Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 17 квітня 2021 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він передав відповідачу грошові кошти у сумі 1300000 гривень, які він зобов`язався повернути в термін до 17 квітня 2022 року. Однак, на момент подання позовної заяви позичені кошти за вказаним договором позивачу не повернуті. Відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання та в термін вказаний в договорі позики гроші не повернув і від повного виконання грошового зобов`язання ухиляється, в результаті чого у нього утворилась заборгованість. На підставі вищевикладеного з врахуванням позовної заяви в новій редакції, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 17.04.2021 року в сумі 1 300 000 (один мільйон триста тисяч) гривень та понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 13000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247ЦПК України. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи, заяву позивача та його позицію щодо вирішення справи, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 17 квітня 2021 року відповідач [PERSON] уклав з позивачем договір позики, за яким позивач передав йому грошові кошти у сумі 1300000 (один мільйон триста тисяч) гривень. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14зазначено,що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що 17 квітня 2021 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 1300000 (один мільйон триста тисяч) гривень, з кінцевим терміном повернення - 17 квітня 2022 року, що стверджується договором позики грошей, відповідно до якого відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути позику до 17 квітня 2022 року/а.с.5/. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідач заборгував позивачу 1300000 (один мільйон триста тисяч) гривень. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви відповідача, поданої до суду, відповідач визнає позовні вимоги повністю. У суду не виникло обґрунтованого сумніву, як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє відображення у заяві відповідача по суті справи. За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, враховуючи те, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання за договором позики, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позов визнаний відповідачем до початку розгляду справи по суті, а тому необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, інших 50 відсотків необхідно стягнути з відповідача, оскільки позовні вимоги задоволені, що відповідає вимогам ст.ст.141,142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved