Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-12 00:00:00

Описова частина Короткий зміст вимог У січні 2025 року\~Товариство з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в\~якому просить стягнути з останнього 37\~750,00 грн кредитної заборгованості, а\~також відшкодувати понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю\~ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] уклали кредитний договір № 79724524 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 за яким до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 37\~750 грн (10\~000,00 грн сума заборгованості за\~основною сумою боргу, 27\~750,00 грн сума заборгованості за відсотками). Факт передачі права вимоги підтверджується реєстром боржників № 25 від\~20\~червня 2024 року. З урахуванням наведеного, позивач звернувся із даним позовом до суду та просить стягнути на свою користь кредитну заборгованість, а також відшкодувати понесені судові витрати. Рух справи Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 лютого 2025\~року постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 13 березня 2025\~року. Аргументи, доводи, клопотання учасників справи [PERSON] не скористався правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Про дату, час та місце слухання справи [PERSON] повідомлявся належним чином, однак на адресу суду повернулась поштова кореспонденція з відміткою поштової служби: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 55). Кореспонденція з суду направлялася на адресу відповідача за адресою його реєстрації, відповідно до отриманої судом інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування). Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи. У тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то в принципі відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою, і підстав для відкладення, нового повідомлення, немає (постанова Верховного Суду від 18 січня 2023\~року у справі №\~947/15524/20). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у\~відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом 15 лютого 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали кредитний договір № 79724524 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами укладеного договору [PERSON] отримав позику у розмірі 10\~000,00 грн на 21 день (дана повернення позики 06 березня 2024 року) на наступних умовах: ?денна процентна ставка 2,5%; ?процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%; ?річна процентна ставка 221 043,74 %; ?загальна вартість позики 15\~250,00 грн (а.с. 8-11). Відповідно до розрахунку заборгованості загальна її сума становить 37\~750,00\~грн (10\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 27\~750,00 грн сума заборгованості за відсотками) (а.с. 23-28). 14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось відступити за плату ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, до третіх осіб (боржників). Перелік боржників зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку 1. Перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку 2. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників. Договір вступає в силу з дня його підписання і діє до 14 червня 2022 року, а\~в\~частині виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань (а.с.12-15). 28 липня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, яким викладено пункт 1.3 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року у іншій редакції (строки повідомлення боржника про відступлення права вимоги). Решту положень договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021\~року залишено без змін (а.с. 16). 20 червня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» укладено додаткову угоду №\~2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, яким змінено загальну суму прав вимоги згідно реєстру боржників № 25 від\~20\~червня 2024\~року та ціну продажу права вимоги (а.с. 17). 20 червня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ\~«ФК «Європейська агенція з повернення боргів» складено акт прийому передачі реєстру боржників № 25 від 20 червня 2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 18). Згідно реєстру боржників № 25 від 20 червня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з\~повернення боргів» право вимоги зокрема й відносно [PERSON] (10\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 27\~750,00 грн сума заборгованості за відсотками) (а.с. 19-22). Мотивувальна частина Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволенню не підлягають. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У\~цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу наведено у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за змістом якої факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у\~справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а\~може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5)\~наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у\~зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у\~справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у\~зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої\~статті 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у\~правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті\~512, статті\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя\~статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга\~статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя\~статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у\~матеріальних правовідносинах. Судом встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 79724524 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] виникли 15 лютого 2024 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано. Отже, на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року боргові зобов`язання відповідача ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Отже, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на час укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Разом з цим, приймаючи до уваги надані позивачем докази, враховуючи зміни, що були внесені до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, суд констатує, що вказаний договір факторингу діяв до 14 червня 2022 року, тобто його вже не існувало станом на день укладення кредитного договору №\~79724524 від 15 лютого 2024 року, а тому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не могло передати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги відносно [PERSON] . Позивачем не надано доказів пролонгування строку дії договору факторингу №\~14/06/21 від 14 червня 2021 року. Крім того, матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення останньому такого повідомлення за договорами факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, однак впливає на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (постанови Верховного Суду від\~06\~лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц). Також слід зауважити, Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є\~належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу. Отже, позивачем не доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідача за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від\~29\~червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором № 79724524 від 15 лютого 2024 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки за результатами розгляду справи Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed