Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-16 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20.10.2020 року відповідачка купила продукти на суму 3800,00 грн. у магазині продуктів. Відповідачка протягом тривалого часу брала продукти у борг. За вимогою позивачки відповідачка склала розписку, за якою зобов`язалася повернути борг протягом місяця, але не пізніше спливу 30 днів, тобто, до 20.11.2020 року. У встановлений строк відповідачка борг не повернула та в подальшому відмовлялася повертати, у зв`язку із чим позивачка звернулася до суду. Також, позивачка вказала, що діями відповідачки їй була заподіяна моральна шкода, що виражається у моральних переживаннях, що призвело до погіршення стану здоров`я та загостренню рівня стресу. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти за розпискою від 20.10.2020 року у розмірі 3800,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з неї суми грошових коштів у розмірі 3800,00 грн. визнала, зазначаючи, що дійсно брала в магазині позивачки в борг продукти на дану суму грошей, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. не визнала. Згідно з ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України -\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України -\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст.627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] взяла у [PERSON] у борг продукти вартістю 3800,00 грн., та зобов`язалася повернути грошові кошти в сумі 3800,00 грн. протягом одного місяця, про що склала розписку. (а.с.7). Зазначений договір позики відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо укладення відповідачкою з позивачкою договору позики. Частиною 2 статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням наявності розписки про отримання позики у позивача, суд також приходить до висновку щодо невиконання зобов`язань за вказаним договором позики. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається з умов договору позики (розписки) відповідачка [PERSON] зобов`язалася повернути грошові кошти протягом одного місяця, тобто, до 20.11.2020 року. Відповідачкою на день подання позову до суду сума боргу позивачці не повернута, що визнано відповідачкою в судовому засіданні та виходячи зі ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки суми боргу за розпискою у розмірі 3800,00 грн., підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивачки суми моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., суд вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. У правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18, провадження № 61-17721св19, зазначено, що за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Позивачка в позові посилається на ст. 1167 ЦК України. При цьому ст. 1167 ЦК України,\~передбачає загальні\~підстави відповідальності\~за спричинену\~моральну шкоду\~в позадовоговірних\~відносинах,\~зокрема,\~встановлено,\~що моральна\~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті.Однак між сторонами виникли договірні відносини. Тому, суд не приймає до уваги посилання позивача щодо покладення обов`язку на відповідача відшкодувати моральну шкоду, оскільки правила\~статті 1167 ЦК України\~на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Згідно зі\~статтею 611 ЦК України\~в разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом.В договорі позики відшкодування шкоди у випадку порушення зобов`язання не передбачено. Крім того, позивачкою не доведено, що їй діями відповідачки нанесена моральна шкода та яким чином розраховано її розмір. При таких обставинах, відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, тому у задоволені позову в цій частині необхідно відмовити. За таких обставин, оскільки відповідачка на день подання позову до суду зобов`язання не виконала, грошові кошти позивачці не повернула, суд приходить до висновку щодо задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики від 20.10.2020 року у розмірі 3800,00 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Сплату позивачкою судового збору підтверджено квитанцією в сумі 1211,20 грн. (а.с.1). За таких обставин, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 958,87 грн. (79,17 % задоволених позовних вимог).

Outcome: partial