Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

30.12.2024 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась Територіальна громада в особі\~Криворізької міської ради якою визначені повноваження Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такаю, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнути судові витрати по справі зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що кімната [ADDRESS] , належить до комунальної власності міста. За вище вказаною адресою зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 08.05.2008 року по теперішній час. 30.09.2024 року працівниками ТОВ «Житлокомцентру» направлено повідомлення, про те що в кімнаті за адресою: [ADDRESS] ніхто не мешкає, за послуги управління багатоквартирним будинком мається заборгованість в розмірі 467,29 грн. 09 жовтня 2024 року працівниками виконавчого комітету Покровської районної в місті ради складено акт обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що з вересня 2023 року по теперішній час ніхто не мешкає. Житлом ніхто не цікавляться, витрат по його утриманню не несуть. Фактичне місце проживання або місцезнаходження відповідача не відоме. Таким чином відповідач без поважних причин, понад шість місяців відсутній за місцем реєстрації, а тому позивач звертається до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, своєю заявою просив суд розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до рішення Криворізької міської ради № 381 від 31 березня 2016 року районні у місті ради правомочні розглядати й вирішувати питання, віднесені до відання органів місцевого самоврядування Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими законами в обсязі і межах, визначених цим рішенням, а саме ведуть оперативний облік житлового фонду та нежитлових приміщень, здійснюють контроль за їх ефективним утриманням і використанням, беруть участь у судових засіданнях, у яких стороною є Криворізька міська рада та її виконком. Згідно з відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 23.09.2024 року №12563 за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [PERSON] , [INFO] , з 08.05.2008 року по теперішній час. 30.09.2024 року працівниками ТОВ «Житлокомцентру» надійшло повідомлення, про те що в кімнаті за адресою: [ADDRESS] , по теперішній час ніхто не мешкає. 09.10.2024 року спеціалістами виконкому Покровської районної в місті ради було складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] , та було встановлено, що з вересня 2023 року ніхто не мешкає. Інформації про фактичну адресу мешкання [PERSON] не отримано та не відомо. Згідно довідки ТОВ «Житлокомцентр» за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.09.2024 не сплачена заборгованість за послугу утримання будинку та території на суму 45,07 грн. та за електроенергію на суму 422,22 грн. Комунальна власність - одна з трьох форм власності (поряд з державною та приватною). Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня (тобто жителі сіл; добровільних об`єднань у сільську громаду жителів кількох сіл; селищ; міст), територіальні громади вторинного рівня (жителі районів, областей), а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади - представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування. До об`єктів права комунальної власності, зокрема, належать: рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування, а також відумерла спадщина. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми є, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України врегульовано, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК України ,стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст. 71 ст. 72, Житлового кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Із матеріалів справи, поважних причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що відповідач житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе. Фактичне місце проживання або місцезнаходження відповідачів не відоме. Відповідач без поважних причин, понад шість місяців відсутня за місцем реєстрації, що є правовою підставою для визнання їх, згідно ст.71,72 Житлового Кодексу України, такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. Позивач аргументував мету (поліпшення житлових умов інших громадян, які цього потребують), яку він переслідував, подавши позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом та співрозмірність відповідній меті. А обґрунтування пропорційності позбавлення житла Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (mutatis mutandis«Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ, від 14 грудня 2017 року). При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір сплачений при поданні позову у розмірі.

Outcome: approved