Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-04 00:00:00

29 липня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд шлюб розірвати шлюб, укладений 08 березня 2022 року між нею та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Томашпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Захілного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем зареєструвала шлюб 08 березня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08 березня 2022 року Томашпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі, Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький). В шлюбі з відповідачем в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Томашпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) 20 травня 2022 року. Позивач зазначає, що в даний час їхній з відповідачем шлюб розпався, відповідач не проживає із сім`єю більше місяця. Причиною розпаду шлюбу стало те, що між сторонами з різних причин, через непорозуміння виникали сварки, чоловік не поважав позивача, як дружину та матір його дитини. Конфліктні ситуації мали місце в присутності дитини, що негативно вливало на її поведінку. Позивач вказує, що примирення між ними з відповідачем не можливе та вважає, що надалі їхній шлюб існувати не може, оскільки це буде суперечити інтересам кожного із них та інтересам їхньої дитини. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 липня 2024 року дану справу було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 31 липня 2024 року було направлено запит до Томашпільської селищної ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 13 вересня 2024 року у зв`язку із ненадходженням відповіді судом було здійснено повторний запит. 25 вересня 2024 року на електронну адресу суду від Томашпільської селищної ради надійшла відповідь за вих. № 15-03-14/192 від 07 серпня 2024 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, було залишено без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки, про які вказано в ухвалі суду, у строк не пізніше 10 днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09 годину 30 хвилин 08 листопада 2024 року. 08 листопада 2024 року, 18 грудня 2024 року, 29 січня 2025 року судове засідання в даній справі було відкладено у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н. М. в судове засідання 05 березня 2025 року не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшли клопотання, в яких вона просить просить розгляд справи проводити без їхньої з позиваччем участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній цивільній справі, в тому числі призначене на 05 березня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань, призначених на 08 листопада 2024 року та на 05 березня 2025 року був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення № 0600297825736 та № 0610227446539. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву, від відповідача на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В частині\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подалав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 березня 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Томашпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). В шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до довідки Відділу (центру) надання адміністративних послуг Студенянської сільської ради № 84 від 08 жовтня 2024 року, виданої [PERSON] [INFO] (паспорт номер [NUMBER] , виданий 0532 від 13.08.2022 року), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає [ADDRESS] , дитина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 20.05.2022 року, видане Томашпільським ВДРАЦС), проживає біля матері та знаходиться на її утриманні. Довідка складена згідно з актом обстеження умов проживання заявника від 07.10.2024 року виданий Службою у справах дітей Студенянської сільської ради (а.с.30) Судом встановлено, та не було спростовано під час судового розгляду, що причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин сторін по справі стали зникнення у сторін почуттів любові, поваги та розуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, що призвело до припинення шлюбних відносин, сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви представника позивача про підтримання позовних вимог. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач прізвище не змінювала, після його розірвання позивач надалі буде уменуватися прізвищем " [PERSON] ". При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А тому, враховуючи, надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат за сплату судового збору, беручи до уваги, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею згідно банківської квитанції від 01 липня 2024 року (а.с.9) судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок. Окрім того, позивачем до позовної заяви на підтвердження понесених нею витрат за надання юридичної допомоги надано квитанцію № 9 від 10 липня 2024 року про отримання адвокатом Гордаш Н. М. від [PERSON] гонорару в розмірі 3650,00 гривень за надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, зокрема, договір про надання правової допомоги, а також містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, зокрема не надано акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved