Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-09 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ опіки та піклування Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В квітні 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ опіки та піклування Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року матеріали позовної заяви були направленні за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. 16 травня 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ опіки та піклування Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. 20 травня 2024 ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області справу було прийнято до провадження судді Бойка О.М. В позовних вимогах просить суд позбавити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що 02 червня 2009 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований ВРАЦС у Крамоторського МУЮ Донецької області, актовий запис №291. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Рішенням Краматорського міського суду Донецької обасті від 15 березня 2011 року по справі №2-1046/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішенням Краматорського міського суду Донецької обасті від 28 блютого 2011 року по справі №2-1054/2011 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14.02.2011 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач не з`явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить суд розгляд справи проводити без її участі. Відповідач про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, проте до суду не з`явився. Клопотань не надсилав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Надали висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 02 червня 2009 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований ВРАЦС у Крамоторського МУЮ Донецької області, актовий запис №291. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Рішенням Краматорського міського суду Донецької обасті від 15 березня 2011 року по справі №2-1046/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішенням Краматорського міського суду Донецької обасті від 28 блютого 2011 року по справі №2-1054/2011 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14.02.2011 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Проте, відповідач ухиляється від сплати аліментів у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку відповідач не сплачує, як і поточні платежі на утримання доньки. Станом на 31 березня 2024 року заборгованість [PERSON] по аліментам складає 76738 грн. 55 коп. Дитина навчається у школі, проте Відповідач жодного разу не відвідував навчальний заклад, і не цікавився успіхами доньки у навчанні. Після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки, про що свідчить його повне ігнорування спілкування з нею, він не цікавиться її життям, здоров`ям, розвитком, взагалі не приймає участі в її вихованні та не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, її виховує інша людина, а саме [PERSON] , який є чоловіком позивачки та якого дитина вважає своїм батьком. Відповідно до характеристики з місця навчання доньки [PERSON] , дівчинка зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Основна відповідальність за виховання та розвиток дівчинки була покладена на матір. Біологічний батько, а саме відповідач не брав участі в вихованні та навчанні дівчинки. Зараз дівчинка проживає у повній сім`ї. Відповідач протягом останніх десяти років не цікавиться життям та розвитком своєї дитини, ніколи не виконував своїх батьківських обов`язків, хоча жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] мешкає окремо від дітей, вихованням та утриманням їх не займається, що підтверджується висновком Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною відповідачу ніхто не чинить. Частиною 4 статті 55 Конституції України (Основного Закону) передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За вимогами ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який домінує при застосуванні норм закону. Право на судовий захист прав і свобод людини гарантоване статтями 55 та 129 Конституції України, при цьому ст.22 та ст.64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані чи обмежені та не є вичерпними. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний захист прав у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 3 огляду на ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 р. № 20), «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме п.п. 15, 16 дані роз`яснення про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст.3 Конвенції). Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження ї зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимоги.

Outcome: approved