд своєї справи Ірпінським районним судом Київської області станом на 27.09.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Однак, відповідач не вказує в чому була саме об`єктивна неможливість подати відзив у строк встановлений Ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 12.09.2024 при тому що відповідач звернулась з клопотанням до Ірпінського районного суду Київської області 27.09.2024. Відтак, оскільки відповідачем не надано пояснень суду щодо вказаних обставин, суд відмовляє клопотанні відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку. Щодо відзиву та інших клопотань, окрім клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду відповідно до приписів ч. 2 ст. 126 ЦПК України, адже такі подані після закінчення процесуальних строків встановлених ст. 83 та ст. 84 ЦПК України. Оскільки відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.12.2021 між позикодавцем та позичальником було укладено Договір кредиту, за змістом якого за змістом якого позикодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надано позичальнику на наступних умовах: сума кредиту - 15000,00 грн., строк кредитування 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору; спосіб та строк надання кредиту - шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше 3 календарних днів від дати підписання договору; стандартна процента ставка 693,50% річних (1,90% в день); знижена процентна ставка - 3,65% річних (0,01 в день). Відповідно до п.2.1. Договору кредиту, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п.3.1. Договору кредиту, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. В п.4.1. Договору кредиту сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору. Порядок автопролонгації строку кредиту визначений в п.4.3. Договору кредиту. Згідно умов п.4.3.1 Договору кредиту сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний лектронним цифровим підписом підписав Договір кредиту, відомості про що містяться в параграфі «реквізити та підписи сторін» Договору кредиту. Крім цього, суддоговір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідач е зазначає, в цьому параграфі, серед іншого, вказано номер телефону позичальника [NUMBER] , що відповідає вказаному відповідачем у клопотанні від 27.09.2024. Дослідивши умови укладеного між позикодавцем та позичальником договору, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено Договір кредиту. Відповідно до п. 2.4. договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно з п. 2.1 договору. Позикодавець перерахував позичальнику кошти у розмірі 15000,00 грн., що підтверджується листом позикодавця від 11.02.2022. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту в передбачені строки не виконав, а відтак, заборгованість із простроченого кредиту (тіло кредиту) відповідача перед позикодавцем становить 15000,00 грн. 18.04.2023 між позикодавцем та позивачем було укладено Договір факторингу, за змістом якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим договором. Згідно з умовами Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього договору. З витягу з реєстру права вимоги від 18.04.2023 до Договору факторингу вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача. Згідно з ст. 1077 ЦК України За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача, як новий кредитор. Згідно з наданим позивачем розрахунком, за Договором кредиту у відповідача виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 30675,00 грн., з яких: 15000,00 грн. тіла кредиту та 15675,00 грн. процентів за користування кредитом. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищезазначене, а також те що станом на дату ухвалення рішення обов`язок по поверненню кредитних коштів у заявленому розмірі настав, заборгованість позичальника по кредиту в розмірі 15000,00 грн та заборгованість по процентам 15675,00 грн перед банком належним чином доведена, документально підтверджена та клієнтом не спростована, а тому вимоги позивача в частині стягнення коштів з відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач просить суд стягнути з відповідача 10000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-третьою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем надано суду Договір про надання правничої допомоги №28/03-2024 від 28.03.2024, ордер на надання правничої (правової) допомоги АІ №1579006 від 05.04.2024, рахунок на оплату від 05.04.2024 та платіжну інструкцію №4560 від 10.04.2024. Суд дослідивши вказані докази, дійшов до висновку, що позивачем доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Поруч з цим, виходячи з критерію реальності витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. В рахунку на оплату від 05.04.2024 міститься перелік наступних наданих послуг: 1. Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5225180 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] вартістю 3000,00 грн. тривалістю 3 год. 2. Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5225180 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] вартістю 5000,00 грн. тривалістю 5 год. 3. Подання до Подільський районний суд міста Києва позовної заяви в інтересах Клієнта вартістю 2000,00 грн. тривалістю 2 год. Так, суд зазначає, що зазначені в детальному розрахунку надані адвокатом клієнту послуги щодо збору та аналізу доказів (вартістю 3000,00 грн.) та подання позовної заяви (вартістю 2000,00 грн.) фактично охоплюються наданою виконавцем послугою складення позовної заяви, оскільки така надійшла до суду через підсистему «Електронний суд». Відтак, обгрунтованим розміром понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу є 5000,00 грн. Поруч з цим, 24.12.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення суми судових витрат, яке обгрунтовано, зокрема, наступним. Витрати на правничу допомогу не були для позивача неминучими, тому що він не вжив заходів досудового врегулювання, як фінансова компанія має штат працівників і фінансові можливості забезпечити юридичний супровід справ власними силами, а їх розмір не є обгрунтованим та співмірним, у тому числі з ціною набуття самого права. Стягнення витрат на правничу допомогу не повинно перетворюватись у спосіб збагачення за рахунок відповідача, при тому що житло відповідача у м. Ірпінь повністю зруйноване житло внаслідок нападу рф і відповідач до цього часу не отримала жодної компенсації. Відповідач вважає заявлену позивачем суму витрат за декілька годин роботи адвоката несправедливою і такою, що створює надмірний індивідуальний тягар. Серед іншого відповідач також зазначає, що поданий позов не є індивідуальним, зміст типових позовних заяв та інших документів потребує мінімального індивідуального підходу і мінімальних часових витрат, 1 - 2 години роботи є достатнім для написання та укомплектування позовної заяви у кредитній справі у якій індивідуальними є тільки цифри і персональні жані. У зв`язку з вищевказаним, відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19). Суд зазначає, що ціна позову в справі № 758/4741/24 становить 30675,00 грн., а сам позов містить розрахунки, які здійснені позикодавцем, а не позивачем. У свою чергу, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається зміна правової позиції представника позивача чи зміна законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини. Враховуючи викладене вище, суд погоджується з доводами відповідача щодо необґрунтованого завищення позивачем обсягів фактично наданих адвокатом послуг в межах розгляду даної справи та вартості таких послуг. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, які наведені у частині 4 статті 137 ЦПК України. Відтак, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи характер спірних правовідносин у даній справі, ціну позову, зважаючи також на клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи не відповідність витрат критеріям розумності, дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн підлягають покладенню на відповідача частково, а саме в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Outcome: approved