Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

24 лютого 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Безштанько С.М.\~ звернувся до Броварського міськрайонного суду Киїської області\~ з цим позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 липня 2020 року між громадянином України [PERSON] як позикодавцем і громадянином України [PERSON] як позичальником\~ було укладено усний договір процентної позики грошей, про що позичальником була видана розписка. Відповідно до умов вищевказаної розписки від 04 липня 2020 року позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США із зобов`язанням повернути\~ таку ж суму в строк до 04 березня 2021 року. 14 грудня 2020 року року між громадянином України [PERSON] як позикодавцем і громадянином України [PERSON] як позичальником\~ було укладено усний договір процентної позики грошей, про що позичальником була видана розписка. Відповідно до умов вищевказаної розписки від 14 грудня 2020 року позикодавецць передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 3000 (три тисячі) доларів США із зобов`язанням повернути\~ таку ж суму в строк до 15 липня 2021 року. 28 вересня 2021 року року між громадянином України [PERSON] як позикодавцем і громадянином України [PERSON] як позичальником\~ було укладено усний договір процентної позики грошей, про що позичальником 28 вересня 2021 року була видана розписка, за умовами якої позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 7600 (сім тисяч шістсот) доларів США із зобов`язанням повернути\~ таку ж суму в строк до 12 листопада 2021 року. Указані вище розписки знаходяться у позикодавця, а, отже, засвідчують факт отримання грошей. Уважав, що\~ написані власноручно розписки\~ є борговими документами, що підтверджують укладення договорів позики\~ та їх істотних умов; ними також підтверджено факти отримання грошових коштів\~ та волевиявлення повернути їх до 04 березня 2021 року\~ у сумі 4000 доларів США, до 15 липня 2021 року у сумі 3000 доларів США, до 12 листопада 2021 року у розмірі 7600 доларів США, а тому за своєю формою і за своєю суттю є договором позики, якою стверджується факт отримання\~ коштів у загальному розмірі 14600 (чотирнадцять тисяч шістсот) доларів США.\~ 18 лютого 2023 року представник позивача\~ направив відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів, що підтверджується відповідною квитанцією, однак станом на момент звернення до суду з даним позовом грошові кошти відповідач позивачеві не повернув. Тому представник\~ позивача просив судовим рішенням стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : -\~ суму боргу за договором позики у розмірі 14600 (чотирнадцять тисяч шістсот)\~ доларів США, 3% річних від простроченогї суми в розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) доларів США 57 центів, а всього 15275 (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять) доларів США 57 центів; -\~ судові витрати в сумі 5586 грн 06 коп.; - витрати на надання\~ правової допомоги у розмірі 20000 грн 00 коп. Ухвалою судді Броварського\~ міськрайоного суду Київської області від 28 лютого 2023 року позовну заяву\~ було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви\~ протягом десяти днів\~ з дня отримання копії ухвали (а. с. 20). Ухвалою судді Броварського\~ міськрайоного суду Київської області від 24 квітня 2023 року було\~ відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити\~ за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а. с. 28). Ухвалою\~ Броварського\~ міськрайоного суду Київської області від 05 березня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договорами позики передано за територіальною підсудністю на розгляд до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області (а. с. 78). Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області\~ від 12 червня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договорами позики\~ передано за підсудністю до Носівського крайонного суду Чернігівської області (а.с. 86). Ухвалою судді Носівського районого суду\~ Чернігівської області Крупини А.О. від 26 липня 2024 року\~ було\~ прийнято до свого провадження указану цивільну справу та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а. с. 98). Позивач [PERSON] та відповідач\~ [PERSON] у судові засідання 07 листопада 2024 року, 21 січня 2025 року та 10 березня 2025 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причин неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань не подали. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України). Згідно з положенням частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У судовому засіданні 10 березня 2025 року\~ представник позивача адвокат\~ Безштанько С.М. позов підтримав, пояснив, що усний договір між сторонами у справі був реальним, просив позов задовольнити в повному обсязі, стягнувши з\~ відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 14600 доларів США, 3% річних від простроченогї суми, що\~\~\~ становить\~\~\~\~ 675 доларів США 57 центів та витрати по сплаті судового збору у сумі 5586 грн 06 коп.\~\~ Вимогу\~\~ про стягнення витрат за\~ надання\~ [PERSON] правової допомоги у розмірі 20000 грн 00 коп. просив залишити без розгляду. Одночасно, зважаючи на положення частини 8 статті 141 ЦПК України заявив\~ клопотання про те, що докази щодо дійсного розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду\~ протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Вислухавши пояснення\~ представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, виходячи з нижченаведеного. Так,\~ ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом\~\~\~ установлено, що наявність між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] позикових відносин підтверджується наявними у [PERSON] оригіналами розписок [PERSON] . Так, з розписки від 04 липня 2020 року убачається, що [PERSON] , [INFO] , ідент код [NUMBER] дав цю розписку [PERSON] в тому, що він отримав у борг гроші в сумі 4000 $ (чотири тисячі доларів), зобов`язується повернути позику у строк 04.03.2021 (а.с. 131). Тобто даний документ повністю підтверджує як факт отримання [PERSON] \~ коштів\~ у борг, так і зобов`язання повернути ці кошти 04 березня 2021 року. З розписки від 14 грудня 2020 року слідує, що [PERSON] бере у борг кошти\~ в розмірі сумі 3000 $ (три тисячі доларів) у [PERSON] строком на 7 місяців. Зобов`язується повернути не пізніше 15.07.2021. (а.с. 129) Тобто вказаний документ повністю підтверджує як факт отримання [PERSON] коштів у борг, так і його зобов`язання повернути отримані\~ кошти не пізніше 15 липня 2021 року . З розписки від 28 вересня 2021 року\~ слідує, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 7600 $ (сім тисяч шістсот) доларів США, зобов`язується повернути в строк до 12.11.21. (а.с. 130) Отже,\~\~\~ указаний офіційний документ повністю підтверджує як факт отримання [PERSON] \~ коштів\~ у борг, так і зобов`язання повернути ці кошти у строк до 12 листопада 2021 року. При цьому, як позикодавець, так і позичальник погодились, що валютою, зазначеною у розписках від 04 липня 2020 року, 14 грудня 2020 року та 28 вересня 2021 року, були саме\~ долари Сполучених Штатів Америки. Суд привертає увагу, що у розписках від 04 липня 2020 року, 14 грудня 2020 року та 28 вересня 2021 року позичальником указано дату і факт отримання грошових коштів, їх розмір, валюту, а також про його обов`язок повернути кошти із зазначенням кінцевої\~ дати такого повернення. Також суд не має сумнівів\~ у тому, що вказані розписки написані та підписані власноручно [PERSON] , що ним не заперечується, надані суду в оригіналі представником позивача на підтвердження існування\~ розміру та валюти грошового зобов`язання відповідача. Дані розписки судом визнаються належними письмовими доказами. Факт необхідності повернення позивачу [PERSON] суми коштів, визначених у розписках від\~ 04 липня 2020 року, 14 грудня 2020 року та 28 вересня 2021 року, не заперечуються відповідачем. З метою ужиття заходів для урегулювання виниклого спору 18 лютого 2023 року, діючи в інтересах\~ позикодавця\~ [PERSON] , адвокат [PERSON] \~ спрямував на адресу позичальника [PERSON] , зазначену ним у розписці від 04 липня 2020 року, вимогу про повернення у семиденний\~ строк грошових коштів згідно з розписками від\~ 04 липня 2020 року, 14 грудня 2020 року та 28 вересня 2021 року у розмірі відповідно 4000 доларів США, 3000 доларів США та 7600 доларів США та зазначив банківські реквізити (а.с.13- 15). Матеріали справи будь-яких доказів про сплату позичальником [PERSON] \~ сум, які є предметом позовних вимог, позикодавцю\~ [PERSON] не містять.\~ Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У\~\~\~\~ постанові\~\~\~\~ Великої\~\~\~\~ Палати\~\~\~\~ Верховного\~\~\~\~ Суду\~\~\~\~ від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною 3 статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини 1\~ статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами 1, 4 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду оригінали розписок відповідача від 04 липня 2020 року, 14 грудня 2020 року та 28 вересня 2021 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд уважає, що наявність оригіналів розписок у позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем за розписками від 04 липня 2020 року, 14 грудня 2020 року та 28 вересня 2021 року. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаними договорами позики та повернув повністю або частково кошти саме за цими договорами позики. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даними розписками, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг у сумі 4000 доларів США, 3000 доларів США та 7600 доларів США, а загалом 14600\~ доларів США. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною 4 статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Стягнення з відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі\~ № 373/2054/16-ц. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних. Як уже зазначалось вище, розписками від 04 липня 2020 року, від 14 грудня 2020 року, від 28 вересня 2021 року підтверджуються факти отримання відповідачем у борг 4000\~ доларів США зі строком повернення до 04 березня 2021 року,\~ 3000 доларів США зі строком\~ повернення не пізніше 15 липня 2021 року, 7600 доларів США зі строком повернення до 12 листопада 2021 року, відповідно. У зв`язку із тим, що відповідач не повернув суму позики, позивач просить стягнути з нього 3 % річних від простроченої суми, що становитиь\~ 675\~ доларів США 57 центів. Так, за приписом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та\~ якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною 2\~ статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Від такої правової позиції не відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. У частині 2\~ статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Судом визначена до стягнення сума боргу за розписками від 04 липня 2020 року -\~ 4000 доларів США зі строком повернення 04 березня 2021 року, від 14 грудня 2020 року - 3000 доларів США зі строком\~ повернення не пізніше 15 липня 2021 року, від 28 вересня 2021 суму -7600 доларів США зі строком повернення до 12 листопада 2021 року. Тобто, відповідальність боржника у вигляді нарахування 3% річних у разі неповернення грошових коштів настає з наступного дня за сплином кінцевого терміну їх повернення, а саме з 05 березня 2021 року, 15 липня 2021 року та 13 листопада 2021 року. Водночас, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18\~\~\~ квітня\~\~\~ 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє на цей час. При цьому, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Таким чином, нарахування 3% річних за прострочення грошових\~ зобов`язань може мати місце лише після визначеного договором кінцевого терміну повернення позики та по 23 лютого 2022 року, тобто до дати запровадження\~ воєнного стану. Враховуючи норми вищевказаного законодавства України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3% річних: -за розпискою від 04 липня 2020 року за період з 05 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року: Період розрахунку\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Кількість днів\~\~\~ Сума боргу\~\~\~\~ Процентна ставка\~\~\~\~\~\~\~ Проценти 05.03.2021 31.12.2021\~\~\~\~\~ 302\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 4 000,00 доларів 3,000%\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 99,29 01.01.2022 - 23.02.2022\~\~\~\~\~\~ 54\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 4 000,00\~ доларів 3,000%\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 17,75 Разом\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 356\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 117,04 - за розпискою від 14 грудня 2020 року\~\~ за період з 16 липня 2021 року по 23 лютого 20222 року: Період розрахунку\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Кількість днів\~\~\~\~\~ Сума боргу\~\~\~\~\~\~\~ Процентна ставка\~\~\~\~\~ Проценти 16.07.2021 - 31.12.2021\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 169\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 3 000,00 доларів\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 3,000%\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 41,67 01.01.2022 - 23.02.2022\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 54\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 3 000,00 доларів\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 3,000%\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 13,32 Разом\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 223\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 54,99 - за розпискою від 28 вересня 2021 року за період з 13 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року: Період розрахунку\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Кількість днів\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Сума боргу\~\~\~\~\~ Процентна ставка\~\~ Проценти 13.11.2021 - 31.12.2021\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 49\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 7600,00 доларів\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 3,000%\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 30,61 01.01.2022 - 23.02.2022\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 54\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 7600,00\~ доларів\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 3,000%\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 33,73 Разом\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 103\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 64,34 Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних у розмірі 236 доларів США 37 центів (117,04+54,99+64,34), а тому позов\~ у цій частини підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України\~ при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково (на 97,13 %), суд уважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 5425 грн 74 коп. Зважаючи на положення частини 8 статті 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів представником позивача адвокатом Безштаньком С.М. у справі заявлено клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу,\~ докази щодо розміру яких будуть подані до суду\~ протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial