Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

03 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2020 року, на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісяця до 2000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що позивач та відповідач з 16 січня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2020 року було розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Син сторін проживає з позивачем та [PERSON] , який повністю виконує роль батька для дитини. Позивач піклується про сина, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям, повністю утримує його. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, зокрема, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, не спілкується з ним в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо. Вказані факти свідчать про ухилення батьком від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками та відсутність у відповідача серйозного ставлення до них. Крім того, на даний час загальні витрати на дитину на місяць значно перевищують розмір аліментів, встановлених судовим рішенням, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити. Вказала, що відповідач не займається взагалі вихованням дитини, не бере участі в її житті, дитиною зовсім не цікавиться. Також, навіть після подачі позову до суду відповідач не контактував ні з позивачем, ні з дитиною. Відповідач не телефонує, не пише дитині, не приходить до неї. Дитина не знає як виглядає батько. З двох років сина сторін виховує співмешканець позивача [PERSON] , з яким позивач має намір зареєструвати шлюб, якого дитина називає батьком. Чужі люди більше люблять дитину і піклуються про неї, чим рідний батько. Дитиною та її життям відповідач взагалі не цікавиться. Перешкод у спілкуванні та вихованні сина позивач відповідачу не чинила і не чинить. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. У телефонному режимі відповідач повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а проти збільшення розміру аліментів до 2000 грн. не заперечує (а.с. 68). Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судовому засіданні вказала, що підтримує рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09 серпня 2024 року № 529 про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, зазначила, що працівники служби спілкувалися з дитиною, вона повідомила, що відповідач не телефонує дитині, не спілкується з нею, подарунки не дарує, на свята не вітає. Дійсно син сторін батьком називає [PERSON] , з яким проживає. Заслухавши доводи позивача, представника Управління (служби) у справах дітей, допитавши свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та відповідач з 16 січня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24\~березня 2020\~року було розірвано (а.с. 18-20). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24\~березня 2020\~року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18-20). 24\~квітня 2020\~року головним\~державним виконавцем\~Новозаводського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~м.\~Чернігові Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Суми)\~Шило Любов`ю\~Миколаївною винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження№ 61916788 на підставі виконавчого листа № 750/1588/20, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 26 березня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26-27). З копій розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 61916788 за 2020-2024 роки, наданих Менським відділом державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слідує, що відповідач частково сплачував аліменти. Станом на 21 травня 2024 року сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів складає 40466 грн. (а.с. 28, 29, 30). Згідно з листом № 5546/124/48/8-2024 від 08 квітня 2024 року Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, адресованого позивачу на її звернення від 02 квітня 2024 року, у ході проведення перевірки місцезнаходження [PERSON] не встановлено (а.с. 33). Відповідно до копії листа Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 74аз/124/48/11/2024 від 22 квітня 2024 року [PERSON] 13 квітня 2023 року та 10 липня 2023 року зверталася до управління поліції із заявами про проведення перевірки стосовно несплати [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , а також щодо невиконання ним батьківських обов`язків (а.с. 32). Згідно із копією листа № 01-14/337 від 18 квітня 2024 року, наданого Комунальним некомерційним підприємством «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в електронній системі, декларація з лікарем-педіатром переукладена 27 серпня 2020 року. Декларацію з лікарем-педіатром на медичне обслуговування дитини [PERSON] заключила та підписала мати [PERSON] . За даними електронної системи охорони здоров?я та первинної медичної документації (форма 112/0) дитина [PERSON] під наглядом лікаря-педіатра перебуває з 2018 року. Звернення до лікарів були з приводу захворювань, профілактичних оглядів, проведення профілактичних щеплень. Загальний стан дитини, на момент складання відповіді на даний запит, задовільний. Інформація про те, хто супроводжував дитину на прийом до лікарів в медичній документації та електронних листах відсутня (в амбулаторній картці та електронному запису не передбачено внесення такої інформації (а.с. 25). За інформацією,\~наданою Чернігівським\~закладом дошкільної\~освіти №\~52\~«Сонечко» Чернігівської\~міської ради\~Чернігівської області\~№ 02/48-18\~від 17\~квітня 2024\~року, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідував заклад дошкільної освіти № 52 «Сонечко» з 15 грудня 2022 року до 31 серпня 2023 року. Зі слів вихователів до дитячого садка дитину приводила і забирала мати. Мати постійно цікавилася освітнім процесом, відвідувала батьківські збори та свята. Сім?я мала статус багатодітної родини, тому мати сплачувала за харчування 50%, а коли надавала довідку про малозабезпеченість, то дитина забезпечувалася безкоштовним харчуванням. Дитина була завжди охайно вдягнута, мати піклувалась про здоров?я дитини. Батько [PERSON] дитину в дитячий садок не приводив і не забирав (а.с. 21). Відповідно до копії довідки № 115 від 03 травня 2024 року, виданої Чернігівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 30 Чернігівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 1-Г класі цієї школи з 01 червня 2023 року і по теперішній час (а.с. 24). Згідно з копією характеристики Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 30 Чернігівської міської ради Чернігівської області на учня 1-Г класу [PERSON] останній навчається в 1-Г класі цієї школи з 01 вересня 2023 року. За цей час зарекомендував себе як працелюбний учень. Школу відвідує регулярно, без пропусків. Навчається в міру своїх сил. Добре запам?ятовує навчальний матеріал. Має добрий загальний розвиток. На уроках активний. Гарно і багато читає. Відвідує заняття з логопедом. Хлопчик товариський та жвавий. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Хоча легко піддається чужому впливу. Легко йде на контакт з дорослими. До виконання доручень ставиться із зацікавленістю. Старається їх виконати сумлінно. Денис живе і виховується в багатодітній родині. Мама приділяє належну увагу вихованню сина. Цікавиться шкільним життям дитини. Відвідує батьківські збори, індивідуальні консультації. Хлопчик доглянутий та забезпечений необхідним шкільним приладдям. Тато за даний період не цікавився успішністю сина та участі у його житті не брав (а.с. 24). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09 серпня 2024 року № 529 затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). Зокрема, відповідно до вказаного висновку на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомила, що батько дитини не цікавиться життям та здоров?ям сина, не займається вихованням, тому наполягала на позбавленні [PERSON] батьківських прав. Батько дитини на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з?явився. Від [PERSON] надійшла заява від 26 липня 2024 року на адресу управління (служби) у справах дітей, в якій він висловив незгоду з позбавленням його батьківських прав по відношенню до [PERSON] , мотивуючи тим, що він дуже любить свого сина. У заяві [PERSON] просить провести засідання комісії без його присутності через те, що має віддалену роботу, але просить врахувати заперечення проти позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), тому доцільне до застосування лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності винної поведінки у діях батьків. Зважаючи на те, що матір?ю не вживалися превентивні заходи впливу відносно батька, позбавлення батьківських прав є передчасним і не відповідає інтересам дитини (а.с. 50). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є хрещеною матір?ю дитини, суду, зокрема, показала, що з часу розірвання шлюбу між сторонами, вона відповідача з дитиною взагалі не бачила. На свята відповідач до дитини не приходив, не вітав її. Відповідач не телефонує дитині, не пише, не вітає зі святами, взагалі ніякої участі в житті дитини не приймає. Позивач просила відповідача та його матір, щоб ті прийшли до дитини, але ніхто не приходить. Як відомо свідку, раніше відповідач зловживав алкогольними напоями та вживав наркотичні засоби. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , з яким позивач проживає однією сім?єю, суду, зокрема, показав, що проживає разом з позивачем вже 5 років, у них є спільна дитина. За цей час ні відповідача, ні його матір (бабусю) він не бачив. Ні відповідач, ні його мати не приїздять до дитини, не цікавляться нею, її життям, навіть конфет ніколи не передадуть дитині. [PERSON] називає свідка батьком. Свідок хоче усиновити дитину. Під час боїв на території м. Чернігова та Чернігівської області віповідач не цікавився, що з дитиною, як вона, де вона. Коли свідок з позивачем під час бойових дій вирішили виїхати з м. Чернігова, свідок свою дитину та [PERSON] ніс на руках аж до с. Анисів Чернігівського району. Свідок собою закривав [PERSON] від вибухів і осколків. Свідок ніколи не ділив дітей (рідний чи ні), для нього [PERSON] це син. Перед школою свідок навчив [PERSON] читати, писати. Свідок разом з позивачем виховують дітей, утримують їх. У той же час, свідок не розуміє, як відповідач може не цікавитися своєю дитиною, з ким і як вона живе тощо. Батьки свідка, в яких [PERSON] часто гостює, більше, напевно, його люблять, чим рідного внука. Ні свідок, ні позивач перешкод відовідачу в спілкуванні і вихованні дитини не чинили і не чинять. Навпаки, свідок за те, щоб батько приходив до сина, спілкувався з ним, але відповідачу дитина не цікава. У школі свідка всі вважають батьком [PERSON] . Відповідач навіть на судові засідання не з?являється, йому це не цікаво. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини другої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов`язків мають\~ґрунтуватися на\~повазі до\~прав дитини\~та її\~людської гідності. Батьківські права\~не можуть\~здійснюватися всупереч\~інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стаття 155 Сімейного кодексу України). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Відповідно до\~частин п`ятої,\~шостої статті\~19\~Сімейного кодексу\~України орган\~опіки та\~піклування подає\~суду письмовий\~висновок щодо\~розв`язання спору\~на підставі\~відомостей,\~одержаних у\~результаті обстеження\~умов проживання\~дитини,\~батьків,\~інших осіб,\~які бажають\~проживати з\~дитиною,\~брати участь\~у її\~вихованні,\~а також\~на підставі\~інших документів,\~які стосуються\~справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи і показами свідків, відповідач тривалий час вихованням та належним утриманням дитини не займається, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням та утриманням дитини займаються позивач та [PERSON] . Відповідач також до суду не з`являється, хоча йому відомо про знаходження в провадженні суду даної справи, доказів того, що в нього наявні якісь перешкоди в спілкуванні чи вихованні дитини не надав. Навіть після пред`явлення позову до суду відповідач сину не телефонував, не приїздив, аліменти не сплачував, школу не відвідував, не цікавився успіхами сина, його здоров`ям чи життям, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. За встановлених обставин, враховуючи викладене та те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Щодо вимоги позивача про збільшення розміру аліментів, суд зазначає таке. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~184 Сімейного\~кодексу України суд\~за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів\~у твердій\~грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно із частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту статей 181, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Враховуючи, що законом покладено на обох батьків обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини і на даний час розмір аліментів, який сплачує відповідач згідно з рішенням суду є недостатнім для забезпечення фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, а також те, що відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів, суд з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та збільшити розмір аліментів до 2000 грн. щомісяця до повноліття дитини. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved