Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2018 року, даний шлюб було розірвано. За час перебування з відповідачем у шлюбі позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] .. Після розірвання шлюбу, відповідач жодного разу не поцікавився чи дитина забезпечена всіх необхідним, чи потрібні їй одяг, іграшки, ліки, тощо. За весь цей час жодної допомоги від відповідача - не надходило. Відповідач відмовився добровільно приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини, а тому позивач вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2019 року, було вирішено питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання нашого неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 15 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, примусове стягнення аліментів на відповідача жодним чином не вплинуло. Аліменти на утримання сина він жодного разу так і не сплатив. Після розлучення в позивача неодноразово виникала необхідність отримати дозволи від відповідача на виїзд дитини закордон, тощо. Позивач кожного разу намагалась домовитись з відповідачем про надання таких дозволів, оскільки вони потрібні, в першу чергу, для захисту інтересів дитини, для її оздоровлення, забезпечення нормального розвитку. Відповідач жодного разу так і не з`явився до нотаріуса для їх оформлення. У зв`язку з тим, що відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дитини та чинить постійні перешкоди, що заважають забезпечити дитині нормальний розвиток, в позивача виникла необхідність у зверненні до суду з заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. В судове засідання сторони не з`явилися, позивач надала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не заявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - органу опіки та піклування подав заяву в якій просить справу розглядати без їхньої участі, позовну заяву підтримують в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні у відсутності сторін, що відповідає положенню ст.ст. 200, 211, 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 11.05.2016 року. (а.с. 8) Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира № 295/11562/18 від 25.10.2018 року, шлюб між позивачем та позивачем розірвано. (а.с.10) Також рішенням Богунського районного суду м. Житомира № 295/2503/19 від 27.03.2019 року, з відповідача стягуються аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 15 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.12) Згідно довідки-розрахунку від 20.06.2024 року, аліменти на дитину відповідачем жодного разу не сплачувались, а розмір заборгованості, станом на 01 червня 2024 року становить 174 445, 92 грн. (а.с.13) Відповідно до свідоцтва про шлюб від 20.02.2020 року, позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с.11) Як встановлено із довідки завідувача Житомирського дошкільного навчального закладу № 37 від 08.07.2024 року, надана [PERSON] , про те, що її син [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідував Житомирський дошкільний навчальний заклад N?37 з 01.10.2018 року по 15.06.2022 року. За період перебування [PERSON] в закладі дошкільної освіти спілкування працівників закладу було тільки з мамою, [PERSON] , яка приводила і забирала дитину в групу. Мати [PERSON] завжди цікавилась у вихователів перебуванням сина у групі закладу, своєчасно щомісяця сплачувала передоплату на харчування дитині [PERSON] . Батька, [PERSON] , за весь період перебування дитини у закладі дошкільної освіти ніхто з працюючих не бачив і його не знають. Він жодного разу не приводив в групу та не забирав [PERSON] з групи закладу дошкільної освіти. Тому і вихователі групи, в якій перебувала дитина, теж не знають батька [PERSON] . (а.с.29) Відповідно до подання органу опіки та піклування Чуднівської міської ради висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Чуднівської міської ради, орган опіки та піклування вважати, що є наявну всі підстави для позбавлення батька [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .(а.с. 55-57) Суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина, наявної заборгованості зі сплати аліментів, а також зважаючи на висновок виконавчого комітету Чуднівської міської ради, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved